Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

10 грудня 2025 року Позивач звернулась до суду з позовом до Відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними 11.04.2018 року в Оболонському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції місті Києві, зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №311. Від шлюбу Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з Відповідачем не склалось через протилежні погляди на життя та відносини, відсутність взаєморозуміння, у зв`язку із чим у Сторін з лютого 2024 року припинені шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, тому з метою розірвання шлюбу Позивач звертається до суду. Ухвалою суду від 26.01.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні Позивач наполягала на задоволенні позову, просила суд розірвати шлюб та відмовити у задоволенні заяви Відповідача про надання строку на примирення. Позивач зазначила, що орієнтовно два роки не проживає з Відповідачем, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, через наявність у житті Відповідача інших осіб. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу та заявив клопотання про надання строку на примирення подружжя. В обґрунтування Відповідач вказує, що він повністю забезпечує потреби дитини, вони з Позивачкою не втратили ознак подружжя, окрім спільного проживання, у 2021 році він був ініціатором розлучення у цивільній справі №756/5896/21, однак, ухвалою суду від 31.05.2021 року Сторонам надавався час на примирення строком на три місяці, за результатами якого ухвалою суду від 18.10.2021 року прийнято відмову [PERSON] від позовних вимог до [PERSON] про розірвання шлюбу, а провадження у справі - закрито. У зв`язку із викладеними обставинами, Відповідач просить суд надати час на примирення протягом шести місяців. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши доводи сторін, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Під час розгляду справи судом встановлено, що 11 квітня 2018 року в Оболонському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції місті Києві, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №311. Від шлюбу Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із Позивачкою. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За положенням частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач в позовній заяві та у судовому засіданні зазначила про відсутність спільного проживання з Відповідачем протягом двох останніх років, минулі спроби зберегти шлюб не дали результат, тому стверджує, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, просить не надавати строк для примирення. Щодо доводів Відповідача про надання строку на примирення суд зазначає наступне. За статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Відповідно до частини 7 статті 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. При цьому, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Натомість, суд звертає увагу, що Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень, що останній намагається зберегти шлюб та примиритися із Позивачем, які заходи ним вживаються. Сторони вже тривалий час не проживають разом. Та обставина, що Відповідач піклується про дитину, є його обов`язком, та водночас не свідчить про налагодження взаємовідносин із Позивачкою. Крім того, цей позов надійшов до суду 10.12.2025 року, тобто з вказаного часу вже пройшло близько трьох місяців, що було достатнім часом Відповідачу вжити заходів для примирення з Позивачем. Однак, незважаючи на сплив вказаного строку, Позивач все одно наполягає на задоволенні позову. Той факт, що Сторони у 2021 році у цивільній справі №756/5896/21 отримали позитивний результат стосовно примирення, не дає суду підстав вважати, що на даний час Позивач, враховуючи її позицію, бажає примирення. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а Позивачка послідовно зазначає, що не має намір зберігати шлюб з Відповідачем, а тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved