Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

У квітні 2024 року Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк "Львів" (далі - АТ АКБ "Львів") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 серпня 2022 року між АТ АКБ "Львів" та відповідачем було укладено кредитний договір № 17153/112/2022, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 30 000 грн з процентною ставкою 64 % річних за користування кредитом та умовою повернення в термін до 08 серпня 2024 року. Факт перерахування позичальнику кредитних коштів на суму 30 000 грн підтверджується меморіальним ордером від 09 серпня 2022 року № 393391. Відповідач систематично не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у визначені кредитним договором терміни, а тому позивач набув права вимагати дострокового погашення існуючої заборгованості. Так, відповідачу направлявся лист з вимогою погасити заборгованість, однак залишились без відповідного реагування останнього. У зв`язку з викладеним, станом на 03 квітня 2024 року заборгованість по кредитному договору становить 17 845,47 грн, з яких 14 270 грн - заборгованість за кредитом; 3 574,67 грн - заборгованість за процентами, тому позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2024 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, в якій відповідачу в порядку статті 178 ЦПК України встановлено 15-денний строку для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідачем копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не було отримано. Вказані документи направлялися відповідачу за адресою місця реєстрації встановленою судом. Конверт з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, які направлялися відповідачу за адресою місця реєстрації, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Крім того, у встановлений судом строк, відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Судом установлено, що 09 серпня 2022 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 17153/112/20222, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом (пункт 1.1. договору). Відповідно до пункту 1.3. договору кредит надається у сумі 30 000 грн, з умовою повернення в термін до 08 серпня 2024 року, в порядку та відповідно до умов цього договору. Пунктом 3.2. визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку фіксовану процентну ставку у розмірі 64 відсотків. Згідно із пунктами 5.1., 5.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені договором та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється за ануїтетною схемою згідно Додатку 1 (платіжного календаря), що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до меморіального ордеру від 09 серпня 2022 року № 393391 відповідачу було перераховано кредитні кошти у розмірі 30 000 грн. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі та надав у власність позичальника грошові кошти в сумі 30 000 грн. Водночас, відповідач не виконує належним чином зобов`язань по кредитному договору та відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у останнього наявна заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка станом на 03 квітня 2024 року становить 17 845,47 грн з яких: 14 270,80 грн - заборгованість за кредитом, 3 574,67 - заборгованість за процентами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Частиною першою статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 17 845,47 грн. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України. Відповідно до пункту 2.3.2. кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за кредитним договором, у разі несвоєчасної сплати процентів та/або не повернення суми кредиту (частини кредиту). Пунктом 2.4. договору встановлено, що у випадку прийняття банком рішення щодо вимоги про дострокове повернення кредиту, сплату процентів, комісій та інших платежів, з підстав, обумовлених кредитним договором, банк письмово повідомляє про це позичальника. В такому випадку позичальник зобов`язаний впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку повністю повернути суму кредиту та сплатити проценти на день повернення. З урахуванням викладеного, у зв`язку з несплатою відповідачем суми кредиту та процентів, 13 лютого 2024 року позивачем було направлено їй лист-вимогу № 1345/0-07 про погашення заборгованості за кредитним договором, однак відповідач будь-якої відповіді не надала, заборгованість не погасила. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з цим позовом, банк подав до суду кредитний договір № 17153/112/2022 від 09 серпня 2022 року, підписаний відповідачем, меморіальний ордер № 393391 від 09 серпня 2022 року, з якого вбачається факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, розрахунок заборгованості, виписку по особовим рахункам відповідача за період з 09 серпня 2022 року по 03 квітня 2024 року. Як вбачається із виписки про рух коштів відповідач користувалася наданими кредитними коштами. При цьому частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з пунктом 62 положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду по справі № 205/4176/18 від 11 листопада 2020 року. За вказаних обставин, а також ураховуючи те, що відповідач, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростувала, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 3 028 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи наведене, на підставі статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 липня 2018 року № 75, статей525,526,530,536,625,1048,1049,1054,ЦК України, та

Outcome: approved