Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] (на далі - [PERSON] , заявник) через представника адвоката Левченка Геннадія Володимировича звернулася до суду із цією заявою. В обґрунтування заяви зазначала, що вона є дочкою [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрованим та проживав за адресою: [ADDRESS] , який 13 червня 2023 року був мобілізованим до Збройних Сил України та брав безпосередню участь у бойових діях по захисту країни від агресії російської федерації. 30 жовтня 2023 року заявник на своє ім`я отримала сповіщення начальника [INFO] про те, що 24 жовтня 2023 року під час штурмових дій противника поблизу населеного пункту Новодонецьке Волноваського району Донецької області [PERSON] зник безвісти. У подальшому із військової частини [NUMBER] заявник отримала копію наказу № 2573 від 18 грудня 2023 року та акт службового розслідування, із якого слідує: 23 жовтня 2023 року особовий склад п`ятої стрілецької роти другого стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] виконував бойові завдання по утриманню позиції в районі населеного пункту Новодонецьке Донецької області. У період з 8:50 год до 10:50 год ворог здійснював наступально-штурмові дії в районі СПВ «Валлі», де на позиціях знаходились: гранатометник - солдат [PERSON] , сержант [PERSON] , солдати [PERSON] , [PERSON] . Після заходу противника на позиції [PERSON] безслідно зник. Даних про те, що він загинув, здався в полон, був поранений чи самовільно залишив позиції, за результатами службового розслідування були відсутні. Згадуваним наказом командира військової частини [NUMBER] [PERSON] визнаний безвісти відсутнім. 01 листопада 2023 року за заявою [PERSON] Ніжинським РУП ГУНП в Чернігівській області відкрито кримінальне провадження № 12023270300001514 за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України про те, що 24 жовтня 2023 року під час виконання бойових завдань у приводу агресії рф проти України в с. Новодонецьке Донецької області Волноваського району пропав безвісти батько заявниці [PERSON] . У відповідь на запит адвоката Державне підприємство «Український національний центр розбудови миру», яке виконує функції Національного інформаційного бюро, повідомило, що підтвердження про перебування [PERSON] у полоні від держави-агресора через Міжнародний Червоний Хрест та інших відкритих джерел відсутні. Визнання [PERSON] померлим (загиблим) необхідне заявниці для реалізації своїх спадкових прав та отримання соціальних гарантій та пільг, передбачених для членів сім`ї загиблого військовослужбовця. Серед спадкового майна є частина будинку, придбаного батьком у шлюбі, дві земельні ділянки. Просила суд оголосити громадянина України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженця села Держанівка Носівського району Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , військовослужбовця військової частини [NUMBER] Збройних Сил України, померлим (загиблим) у ході виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини та участі у бойових діях - відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, який перебував в районах ведення бойових дій, від дня вірогідної смерті (загибелі) [PERSON] , визначивши місце смерті (загибелі) - у районі населеного пункту Новодонецьке Волноваського району Донецької області. Датою смерті (загибелі) громадянина України [PERSON] , [INFO] , уважати 24 жовтня 2023 року. Ухвалою судді від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження з викликом заявників та заінтересованих осіб. Справу вирішено розглядати у складі судді та двох присяжних, визначених протоколом автоматизованого визначення присяжних, Супрун Н.В. та Яременка О.Л. (а. с. 54). 12 січня 2026 року від представника Міністерства оборони України Дзюби В.Ю. через підсистему «Електронний суд» до суду надійшло пояснення заінтересованої особи щодо позову або відзиву, у якому представник заінтересованої особи просив суд урахувати надані пояснення та прийняти законне й обґрунтоване рішення. Зазначав, що законодавством врегульована процедура оголошення особи померлою у зв`язку із воєнними діями чи збройними конфліктами, і заявники, за спливом строків, передбачених частиною 2 статті 46 ЦК України, не позбавлені можливості звернутись з цим питанням до суду. Саме у частині 2 статті 46 ЦК України законодавець чітко визначив, з настанням якої події пов`язаний початок перебігу строку, коли суд може оголосити фізичну особу померлою, а саме, день закінчення бойових дій. У постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 490/342/17 Верховний Суд, відмовляючи у заяві про оголошення особи померлою, зазначив, що тлумачення частини 1 та 2 статті 46 ЦК України свідчить, що цивільним законодавством передбачалось декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою. Територія населеного пункту Новодонецьке Волноваського району Донецької області згідно із Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій від 28 лютого 2025 року № 376, належить до територій, які тимчасово окуповані російською федерацією. Отже, під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або