Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

13.10.2025 позивач за первісним позовом АТ «Ідея Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом заборгованість за кредитним договором у розмірі 221601,38 грн, а також судовий збір в розмірі 3324,03 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.01.2024 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R01.00208.010683225, згідно якого відповідач за первісним позовом отримав кредит в розмірі 134892,61 грн зі сплатою 47,1% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені кредитним договором, графіком щомісячних платежів. Зазначає, що банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору. Відповідач за первісним позовом не повернув отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатив нараховані відсотки, інші платежі за кредитним договором. Остання сплата відповідачем за первісним позовом/зарахування по кредитному договору відсутня, у зв`язку із чим сума боргу останнього за кредитним договором станом на 28.08.2025 становить: прострочений борг - 134892,61 грн, прострочені проценти - 86708,77 грн, а всього - 221601,38 грн. Заборгованість відповідача за первісним позовом підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 28.08.2025. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача за первісним позовом направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 02.07.2025. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідача за первісним позовом було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до нього будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач за первісним позовом продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Ідея Банк», просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 16.10.2025 прийнято до розгляду даний позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін, призначено судове засідання. 05.11.2025 відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з наступних підстав. Так, в позовній заяві позивач просить стягнути з нього борг за кредитним договором №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, який він не підписував, оскільки з його умовами був не згідний. Звертає увагу, що на жодній з сторінок кредитного договору немає його підпису, а документ підписаний виключно представником банку. До того ж, жодна з сторінок даного договору не пронумерована. На останній сторінці кредитного договору, не погоджуючись з умовами запропонованого йому договору в графі «Підписи сторін», де зазначені його анкетні дані, він зазначив: «НЕ ЗГОДЕН». Після слів «Умови і тарифи цього договору» поруч з ПІБ [PERSON] та датою «19.01.2024» стоїть підпис не відомої йому особи. Стверджує, що це не його підпис. В долученій до позовної заяви заяві-анкеті до даного договору ним зазначено: «НЕ ЗГОДЕН». У свою чергу, ним не підписано жодного додатку до кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Враховуючи той факт, що даний договір ним не підписаний, вважає кредитний договір №R01.00208.010683225 від 19.01.2024 недійсним, а позов безпідставним. 13.11.2025 представник позивача за первісним позовом АТ «Ідея Банк» Лубоцька Н.І. подала відповідь на відзив, в якій повідомила, що вважає необґрунтованими аргументи, наведені відповідачем за первісним позовом у відзиві на позовну заяву, та просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі, з наступних підстав. Зазначає, що відповідач за первісним позовом, укладаючи кредитний договір №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, в пункті 1.2 визначив те, що призначенням платежу за цим договором є погашення кредитної заборгованості по договору №М32.00208.010159819 від 22.05.2023. Як вбачається з долученої до позовної заяви АТ «Ідея Банк» виписки по рахунку за кредитним договором відповідача, такі кошти в розмірі 134892,61 грн дійсно було банком перераховано на погашення кредиту за договором №М32.00208.010159819 від 22.05.2023. Більше того, [PERSON] не доведено, що кошти на погашення кредиту за договором №М32.00208.010159819 від 22.05.2023 надійшли на рахунок в інший спосіб, аніж зазначено в первинних документах. Також, відповідач у своєму відзиві зазначає, що нібито «не підписував» з АТ «Ідея Банк» кредитний договір №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, чим намагається ввести суд в оману, оскільки залишає поза увагою наступне. Кредитний договір, належним чином засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи, містить підпис [PERSON] , який власноручно підтверджував своє волевиявлення. Враховуючи те, що в АТ «Ідея Банк» наявні декілька кредитних договорів укладених з [PERSON] , частина з яких є закритими станом на сьогодні, та підписи в договорах є різними, однак такі підписані власноручно відповідачем за первісним позовом і останній не заперечує такі зразки свого підпису. Так, підписавши кредитний договір сторони погодили всі його умови, у тому числі щодо розмірів та строків погашення грошових зобов`язань боржником, відповідальності за порушення договірних умов кожною із сторін. Ухвалою суду від 26.11.2025 витребувано в АТ «Ідея Банк» оригінали кредитного договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024 та заяви-анкети від 19.01.2024. 02.12.2025 відповідачем за первісним позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Фінкевич В.Г., подано зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати недійсним кредитний договір №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . В обґрунтування зустрічної позовної заяви покликається на те, що відповідач за первісним позовом зазначений кредитний договір не підписував власноручним підписом, а у місці для підпису написав фразу «НЕ ЗГОДЕН». Окрім цього, кредитний договір №R01.00208.010683225 від 19.01.2024 не містить оригінального підпису уповноваженого представника банку Куніцького Р.В. та мокрого відтиску печатки банку, і фразу «НЕ ЗГОДЕН» [PERSON] ставив на ксерокопії (проекті) кредитного договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024. При цьому, АТ «Ідея Банк» вказує, що 19.01.2024 за рахунок кредиту на підставі фактично не укладеного кредитного договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024 здійснено погашення кредиту згідно кредитного договору №М32.00208.010159819 від 22.05.2023 на суму 134892,61 грн. Не зважаючи на те, що [PERSON] кредитного договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024 не підписував, а відповідно і не укладав його, все ж таки АТ «Ідея Банк» здійснило по ньому вищевказану господарську операцію з оформлення кредиту на суму 134892,61 грн та з погашення заборгованості по іншому кредитному договору. 03.12.2025 на виконання вимог ухвали суду від 26.11.2025 представником АТ «Ідея Банк» Лубоцькою Н.І. подано витребувані документи. Ухвалою суду від 03.12.2025 поновлено строк та прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним. Об`єднано цивільну справу за позовом АТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором із справою за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним в одне провадження, змінено порядок здійснення провадження у справі та постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 09.12.2025 представником позивача за первісним позовом АТ «Ідея Банк» Жовтонецьким В.М. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Звертає увагу суду, що відповідач за первісним позовом діє суперечливо, зазначаючи що зазначений кредитний договір він не підписував власноручним підписом, а у місці для підпису написав фразу «НЕ ЗГОДЕН», з чого випливає, що все таки останній власноручно підписав кредитний договір і у працівника банку були відсутні підстави вважати, що [PERSON] відмовився від укладення кредитного договору. Окрім цього вважає, що не заслуговують на увагу суду твердження відповідача за первісним позовом, що на його переконання йому на момент підписання було надано ксерокопію документа кредитного договору, де він проставляв відмітку, з огляду на те, що такі документи містили аналог власноручного підпису уповноваженого представника банку Куніцького Р.В. та відтиску печатки банку, що узгоджується з п.1.5.1. кредитного договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, де зазначено, що позичальник нанесенням власноручного підпису акцептував серед іншого Публічну оферту на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, які зберігаються на офіційному сайті банку за вказаним у цьому пункті договору посиланням. Разом з цим, AT «Ідея Банк» на виконання ухвали про витребування доказів надано суду оригінали відповідних документів, з яких вбачаються виконані клієнтом, споживачем, позичальником - відповідачем за первісним позовом підписи, що також фактично не заперечує [PERSON] . На думку AT «Ідея Банк», відповідач за первісним позовом вчинив недобросовісно, оскільки в рамках укладеної угоди реструктуризації, за якою погасивши кредитну заборгованість по кредитному договору №М32.00208.010159819 від 22.05.2023, що не заперечується останнім, і будучи клієнтом, який мав декілька кредитних договорів в AT «Ідея Банк», власноручно зазначив, з його слів фразу «НЕ ЗГОДЕН», що не чітко можна розпізнати, як «НЕ ЗГОДЕН», щоб в подальшому намагатись уникнути належного виконання зобов`язань по кредитному договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024. Звертає увагу, що при визнанні договору недійсним, зокрема на підставі ст.225 ЦК України, застосовується двостороння реституція, тобто сторони повертаються у первісний стан. Згідно з п.1.1. кредитного договору, сума отриманого [PERSON] кредиту становить 134892,61 грн, що також підтверджується платіжною інструкцією по видачі кредиту, належним чином засвідчена копія якої наявна у матеріалах справи, які AT «Ідея Банк» за дорученням [PERSON] перерахував йому для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №М32.00208.010159819 від 22.05.2023. Відтак, в разі визнання кредитного договору недійсним [PERSON] має повернути AT «Ідея Банк» 134892,61 грн (враховуючи застосування судом двосторонньої реституції). Також у поданому відзиві представником позивача за первісним позовом поставлено в порядку ст.93 ЦПК України запитання відповідачу за первісним позовом. 22.12.2025 представником відповідача за первісним позовом - адвокатом Фінкевичем В.Г. подано відповідь на відзив, в якій просить задоволити зустрічний позов в повному обсязі. Стверджує, що у діях [PERSON] відсутня недобросовісна поведінка по відношенню до АТ «Ідея Банк». Своїми ж судженнями про недобросовісну поведінку відповідача за первісним позовом АТ «Ідея Банк» по суті визнає зустрічний позов. Оскільки [PERSON] грошових коштів за кредитним договором №R01.00208.010683225 від 19.01.2024 від АТ «Ідея Банк» не отримував, то, відповідно, застосувати двосторонню реституцію неможливо. Ухвалою суду від 28.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом - адвоката Фінкевича В.Г. про призначення судової почеркознавчої експертизи. 05.02.2026 відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано до суду відповіді на запитання позивача за первісним позовом в порядку ст.93 ЦПК України. Зазначив, що йому не було відомо, що будь-які кошти були зараховані на погашення заборгованості, він не підписував і не надавав згоди на отримання або зарахування таких коштів. Про вказані дії банку він дізнався вже пізніше і самостійно їх не ініціював. Він не підписував нового кредитного договору, не надавав згоди на отримання чи зарахування коштів. Він не відмовлявся від кредитного договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, оскільки такий ним не підписаний. Про статтю 15 Закону України «Про споживче кредитування», на той момент не знав. Ухвалою суду від 17.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. В судовому засіданні представники позивачів за первісним позовом Жовтонецький В.М. та Лубоцька Н.І. позов підтримали з підстав, наведених у такому та відповіді на відзив, просили задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо задоволення зустрічного позову заперечили, з підстав, наведених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Додатково зазначили, що недійсний договір не може бути не укладений, тобто якщо боржник визнає його недійсним, то відповідно він є укладений, підписаний. Також звертають увагу, що кредитний договір №М32.00208.010159819 від 22.05.2023 мав гірші умови кредитування ніж кредитний договір №R01.00208.010683225 від 19.01.2024. Відповідач за первісним позовом [PERSON] підтримав поданий зустрічний позов та просив задоволити такий в повному обсязі, щодо задоволення первісного позову заперечив. Додатково пояснив, що кредитний договір №R01.00208.010683225 від 19.01.2024 він не укладав, не виявляв волі на укладення такого, тому написав фразу «НЕ ЗГОДЕН». Разом з тим, він укладав з АТ «Ідея Банк» кредитний договір №М32.00208.010159819 від 22.05.2023, сплачував за таким заборгованість, а пізніше, у зв`язку з закриттям підприємницької діяльності, хворобою та незадовільним станом здоров`я в цілому, просив в банку реструктуризацію. Коли він прийшов в установу АТ «Ідея Банк», працівник банку надала йому кредитний договір №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, на якому він написав фразу «НЕ ЗГОДЕН». Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Фінкевич В.Г. (в режимі відеоконференції) підтримав зустрічний позов, просив такий задоволити, щодо задоволення позову АТ «Ідея Банк» заперечив. Заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом, відповідача за первісним позовом та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 19.01.2024 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R01.00208.010683225. Відповідно до п.1.1. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 134892,61 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентами та іншими платежами (за наявності таких) згідно з умовами цього договору. Пунктом 1.2. кредитного договору визначено, що позичальник укладенням цього договору дає доручення банку, а банк, за дорученням позичальника, надає кредит у день підписання даного договору шляхом переказу коштів в сумі 134892,61 грн з позичкового рахунку позичальника на рахунок № [NUMBER] в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, призначення платежу: «Погашення кредитної заборгованості договір №М32.00208.010159819 від 22.05.2023». Строк кредитування та дії договору становить 55 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позикового рахунку позичальника для зарахуванням за призначенням. Згідно п.1.3. кредитного договору, процентна ставка є розміром плати за користування кредитними коштами становить: від початку кредитування до завершення першого 1 місяця кредитування (надалі - пільговий період) - 0,001% річних від неповернутої суми кредиту; у строки за межами пільгового періоду кредитування - 47,1% річних від неповернутої суми кредиту. Процентна