Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа № 682/48/26 за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Горщар Б.А., до Нетішинської міської ради, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно за законом. В поточному році позивач звернулась до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріусом відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Позивач, як донька померлого [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за законом, інших спадкоємців, що претендують на спадщину, після смерті її батька немає. [PERSON] за життя не отримав правовстановлюючий документ на житловий будинок, через що позивач не має можливості в позасудовому порядку оформити свої спадкові права. За таких обставин позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею, 51,6 кв.м, житловою 33,1 кв.м. Ухвалою суду від 08.01.2026 у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.02.2026. 05.02.2026 підготовче провадження у даній справі закрито та призначено розгляд у відкритому судовому засіданні на 11.03.2026. 11.03.2026 в призначений час учасники справи до суду не з`явились. Від представника позивача, адвоката Горщара Б.А., надійшла заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його із позивачем відсутності. Від Нетішинської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Щодо позовної заяви заперечень не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, приймаючи до уваги заяви сторін по справі, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] , [PERSON] , помер [INFO] , про що свідчить копія повторно виданого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7, 9, 10). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 46/2025 (а.с. 41-56). Як слідує із матеріалів спадкової справи, [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті батька [PERSON] (а.с. 13). Згідно відповіді нотаріуса від 10.12.2025 № 105/01-16, [PERSON] повідомлено про те, що видати їй свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] неможливо у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок, що підтверджує право власності померлого [PERSON] на це майно (а.с. 12). Разом із тим, за даними договору купівлі-продажу від 17.04.1980, посвічений виконавчим комітетом Старокривинської сільської ради за реєстрованим № 50, [PERSON] придбав жилий дім по [ADDRESS] (а.с. 14-15, 16). Однак, згідно довідки Виконавчого комітету Славутської міської ради від 26.11.2025 № 365/22-13, відомості про реєстрацію права власності та матеріали технічної інвентаризації на житловий будинок [ADDRESS] відсутні (а.с. 54). Як свідчить відповідь Виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 01.12.2025 № 33/01-03-139, відповідно до записів погосподарської книги № 1 за 2015-2021 роки, в графі «Прізвище, ім`я, по батькові власника/співвласника» міститься запис: [PERSON] (а.с. 56). Крім того, [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44). Фізична наявність будинку підтверджується даними технічного паспорту та довідкою про вартість об`єкта нерухомості, з яких вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 51,60 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м. (а.с. 17-21, 25). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Також у відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як видно із матеріалів справи, на даний час позивач позбавлена можливості вирішити питання оформлення спадщини у позасудовому порядку. Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 4 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року), що діяв на час придбання померлим [PERSON] будинку, передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків. Згідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 10.10.2018 року № 557/1209/16-ц, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно із ст. 128 ЦК УРСР (1963 року), право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно ст. 224 ЦК УРСР (1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 5.08.92 № 449. Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.92, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 № 8.4-35//18/1). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті батька [PERSON] , суд, беручи до уваги, що позивач згідно вимогами ЦК України прийняла спадщину, вважає що її позовні вимоги щодо визнання за нею в порядку спадкування права на житловий будинок ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Outcome: approved