Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи Позовна заява До Подільського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява від ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 29 523,95 грн. В обґрунтування поданого позову ТОВ «Бізнес позика» зазначено про те, що між ним та відповідачем укладено договір № 285022-КС-001 від 13.04.2021 про надання кредиту в сумі 12 000, шляхом обміну електронними повідомленнями. Відповідно до умов Договору кредиту, позикодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 12 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Сторони визначили, що плата за користування кредитом стандартна процентна ставка становить 1,15958126 % за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 12 000 грн шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] . Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором № 285022-КС-001 від 13.04.2021 про надання кредиту належним чином не виконала, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором, у зв`язку із чим існує заборгованість в сумі 29 523,95 грн, в тому числі 12 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15 723,95 грн - заборгованість за процентами, 1 800 грн - заборгованість за комісією, яку просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. Відповідачем заяви по суті справи не надано. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 19.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, суд бере до уваги позицію Верховного Суду, сформульовану у постанові КЦС ВС від 24.10.2024 по справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони, представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 09.03.2026 прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 285022-КС-001 від 13.04.2021 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «G-0989», який надіслано відповідачу, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 12 000 грн на строк 16 тижнів, термін дії договору до 03.08.2021, на умовах сплати процентів за користування кредитом - процентна ставка становить 1,15958126 % в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту - 25 200 грн. Договір містить у п. 3 графік платежів із зазначенням 8 періодів, останній з яких закінчується 03.08.2021. Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «G-7517» містить дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. Зокрема паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо строку кредитування -16 тижнів, графік платежів із зазначенням 8 періодів, останній з яких закінчується 03.08.2021. З візуальної форми послідовності дій клієнта на сайті my.tpozyka.com встановлено, що відповідач [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, 13.04.2021 о 16:09:08 ідентифікувалася на сайті кредитодавця за номером телефону, після чого, пройшовши всі стадії ознайомлення з умовами кредитування, о 16:11:05 підписала договір № 285022-КС-001 шляхом введення одноразового пароля-ідентифікатора «G-0989». Факт переказу грошових коштів відповідачу підтверджується платіжною інструкцією № 26842 від 13.04.2021, банк платника АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої на банківську карту відповідача [NUMBER] від ТОВ «Бізнес позика» перераховано 12 000 грн. Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, що здійснено позивачем станом на 14.05.2025, нарахування заборгованості розпочато з моменту надання первісної суми кредиту - 13.04.2021. Розрахунок відображає хронологію нарахування відсотків за користування кредитними коштами та не містить відомостей щодо погашення заборгованості відповідачем. Станом на 14.05.2025 розмір заборгованості, визначений позивачем, складає 29 523,95 грн, в тому числі 12 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15 723,95 грн - заборгованість за процентами, 1 800 грн - заборгованість за комісією. Згідно з розрахунком, у період з 13.04.2021 до 03.08.2021 до заборгованості відповідача застосовувалася відсоткова денна ставка у розмірі 1,15958126 %.Протягом цього періоду нарахування здійснювалося на фактичний залишок тіла кредиту, який не змінювався та становив 12 000 грн. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 висловила правову позицію у справі № 910/4518/16. Так, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку із чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Так, позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено кредитний договір № 285022-КС-001 від 13.04.2021. Також, в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «G-7517», що містить дані позичальника, основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. Договір підписано відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора «G-0989» після проходження всіх стадій ідентифікації та ознайомлення з умовами на сайті кредитодавця. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 12 000 грн шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується платіжною інструкцією № 26842 від 13.04.2021. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 14.05.2025 утворилась заборгованість за договором № 285022-КС-001 від 13.04.2021 в розмірі 29 523,95 грн, що складається із суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 000 грн, суми заборгованості за процентами - 15 723,95 грн та заборгованості за комісією - 1 800 грн. Досліджуючи нарахування процентів, суд встановив, що згідно з умовами договору та Паспорту споживчого кредиту, строк кредитування становить 16 тижнів (до 03.08.2021). Кількість днів користування кредитом у межах строку дії договору (з 13.04.2021 по 03.08.2021 включно) складає 113 днів. Провівши перерахунок, суд зазначає, що сума процентів за вказаний період складає саме 15 723,95 грн (12 000 грн ? 1,15958126 % ? 113 днів), що повністю збігається із заявленою позивачем вимогою. Таким чином, позивачем нараховано проценти виключно у межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Положення договору відповідають законодавчо закріпленим вимогам, що ставляться до договорів споживчого кредитування в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». За вказаним договором позичальник отримала доступ до кредитних коштів, які були перераховані на її картковий рахунок та перебували у її користуванні. Відповідачем порушено погоджені умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є належним та допустимим доказом розміру заявлених вимог. При цьому відповідачем суду не надано контррозрахунку заборгованості чи підтверджень сплати нею коштів. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення відповідачем умов кредитного договору № 285022-КС-001 від 13.04.2021, у зв`язку з чим з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 29 523,95 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 000 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 15 723,95 грн та заборгованості за комісією у розмірі 1 800 грн. Розподіл судових витрат у справі Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Бізнес позика» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 7383 від 26.05.2025, банк платника АТ «ПУМБ». Оскільки позов ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] задоволено повністю, то з останньої на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у повному розмірі, а саме 2422,40 грн.

Outcome: approved