Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи вимоги тим, що він є спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадщини на квартиру [ADDRESS] , позивачу було відмовлено у зв`язку з наявністю арешту на все майно боржника (батька), накладеного ще 03.12.2008 року Відділом ДВС у місті Мукачеві. Позивач вказує, що виконавче провадження, в межах якого накладався арешт, на сьогодні відсутнє (знищене за закінченням терміну зберігання), що підтверджується відповіддю ДВС. Враховуючи смерть боржника та відсутність актуального виконавчого провадження, подальше існування арешту створює непереборні перешкоди у реалізації права на спадкування. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву не надав. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Розглянувши подані позивачем документи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків: Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.03.2023 року [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Належність позивача [PERSON] до першої черги спадкоємців за законом підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.03.1997 року, де померлий вказаний батьком позивача. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер витягу [номер]), на квартиру [ADDRESS] зареєстровано арешт нерухомого майна. Підставою виникнення обтяження вказано постанову Відділу ДВС у місті Мукачеві від 03.12.2008 року. Судом досліджено відповідь Відділу ДВС у місті Мукачеві №24.3-20/25795 від 29.03.2024 року, з якої вбачається, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, знищене у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Це підтверджує, що наразі відсутні активні виконавчі дії щодо боржника, а позивач позбавлений можливості зняти арешт через органи ДВС. Надана позивачем постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2024 року свідчить про те, що наявність вищевказаного арешту є єдиною перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі № 756/12092/24 (постанова від 12.11.2025), спадкоємець, який прийняв спадщину, набуває право на звернення до суду з позовом про зняття арешту, якщо такий арешт перешкоджає оформленню його прав. Суд констатує, що арешт був накладений понад 17 років тому. Державний виконавець, як представник виконавчої влади, не вжив заходів щодо реалізації майна або завершення провадження протягом розумного строку. Зі смертю боржника та знищенням матеріалів виконавчого провадження, арешт втратив свою забезпечувальну функцію і перетворився на інструмент безпідставного обмеження права власності. У контексті практики ЄСПЛ та Верховного Суду, тривале збереження арешту на майно за відсутності активного виконавчого провадження є «надмірним тягарем» для особи. Суд вважає, що суспільний інтерес у забезпеченні виконання старого судового рішення (яке вже неможливо ідентифікувати через знищення провадження) не може переважати над приватним інтересом спадкоємця. Оскільки у позасудовому порядку зняти арешт неможливо через відсутність матеріалів справи в ДВС, єдиним ефективним засобом захисту є судове рішення. Враховуючи положення ст. 89 ЦПК України, суд здійснює оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням. У даній справі правова пасивність держави (в особі ДВС), яка виразилася у знищенні матеріалів без вирішення долі накладеного обтяження, не може створювати негативні наслідки для приватного суб`єкта. Спадкоємець не повинен нести тягар доведення відсутності боргів 17-річної давнини, якщо держава сама позбавила себе можливості надати такі відомості через знищення архівів.

Outcome: approved