ставка є фіксованою. Нарахування процентів здійснюється за методом «факт/факт», починаючи з дати надання кредиту. Базою для нарахування процентів є неповернута сума кредиту. Підпунктами 1.5.1., 1.5.4. пункту 1.5. кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису під цим договором, позичальник акцептує Публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО та Публічну оферту на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, який зберігається на офіційному сайті банку; підтверджує і засвідчує, що до укладання цього договору, банком надано позичальнику для порівняння різні пропозиції щодо кредитування за спеціальною формою у вигляді паспорту споживчого кредиту, та, що позичальник ознайомився з інформацією, необхідною для отримання споживчого кредиту, з наявними та можливими видами кредитування у банку, для прийняття усвідомленого рішення. Відповідно до п.3.2.3. кредитного договору, позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від такого договору без пояснення причин, у тому числі після отримання ним грошових коштів. Згідно п.5.1. кредитного договору, цей договір вступає в законну силу з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Також [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, а також Графік щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач за первісним позовом свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу за первісним позовом кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується платіжними інструкціями №5800951 від 19.01.2024, №5800949 від 19.01.2024, та випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ). Відповідно до ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача за первісним позовом направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 02.07.2025. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, позивач за первісним позовом вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість останнього станом на 28.08.2025 становить: прострочений борг - 134892,61 грн, прострочені проценти - 86708,77 грн, а всього - 221601,38 грн. Заборгованість відповідача за первісним позовом підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 28.08.2025. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач за первісним позовом порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 19.01.2024 у розмірі 221601,38грн. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно, правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети. Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ст.205 ЦК України). Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини друга статті 207 ЦК України. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно ч.1, 2 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, у поданому зустрічному позові відповідач за первісним позовом покликається на те, що він не підписував кредитний договір власноручним підписом, а у місці для підпису написав фразу «НЕ ЗГОДЕН», у зв`язку з чим на підставі ст.215 ЦК України, просить визнати кредитний договір недійсним. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Конструкція частини третьої статті 203 ЦК України визначає наявність волевиявлення учасника правочину обов`язковим і безумовним елементом, додержання якого є необхідним для чинності правочину. При цьому таке волевиявлення має бути: 1) вільним; 2) відповідати внутрішній волі учасника правочину. До того ж, як вже було зазначено, підпис на правочині, для якого визначено обов`язкову письмову форму, виконує функцію підтвердження волевиявлення сторони, зафіксованого у тексті цього правочину. Так, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, АТ «Ідея Банк» надано оригінал кредитного договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, додатку №1 до договору №R01.00208.010683225 - Графіку щомісячних платежів, заяви-анкети від 19.01.2024 та Паспорту споживчого кредиту, на яких містяться підписи, виконані [PERSON] , що останнім не заперечується. На підтвердження виконання умов кредитного договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, а саме видачі кредитних коштів банком та отримання таких [PERSON] , АТ «Ідея Банк» долучено до матеріалів справи платіжні інструкції №5800951 від 19.01.2024, №5800949 від 19.01.2024, та виписку по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ), з яких вбачається, що кошти визначені договором №R01.00208.010683225 від 19.01.2024 в сумі 134892,61 грн перераховано згідно з п.1.2. кредитного договору за призначенням на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №М32.00208.010159819 від 22.05.2023, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Відповідно до виписки по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ), 19.01.2024 на погашення кредиту №М32.00208.010159819 від 22.05.2023 з рахунку [NUMBER] надійшло 134892,61 грн. Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №М32.00208.010159819 від 22.05.2023, станом на 26.11.2025 заборгованість у [PERSON] відсутня. Відповідачем за первісним позовом не доведено, що кошти на погашення кредиту за договором кредиту №М32.00208.010159819 від 22.05.2023 надійшли на рахунок в інший спосіб, аніж зазначено в первинних документах. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом факт укладення з АТ «Ідея Банк» договору кредиту №М32.00208.010159819 від 22.05.2023 визнав, та зазначив, що сплачував за таким кредитним договором кошти, однак у зв`язку з закриттям підприємницької діяльності, хворобою та незадовільним станом здоров`я, просив в банку реструктуризацію. Враховуючи принцип свободи договору, якщо відповідач за первісним позовом дійсно не був згоден з умовами кредитного договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024 та не бажав такий укладати, у нього був відсутній обов`язок писати на заяві-анкеті, Паспорті споживчого кредиту, Графіку щомісячних платежів, кредитному договорі №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, як він зазначає, фразу «НЕ ЗГОДЕН», а у працівника банку були відсутні підстави вважати, що [PERSON] відмовився від укладення кредитного договору, оскільки такий виключно у місці для підпису позичальника власноручно виконав підпис, який не можливо ідентифікувати як відмову від підписання кредитного договору чи відмову від кредитного договору. До того ж, суд звертає увагу, що позичальник не був позбавлений права, на підставі п.3.2.3. кредитного договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, що узгоджується з положеннями статті 15 Закону України «Про споживче кредитування», протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від такого договору без пояснення причин, у тому числі після отримання ним грошових коштів, однак таким правом не скористався. Не заслуговують на увагу суду твердження відповідача за первісним позовом щодо того, що йому на момент підписання було надано ксерокопію кредитного договору №R01.00208.010683225 від 19.01.2024, який не містив оригінального підпису уповноваженого представника банку Куніцького Р.В. та мокрого відтиску печатки банку, з огляду на те, що вказаний документ містить аналог власноручного підпису уповноваженого представника банку Куніцького Р.В. та відтиску печатки банку, що узгоджується з п.1.5.1. кредитного договору, де зазначено, що нанесенням власноручного підпису під цим договором, позичальник акцептує Публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО та Публічну оферту на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, який зберігається на офіційному сайті банку за вказаним у цьому пункті договору посиланням. Окрім цього, у зустрічній позовній заяві відповідач за первісним позовом просить визнати кредитний договір №R01.00208.010683225 від 19.01.2024 недійсним, покликаючись на те, що такий ним не підписувався та є неукладеним. Разом з тим, суд наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.11.2024 у справі №204/8017/17 вказала, що відсутність підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину, або ж їх відновлювати. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) зазначила, що «Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Також позов не може містити вимогу, у якій йдеться про предмет спору, що відсутній (не існує); реституція ж як спосіб захисту, застосовується для повернення виконаного за правочином, а не в тому разі, коли жодного виконання не відбувалося (…). У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (…). Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується». У вказаній справі відповідач за первісним позовом пред`явив вимогу про визнання кредитного договору недійсним з мотивів його неукладеності (непідписання договору та неотримання коштів за ним), а отже, обрав неефективний спосіб захисту прав та інтересів, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним, що також є самостійною підставою для відмови у позові. До того ж, суд враховує, що ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17). Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір №R01.00208.010683225 від 19.01.2024 був підписаний сторонами, які досягли згоди з приводу з усіх істотних умов договору: мети, суми та строків кредиту, умов та порядку його видачі та погашення, процентних ставок, порядку оплати за кредит, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання договору. Вказаний кредитний договір було укладено у письмовій формі сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. З поданої зустрічної позовної заяви не вбачається жодної з умов, як підстави для визнання кредитного договору недійсним, доказів неукладення спірного кредитного договору суду також не надано, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог зустрічного позову [PERSON] відсутні. Згідно із ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи задоволення первісного позову в повному обсязі, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3324,03 грн.

Outcome: dismissed