Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа №369/7403/24 за позовом [PERSON] та [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Доступні фінанси», Товариства з обмеженою відповідальністю «Битоптторг», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлія Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, за результатами розгляду якої рішенням суду від 12 лютого 2026 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Разом із тим, під час ухвалення зазначеного рішення Судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат у частині витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем [PERSON] , що відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення додаткового рішення. 18 лютого 2026 року до cуду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника першого позивача про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, а саме 77 000 гривень. Суд встановив, що зазначена заява подана у межах строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, оскільки рішення у справі ухвалено 12 лютого 2026 року, а докази витрат та відповідну заяву подано протягом п`ятиденного строку після ухвалення рішення, що відповідає процесуальним вимогам закону щодо можливості подання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення за умови заявлення про намір їх стягнення. Заява про ухвалення додаткового рішення у даній справі розглядається судом без виклику у судове засідання. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про подання заяви про ухвалення додаткового рішення, клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу не подавали. У зв?язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явилися всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дана ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи. Дослідивши подані матеріали, суд встановив, що 14 березня 2024 року між [PERSON] та Адвокатським бюро «Ірени Числовської» було укладено договір про надання правничої допомоги, яким передбачено надання правничих послуг у межах представництва інтересів клієнта у суді першої інстанції у справі №369/7403/24, а додатковою угодою №1 від 14 березня 2024 року погоджено розмір гонорару у сумі 77 000 гривень. З матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви стороною позивача було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає вимогам статті 134 ЦПК України та свідчить про належне виконання процесуального обов`язку щодо завчасного повідомлення суду та інших учасників справи про намір їх відшкодування. Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 17 лютого 2026 року підтверджено фактичне виконання адвокатом комплексу правничих заходів у межах даної справи, зокрема підготовку та подання позовної заяви з правовим обґрунтуванням заявлених вимог, клопотання про усунення недоліків позовної заяви, заяви про забезпечення позову, клопотань про витребування доказів, відповіді на відзив відповідача, заяви про зміну підстав позову, повторного клопотання про витребування доказів, а також здійснення організаційних та підготовчих дій, пов`язаних із представництвом інтересів клієнта. Зазначеним актом підтверджено загальну вартість наданих послуг у розмірі 77 000 гривень, що відповідає умовам договору та додаткової угоди, а перелік наданих послуг узгоджується з предметом спору та процесуальними діями, вчиненими у межах розгляду справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката визначається відповідно до умов договору та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, а відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджуються понесені нею судові витрати. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 вересня 2021 року у справі №161/7163/20, сторона має право подати докази витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення Суду за умови попереднього заявлення про намір їх стягнення. Судом встановлено, що рішення у даній справі ухвалено 12 лютого 2026 року, а заява представника позивача разом із доказами понесених витрат подана 18 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд», тобто у межах п`ятиденного строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, у зв`язку з чим підстави для залишення заяви без розгляду - відсутні. З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами незалежно від того, чи були вони фактично сплачені стороною, чи лише підлягають сплаті відповідно до умов договору, за умови підтвердження їх обсягу та вартості. У матеріалах справи наявні договір про надання правничої допомоги, додаткова угода із визначеним розміром гонорару та акт приймання-передачі наданих послуг із детальним переліком виконаних робіт, що свідчить про належне підтвердження як обсягу, так і вартості наданих послуг, а відтак доводи щодо можливості відмови у стягненні витрат з підстав їх несплати відсутні. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу можливе виключно за наявності клопотання іншої сторони та належного обґрунтування неспівмірності таких витрат. У даній справі відповідачами не подано заперечень щодо розміру заявлених до стягнення витрат та не заявлено клопотань про їх зменшення, у зв`язку з чим Суд не наділений повноваженнями зменшувати розмір витрат з власної ініціативи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 листопада 2018 року у справі №910/23210/17, витрати на оплату послуг адвоката повинні відповідати умовам договору про надання правничої допомоги, бути документально підтвердженими та пов`язаними з розглядом конкретної справи. Досліджені Судом докази свідчать про те, що заявлені витрати прямо випливають із умов укладеного договору, підтверджені актом виконаних робіт та безпосередньо пов`язані з розглядом справи №369/7403/24. Крім того, з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд виходить із умов договору, укладеного між клієнтом та адвокатом. Оскільки сторонами погоджено фіксований розмір гонорару у сумі 77 000 гривень, який підтверджений належними доказами та відповідає обсягу наданих послуг, підстав для відступу від умов договору або коригування визначеного сторонами розміру винагороди суд не вбачає. Суд, здійснюючи оцінку заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу крізь призму критеріїв, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, встановив, що така сума є співмірною зі складністю даної справи та характером виконаних адвокатом робіт, оскільки предмет спору стосувався визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, що обумовлювало необхідність належного правового аналізу матеріалів справи, судової практики та формування виваженої правової позиції, відповідає часу, об`єктивно необхідному для підготовки та подання процесуальних документів, зокрема позовної заяви, заяв і клопотань процесуального характеру, відповіді на відзив та заяви про зміну підстав позову, узгоджується з обсягом фактично наданих послуг, підтверджених актом приймання-передачі виконаних робіт, а також є пропорційною значенню справи для позивача та ціні позову, оскільки спір стосувався захисту його майнових прав. З огляду на те, що позовні вимоги були пред`явлені до двох відповідачів та задоволені у повному обсязі, обов`язок з відшкодування судових витрат покладається на них на співвідповідачів порівну, з яких ухвалено рішення про задоволення позову. За таких обставин заявлений розмір витрат відповідає критеріям реальності, необхідності та розумності та підлягає стягненню у повному обсязі. На підставі статей 133, 134, 137, 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved