Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилався на те, що 26 травня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 31715172, згідно з умовами якого відповідач отримав 1800 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Кредитний договір підписано відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, сума заборгованості відповідача становить 12306,60 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач через свого представника просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 12306,60 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача - фізичної особи. Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно кожного разу, згідно позовної заяви просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причин свого неприбуття не повідомляв, будь-яких заяв чи то клопотань не направляв. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, з огляду й на те, що обставин, визначених ч. 2 ст. 223 цього ж Кодексу, які зумовлюють відкладення розгляду справи установлено не було. За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого. Судом встановлено, що 26 травня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 31715172 26.05.2024. За умовами вказаного договору кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни,що визначені договором. Відповідно до умов п. 1.2, 1.3 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) становить 1800 грн.; строк кредиту 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів, з 26 травня 2024 року. При цьому, строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється графіком платежів. Остаточний термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом (за умови дотримання графіку платежів) становить 21 травня 2025 року (п. 1.4 договору). Пункт 1.5 договору також містить відомості про: розмір загальних витрат позичальника за кредитом, що включать загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, який становить 10578,6 грн. в грошовому виразі та 9300 відсотків річних у процентному значенні; орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом, яка становить 12378,6 грн.; розмір денної процентної ставки в розмірі 1.2. Одночасно з цим, умовами п.п. 2.2.2 договору, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору. В свою чергу, п.п. 2.2.3 договору передбачено, що за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: пільгова процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується лише протягом пільгового періоду користування кредитом. Після закінчення строку пільгового періоду нараховується стандартна процентна ставка; стандартна процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується з першого дня стандартного періоду. Зазначеним підпунктом договору також зазначено строк дії пільгового періоду, який становить 21 календарний день з 26 травня 2024 року по 16 червня 2024 року та строк дії стандартного періоду, який становить 339 календарних дні з 17 червня 2024 року по 21 травня 2025 року. Умовами вказаного договору також передбачено, що за порушення строків перерахування коштів на рахунок позичальника, кредитодавець зобов`язаний сплати на користь позичальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки за кожен день простроченого платежу. При цьому пеня не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. (п. 4.2 договору). Відповідно до п. 5 .1 договору, позичальник, серед іншого, підтвердив, що отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові операції», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в паспорті споживчого кредиту та правилах; до укладення цього договору отримав проект цього кредитного договору разом з додатками, ознайомився з усіма його умовами та правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, що розміщенні на сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору; умови договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану; інформація надана йому товариством з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Сторони також дійшли згоди, що укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноруч підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання і наслідки (п. 6.4 договору). Відповідно до п. 6.6 договору, цей договір вважається договором про споживчий кредит (як вид кредитного договору в розумінні Закону України «Про споживче кредитування») у випадку дотримання та наявності всіх умов та підстав необхідних для визнання даного договору, договором про споживчий кредит, згідно Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, за умовами п. 9.1.1 договору передбачено, що подаючи заяву за кредитним продуктом, що передбачає надання кредиту шляхом переказу суми кредиту на картковий рахунок, заявник має зареєструвати в особистому кабінеті банківську картку, на яку будуть зараховані кошти при позитивному рішенні по заяві, якщо така картка не була зареєстрована заявником у особистому кабінеті раніше. За результатами заповнення заявки здійснено одночасну перевірку дійсності та аутентифікацію платіжної карти позичальника відповідно до стандартів відповідних платіжних систем (п. 9.4 договору). Вказаний договір також містить реквізити платіжної карти позичальника, а саме № [NUMBER] . Зазначений договір про споживчий кредит з додатком до нього, який містить графік платежів за договором, з зазначенням дати, розміру платежу та його складових, підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до повідомлення ТОВ «Контрактовий дім» № 7/17097 від 27 жовтня 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс» 26 травня 2024 року було здійснено переказ грошових коштів в розмірі 1800 грн. на користь [PERSON] за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] . Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 31715172 від 26 травня 2024 року, [PERSON] , свої зобов`язання щодо повернення отриманої суми кредиту не виконав, зокрема, на виконання умов договору жодного платежу на користь позивача не здійснював. Таким чином, відповідно до вказаного розрахунку, заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит від 26 травня 2024 року становить 1800 грн. за тілом кредиту, 9606, 60 грн. за процентами та 900 грн. пені. Оцінивши подані позивачем обґрунтування позовних вимог та надані суду докази, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» врегульовано правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про електронну комерцію» сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існували зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентирічних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договоромабо законом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд робить висновок, що права позивача порушені відповідачем через неналежне виконання ним умов укладеного договору про споживчий кредит та непогашення дійсної заборгованості. Однак, щодо розміру заборгованості за процентами за користування кредитом, суд зазначає таке. Згідно умов укладеного договору, відповідачу 26 травня 2024 року надано споживчий кредит строком на 360 днів та у відповідності до п.п. 2.2.3 договору встановлено пільгову процентну ставку у розмірі 1,2% за 1 (один) день користування кредитом, строком на 21 календарних днів з 26 травня 2024 року по 16 червня 2024 року та стандартну процентну ставку, яка становить 1,5 % за 1 (один) день користування кредитом, строком на 339 календарних днів з 17 червня 2024 року по 21 травня 2025 року. Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набув чинності 24.12.2023, пунктом 5 розділу І цього закону, внесені зміни до ст. 8 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5, у якій зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнені п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Однак, у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Таким чином, вимоги п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023 року) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що оскільки кредитний договір у цій справі був укладений 26 травня 2024, тобто після набуття чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», то на нього не поширюється п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. В зв`язку з зазначеним, умови кредитного договору у цій справі, щодо нарахування процентів у розмірі більшому ніж 1% на день від суми кредиту не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за час користування кредитним коштами слід застосовувати процентну ставку у розмірі 1% в день. Таким чином, з урахуванням того, що відповідачем погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювалось, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, в межах строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору, становить 6480 грн. (1800 грн. тіла кредиту*1% процентної ставки в день*360 днів строку кредиту). За такого, суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушено умови кредитного договору щодо погашення заборгованості, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит в розмірі 8280 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1800 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 6480 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені/штрафу, суд вважає, що такі не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до підпункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім того, Верховний суд у постанові Пленуму Верховного Суду від 07 лютого 2025 року № 6 зазначає, що пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України не може розглядатись як порушення права кредитора на мирне володіння майном, оскільки такі заходи мають тимчасовий характер та спрямовані на захист інтересів боржника в умовах воєнного стану. Як наслідок, цей позов підлягає частковому задоволенню. Щодо питання розподілу судових витрат За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1629 грн. 79 коп. судового збору, що становить 67,28 відсотків задоволених вимог. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується правилами ст. 137 ЦПК України і вважає, що розмір цих витрат належно доведений і обґрунтований, оскільки в матеріалах справи наявний договір пор надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 02 липня 2025 року, акт № 13 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 12 листопада 2025 року, детальний опис наданих послуг до акту № 13 від 12 листопада 2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 02 липня 2025 року та документи, що підтверджують надання правничої допомоги адвокатом. Разом з тим, відповідач не звертався до суду з клопотанням про зменшення розміру цих витрат та недоведеність їх не співмірності, в зв`язку з чим не виходячи за межі позовних вимог, суд вважає, що ця вимога позивача підлягає повному задоволенню у розмірі, що ним визначений і доведений, а саме - у розмірі 8000 грн. Крім цього, суд не убачає підстав для відхилення тих правових норм, на які представник позивача посилався в позовній заяві, оскільки всі вони визначені правильно і підлягають застосуванню до спірних правовідносин. З цих підстав,

Outcome: partial