ж тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи, унеможливлює проведення евакуаційних чи оперативно-розшукових заходів, а також слідчих дій правоохоронними органами України. Після закінчення бойових дій сторони повертатимуть одна одній військовополонених, нададуть доступ до місць бойових дій для проведення пошукових робіт, тощо. І якщо протягом шести місяців від дати закінчення бойових дій полонений не повернувся та інші відомості про особу відсутні, лише тоді є підстави для звернення до суду відповідно до другого речення частини 2 статті 46 ЦК України. Тобто саме для подібних випадків передбачений скорочений шестимісячний строк. Просив розгляд справ здійснювати за відсутності уповноваженого представника Міноборони (а. с. 79-81). У судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримала повністю та просила заяву задовольнити. Пояснила, що за життя батько [PERSON] з її матір`ю [PERSON] розлучились, у батьків вона була єдиною дитиною. Батько був призваний до ЗСУ за мобілізацією та проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] на Вугледарському напрямку у Донецькій області. Починаючи з 24 жовтня 2023 року, зв`язок з батьком припинився. Від побратимів батька [PERSON] та [PERSON] їй стало відомо, що [PERSON] загинув. Вирішення у судовому порядку питання про визнання батька військовослужбовця [PERSON] померлим (загиблим) їй необхідно для реалізації своїх прав, отримання встановлених державою гарантій і компенсацій та для оформлення спадкових прав. Представник заявника адвокат Левченко Г.В. у судовому засіданні заяву [PERSON] підтримав. Привертав увагу суду, що зібрані у справі матеріали доводять факт загибелі (смерті) [PERSON] під час виконання обов`язків військової служби, завдань пов`язаних із захистом Батьківщини, незалежності та територіальної цілісності. Указана подія мала місце поблизу населеного пункту Новодонецьке Волноваського району Донецької області. Заявник позбавлена в інший спосіб, аніж у судовому порядку, встановити факт загибелі батька. Встановлення факту смерті [PERSON] надасть можливість [PERSON] реалізувати свої спадкові права та отримати соціальні гарантії та пільги, передбачені для членів сім`ї загиблого військовослужбовця. Від Ніжинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду 01 грудня 2025 року надійшла заява про розгляд справи без представника відділу (а. с. 77). Представник Міністерства оборони України та військової частина [NUMBER] до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Отже, заінтересована особа у справі на власний розсуд розпорядилася своїми правами щодо предмета спору, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Допитані судом свідки сторони заявника [PERSON] надали такі показання. [PERSON] дав показання, що проходив військову службу в одному й тому ж підрозділі разом з [PERSON] . Відповідно до бойового розпорядження 23 жовтня 2023 року близько 23:00 год підрозділ у складі 5 осіб виступив на позицію «Валлі», на яку вони зайшли близько 4:00 год-5:00 год. Коли розпочало світали, після артилерійських обстрілів та скидів з дронів противник розпочав штурм займаної підрозділом позиції, намагаючись за допомогою газів знищити військовослужбовців ЗСУ та припинити їх супротив, що змусило свідка сховатись до так званої «нори», де уже перебував [PERSON] . Свідок помітив, що останній знаходився у неприродній позі, у боку була помітна кров, ймовірно, унаслідок потрапляння осколка, імпульсів по тілу не було. Свідок двічі струснув [PERSON] , однак той ознак життя не подавав. Свідок упевнений, що [INFO] [PERSON] загинув (помер). Указана подія мала місце на Вугледарському напрямку, неподалік населеного пункту Новодонецьке Донецької області. [PERSON] у судовому засіданні показав, що 24 жовтня 2023 року перебував на бойовій позиції «Валлі», коли близько 5:00 год-6:00 год ранку після мінометного обстрілу розпочався штурм їх позиції. [PERSON] , який перебував поруч, упав і більше не піднімався, можливо від отриманого осколкового порання, а тому свідок відтягнув його в інше місце. [PERSON] не має жодних сумнівів у тому, що [PERSON] [INFO] загинув, потрапити у полон він не міг. На позицію « Валлі » підрозділ виходив з населеного пункту Шахтарськ, поблизу також був населений пункт Новодонецьке Донецької області. Заслухавши пояснення сторони заявника, свідків, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд робить нижченаведений висновок. Так, частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодекс України, частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом установлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 березня 1997 року батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.11). Шлюб між батьками було розірвано відповідно до рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2012 року (а. с. 40, 41). З 18 червня 2008 року [PERSON] був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання № 602 від 09 вересня 2019 року (а. с. 10). 01 вересня 2017 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб, унаслідок чого її прізвище було змінено на [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01 вересня 2017 року, а. с. 22). 