Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

У лютому 2026 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Південноукраїнський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області. В обґрунтування заяви заявник вказує про те, що його батько, [PERSON] , 1947 року народження, постійно проживав у с.Благовещенка Василівського району Запорізької області. Після повномасштабного збройного нападу Російської Федерації на територію України у лютому 2022 року батько заявника через похилий вік та незадовільний стан здоров`я не зміг виїхати зі свого постійного місця проживання та залишився проживати на тимчасово окупованій території. [INFO] батько заявника помер. Як зазначено у довідці про смерть №C-00919, виданій 18.09.2025 року окупаційною владою, причиною смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є - набряк головного мозку, забій головного мозку, відкритий перелом костей склепіння черепу. Отримати свідоцтво про смерть у відділі реєстрації актів цивільного стану за місцем батькового постійного проживання неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. На підставі викладеного, заявник просить суд встановити факт смерті батька на тимчасово окупованій території України. Ухвалою суду від 20.02.2026 заяву залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків. 02.03.2026 заявник надав суду заяву про усунення недоліків, якою усунені недоліки, зазначені в ухвалі від 20.02.2026. Заявник в судове засідання не з`явився, в заяві просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи Південноукраїнського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заперечень по суті заяви не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази в сукупності в межах заявлених вимог, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого згідно з повторно виданим свідоцтвом про народження від 10.02.2026, актовий запис №14, є [PERSON] та [PERSON] /а.с. 4/. В матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Крива Руда Семенівського району Полтавської області /а.с.7-8/. Згідно копії довідки про смерть від 18.09.2025 року, виданого Територіальним відділом ЗАГС міста Енергодар Управління ЗАГС Запорізької області, актовий запис №170259900000300456008, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с.Благовещенка Запорізької області /а.с. 9/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.09.2025 року «Територіальним відділом ЗАГС міста Енергодар Управління ЗАГС Запорізької області», [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с.Благовещенка Запорізької області /а.с.10/. Заявником також було надано фотокопію з місця поховання [PERSON] /а.с.11/. Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. За змістом п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. За змістом ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до ст. ст. 1, 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за №380/43786 (із змінами), Благовіщенська сільська територіальна громада Василівського району Запорізької області з 02.03.2022 являється територією України, тимчасово окупованою російською федерацією. Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, підставою державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. В постанові Верховного Суду від 16.01.2018 (справа №664/2171/16-ц) зазначено, що, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, Loizidou v Turkey, Cyprus v Turkey), а також Молдови і росії (зокрема, Mozer v the Republic of Moldova and russia, Ilascu and Others v Moldova and russia), документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватися разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ. З урахуванням вищевикладеного, отримання свідоцтва про смерть в органах реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Законом передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з приписами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що надані заявником докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт смерті батька заявника на тимчасово окупованій території, а тому заява про встановлення факту смерті особи підлягає задоволенню. Згідно з п. 8 ч. 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Відповідно до ч.4, 5 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Враховуючи викладене та

Outcome: approved