Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У грудні 2025 року представник позивача КП «Харківські теплові мережі» звернувся до Холодногірського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за вартість спожитої теплової енергії за період з 01.11.15р. по 31.10.25р. в сумі 42618.48 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422.40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що відповідачі зареєстровані та мешкають за адресою [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП Харківські теплові мережі. За вказаний період за відповідачами утворилась заборгованість яка складає 42618.48 грн. та складається: з 38852.22 грн. за послугу з постачання теплової енергії ( з урахуванням гарячої води до 01.01.2022р) за період з 01.11.2015р. по 31.10.25р; 1205.40 грн. за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.22м по 31.10.25р; 938 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022р. по 31.10.2025р; інфляційні витрати в сумі 1170.76грн., 3% річних в сумі 452.10 грн. яку позивач прохає стягнути на їх користь разом з судовим збором. Ухвалою від 19.12.25р. відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачі скористались правом на подання відзиву в якому прохали застосувати наслідки спливу строків позовної давнини та зазначили що частково сплачують заборгованість. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою [ADDRESS] . Особовий рахунок [NUMBER] . КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004р. та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ст. ст. 13, 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання віднесено до комунальних. Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, також встановлюють обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені законом строки. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875 - IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі вказані послуги сплачують несвоєчасно та не в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» у розмірі 42618.48 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданими суду розрахунками. З вказаних розрахунків вбачається врахування позивачем сум платежів здійснених відповідачами добровільно. Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом ч. 1 статті 261ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020р., який тривав до 30.06.2023р.Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).Разом з цим, відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон від 18 червня 2020 року № 731-ІХ) пункт 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України викладено у такій редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Представник позивача відреагував на заяву відповідачів щодо застосування строків позовної давності та частково з нею погодився. Так, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 06.11.2023 року воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно до березня 2024 року. Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (16.12.25 року) діяв та продовжує діяти правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею ЦК України, з урахуванням наступних років, а саме з квітня 2017 року по жовтень 2025 року, а тому підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з його пропуском за вказані проміжки часу не має. Отже, з огляду на Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» суд, до спірних правовідносин застосовує власний арифметичний розрахунок заборгованості. Так, відповідно до наданого розрахунку встановлено, що заборгованість за відповідачем рахується з 2015 року по жовтень 2025 року. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості з листопада 2015 року по квітень 2017 року - не підлягають задоволенню, так як пред`явлені поза межами позовної давності. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до яких, плата за-комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу. Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з квітня 2017 року по вересень 2025 року, заявлені в межах строку позовної давності, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. З огляду на викладене, з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «ХТМ» є обґрунтованими, а відтак підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості 33859.39 та з урахуванням інфляційних 1170.76 грн. та 3% річних 452.10 грн. нарахованих за період з березня 2019р. а загалом 35482.25 гривень. Відповідно до положення ст. 141 ЦПУ України з відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог у сумі: 1910 гривень по 955 грн. з кожної. На підставі викладеного,

Outcome: partial