30 жовтня 2023 року сповіщенням сім`ї № [INFO] повідомив [PERSON] , що солдат [PERSON] , [INFO] , зник безвісти 24.10.2023 року під час штурмових дій поблизу н.п. Новодонецьке Волноваського району Донецької області (а. с. 13). 01 листопада 2023 року до ЄРДР за № 12023270300001514 були внесені відомості за фактом звернення [PERSON] про те, що 24 жовтня 2023 року під час виконання бойового завдання з приводу агресії рф проти України в с. Новодонецьке Волноваського району Донецької області пропав безвісти її батько [PERSON] , [INFO] , який є військовослужбовцем ЗСУ, у званні солдат, гранатометник стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецького батальйону в/ч [NUMBER] . Правова кваліфікація: ст. 115 ч. 1 ККУ (а. с. 16). Протоколами допиту свідків [PERSON] та [PERSON] від 11 вересня 2025 року, які були допитані під час досудового розслідування у межах кримінального провадження № 12023270300001514, стверджуються обставини загибелі [PERSON] (а. с. 22-27). 16 травня 2024 року [PERSON] набув статусу особи, зниклої безвісти на території бойових дій, відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, № 20250211-1534 від 11 лютого 2025 року (а. с. 17-18). 07 квітня 2025 року [PERSON] було надано статус: учасник бойових дій, строк дії статусу: безтерміново (витяг з Єдиного державного реєстру ветеранів війни № 20250714-00056455 від 14 липня 2025 року, а.с. 16 на зв.). 28 жовтня 2025 року Державне підприємство «Український національний центр розбудови миру», яке виконує функції Національного інформаційного бюро, повідомило адвоката Левченка Г., що відомості про [PERSON] , [INFO] , внесені до Реєстру НІБ, однак відомості про перебування запитуваної особи в полоні відсутні. Інформація від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про [PERSON] , [INFO] , до НІБ не надходила (а. с. 19-20, 21). Згідно з наказом командира військової частини [NUMBER] від 18 грудня 2023 року № 2573 «Про результати службового розслідування» було проведено службове розслідування з метою встановлення причин зникнення безвісти військовослужбовця військової служби за мобілізацією гранатометник першого стрілецького відділення першого стрілецького взводу п`ятої стрілецької роти другого стрілецького батальйону солдата [PERSON] . В ході службового розслідування було встановлено, що 24 жовтня 2023 року поблизу н.п. Новодонецьке солдат [PERSON] зник безвісти. Відповідно до витягу з «Журналу бойових дій військової частини [NUMBER] » солдат [PERSON] є зниклим безвісти з 24 жовтня 2023 року (а. с. 14-15). З матеріалів службового розслідування, проведеного військовою частиною [NUMBER] відносно [PERSON] , [PERSON] , та бланку отримання пояснення сержанта [PERSON] від 30 липня 2025 року убачається, що військовослужбовці [PERSON] та [PERSON] з 23:00 год 23 жовтня 2023 року перебували разом у складі групи, зайнявши оборону на позиції відділення «Валлі». О 8:50 год 24 жовтня 2023 року противник почав здійснювати штурм вказаної позиції, під час якого солдат [PERSON] загинув під час штурмових дій противника. Старший лейтенант [PERSON] надавав пояснення, у відповідності до якого знаходився на КСП, звідки командував ротою. 24 жовтня 2023 року противник почав штурм позиції «Валлі», на якій знаходився і солдат [PERSON] . Що було із солдатом [PERSON] невідомо, але, ймовірно, він загинув. Вищевказані події відбувались в районі населеного пункту Новодонецьке Донецької області 24 жовтня 2023 року з 8:30 год до 10:50 год (а. с. 30-39). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан, який триває і на даний час. Воєнний стан - це конкретний правовий режим, який запроваджується у випадку загрози або фактичного нападу на країну іншою державою чи навіть кількома державами. Воєнні дії це організоване застосування військ, сил і засобів для воєнних операцій на суші, на морі, в повітрі, тощо. Так, статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Особливості нарахування та отримання родичами загиблих військовослужбовцям передбачені Постановою Уряду від 28 лютого 2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Статтею 46 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (ч. 2 ст. 46 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 49 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про оголошення особи померлою (п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). На підставі досліджених обставин справи, суд зазначає, що у даній справі відсутній спір про право, що не виключає її розгляд у порядку окремого провадження. Так, дослідженими у судовому засіданні матеріалами встановлено, що заявник є дочкою, а, отже, і спадкоємцем першої черги у разі смерті [PERSON] , а також особою, яка має право на отримання від держави соціальних виплат, пов`язаних із проходженням [PERSON] служби в ЗСУ. Також судом не встановлено наявності інших фізичних чи юридичних осіб, які б могли мати реальний чи потенційний спір із заявником, пов`язаний із оголошенням [PERSON] померлим. У постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 686/11198/22 суд дійшов висновку про те, що Міністерство оборони України має бути залучено до участі у розгляді даної категорії справ як заінтересована особа. Разом з цим, необхідність залучення до участі у справах зазначеної категорії Міністерства оборони України, зумовлена також і тим, що визнання у судовому порядку військовослужбовця безвісно відсутнім або оголошення його померлим є підставою для виключення його зі списків особового складу військової частини та припинення виплати членам його сім`ї грошового забезпечення. Зазначене випливає із положень статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. За змістом статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Заявник, у силу вищезазначених приписів закону у разі оголошення останнього померлим, має право на призначення та отримання грошових виплат. Таким чином, оголошення фізичної особи померлою у даному випадку не пов`язується із наступним вирішенням спору про право між нею та Міністерством оборони України. Заявник відповідно до положень ст. 306 ЦПК України указала мету, для якої слід оголосити померлим [PERSON] , що автоматично спір між нею та Міністерством оборони України не породжує. [PERSON] не заявляє вимог майнового характеру та не обґрунтовує свою заяву наявністю будь-якого майнового спору за наслідками оголошення [PERSON] померлим (загиблим). Суд привертає увагу, що заінтересована особа Міністерство оборони України не заперечує права заявника на отримання допомоги та не оспорює її ( [PERSON] ) родинні зв`язки з [PERSON] , не вказує, що останнього визнано безвісти відсутнім не під час виконання обов`язків військової служби, тощо. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відзначено, що необхідно відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Підставою для оголошення фізичної особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 Верховний Суд дійшов висновку, що за змістом частини 2 статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини 2 статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Речення друге частини 2 статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини 2 статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про такі території та характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, який наразі втратив чинність на підставі Наказу Міністерства розвитку громад та територій № 376 від 28 лютого 2025 року , проте був чинним на час ймовірної смерті [PERSON] . У Переліку містилась Новодонецька селищна територіальна громада (дата виникнення можливості бойових дій - 24 лютого 2022 року), на території якої згідно з актом службового розслідування від 18 грудня 2023 року солдат [PERSON] зник безвісти. Разом з тим, у пунктах 97-100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначено, що не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій (п. 99). У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності (п.100). Як вбачається із матеріалів справи, причинами та умовами, що сприяли зникненню безвісти військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата [PERSON] є безпосередня участь у бойових діях, пов`язаних із захистом Батьківщини, стримуванням і відсіччю збройної агресії рф проти України. Викладені у наказі командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) № 2573 від 18 грудня 2023 року факти щодо обставин зникнення безвісти солдата [PERSON] дають підстави вважати, що 24 жовтня 2023 року останній зник безвісти за обставин, що загрожували йому смертю, в зоні ведення бойових дій під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини. Таким чином, наявні у справі докази з високим ступенем вірогідності дозволяють припустити ймовірну загибель [PERSON] , а тому зволікання у визнанні його померлим буде невиправданим і не відповідатиме принципам правової визначеності, гуманізму, розумності та добросовісності. При цьому, встановлення факту смерті [PERSON] є необхідним заявнику для отримання права на звернення із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, на отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця; на отримання можливості користування пільгами, передбаченими для членів сім`ї військовослужбовців ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на отримання відповідних соціальних виплат та на спадкування. За результатами дослідження та аналізу матеріалів справи, з урахуванням конкретних її обставин, суд вбачає за необхідне розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення [PERSON] померлим від дня настання події, яка спричинила його загибель, ураховуючи, що ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є безпосереднім наслідком воєнних дій. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У судовому засіданні було достовірно встановлено, що вимоги заяви є обґрунтованими, належним чином підтвердженими дослідженими судом доказами, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, суд роз`яснює, що відповідно до норм ч. 1 ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі наведеного,

Outcome: approved