Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг. В обґрунтування позову зазначило, що позивач, починаючи з 01 лютого 2018 року, є надавачем послуг у сфері теплопостачання для об`єктів усіх форм власності на території міста Сміла згідно рішення ВК Смілянської міської ради від 23.02.2018 за № 70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Сміла. В період з лютого 2018 року по березень 2021 року КП «Смілакомунтеплоенерго» поставляло теплову енергію до будинку відповідача за адресою: [ADDRESS] , і, відповідно, було виконавцем послуги з централізованого опалення. Стверджує, що свої зобов`язання за договором виконав повністю та здійснював нарахування плати за надані послуги у період виникнення заборгованості за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету. Зважаючи на наявність у будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, приладу комерційного обліку теплової енергії, нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами за показниками засобів обліку теплової енергії. Водночас, відповідач не належним чином виконувала обов`язок по оплаті за отримані послуги, у зв`язку з чим за період з листопада 2020 по березень 2021 року у неї утворилась заборгованість перед Позивачем в розмірі 5231,32 грн. Дії відповідача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, порушують фінансовий стан підприємства та спричиняють збитки. У зв`язку з цим КП «Смілакомунтеплоенерго» просило стягнути з [PERSON] суму основного боргу у розмірі 5231,32 грн., втрати від інфляції в сумі 1033,39 грн., 3 % річних в сумі 300,83 грн., пеню в розмірі 189,37 грн. Відповідач обізнана про наявність у неї боргових зобов`язань, однак будь-яких дій по погашенню заборгованості не вчиняє. Оскільки відповідач в добровільному порядку не оплачує отримані житлово-комунальні послуги, КП «Смілакомунтеплоенерго» просило стягнути заборгованість, що виникла, шляхом ухвалення судового рішення. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 грудня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. До суду надійшов відзив [PERSON] у якому відповідач просила відмовити в задоволенні позову КП «Смілакомунтеплоенерго». Зазначила, що жодних договірних правовідносин між нею та КП «Смілакомунтеплоенерго» немає, отже немає і обов`язку оплачувати за житлово-комунальні послуги. Відповіді на відзив [PERSON] від КП «Смілакомунтеплоенерго» на адресу суду не надходило. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №70 від 23 лютого 2018 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» визначено виконавців житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності, зокрема, КП «Смілакомунтеплоенерго» - з 01 лютого 2018 року. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності КП «Смілакомунтеплоенерго» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 83 від 28 лютого 2019 року встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 55,32 грн. за 1 кв.м. (з ПДВ); для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 2300,21 грн./Гкал (з ПДВ). Позивачем надано суду Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії від 11.11.2020 року, який затверджений постановою КМУ №830 від 21.08.2019 року. Відповідно до п.1 Договору від 11.11.2020 року, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку, визначена та розподілена згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача; обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Відповідно до положень п. 13 Договору від 11.11.2020 року, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку. Одиницею виміру обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал). У відповідності до п. 35 Договору від 11.11.2020 року, ціною (вартістю) послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на зазначену комунальну послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Пунктом 37 Договору визначено, що виконавець формує та не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим, надає рахунок на оплату послуги. Рахунок надається на паперовому носії. Рахунок на оплату спожитої послуги надається не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Відповідно до п. 38 споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Споживач, у відповідності до положень п. 40 Договору, під час здійснення оплати зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або якщо за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди, якщо така є, а якщо такої немає, - в рахунок майбутніх платежів споживача починаючи з найближчих до дати здійснення платежу періодів (розрахункових місяців). Положеннями пунктів 44 та 45 Договору визначено основні права та обов`язки споживача, зокрема, оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором; у разі несвоєчасного здійснення платежу за послугу сплачувати пеню в розмірі, встановленому цим договором; Положеннями пунктів 46 та 47 Договору визначено основні права та обов`язки Виконавця, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість послуги згідно із законодавством та умовами цього договору, зокрема шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; звертатися до суду в разі порушення споживачем умов цього договору. З дослідженого судом акту про подачу теплоносія від 09.11.2020 року вбачається, що до будинку [ADDRESS] , КП «Смілакомунтеплоенерго» було подано теплову енергію, зокрема, 09.11.2020 року о 13 год. 30 хв. Вказаний акт складених за участю представника КП Смілакомунтеплоенерго та представника споживача теплової енергії, даний факт стороною відповідача не оскаржувався. Судом встановлено, що у будинку [ADDRESS] , в якому знаходиться квартира відповідача, встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, що має заводський номер №55999930. Цей факт не заперечується відповідачем, як і не висловлено жодних заперечень щодо наявної в матеріалах справи інформації про щомісячні показники цього лічильника теплової енергії, тому у суду відсутні підстави для висновків про проведення нарахувань за надані послуги інакшим чином, ніж за показаннями приладу обліку. Оскільки будинок, в якому розташована квартира відповідача, оснащений єдиною централізованою системою опалення з приладом комерційного обліку теплової енергії, а отже відповідач є споживачем послуг з надання централізованого опалення та користується наданими позивачем послугами з теплопостачання. З листопада 2020 по березень 2021 року включно КП «Смілакомунтеплоенерго» нарахувало відповідачу 5231,32 грн. оплати за постачання теплової енергії, що підтверджується випискою по рахунку за постачання теплової енергії. Крім того, підприємство нарахувало відповідачу втрати від інфляції в сумі 1033,39 грн., 3 % річних в сумі 300,83 грн., пеню в розмірі 189,37 грн. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються нормами Закону України від 09.11.2017 №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги», який введений в дію з 01.05.2019, Постановою КМУ від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Згідно з статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Положеннями частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (стаття 12) також передбачено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. В матеріалах справи мається Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії від 11.11.2020 року, який відповідає Типовому договору, затвердженому постановою КМУ №830 від 21.08.2019 року. Зазначений договір підписаний сторонами. Відповідач заперечує факт підписання договору, проте, з наданої суду виписки по рахунку № [NUMBER] за постачання теплової енергії за адресою [ADDRESS] , оформленого на [PERSON] , вбачається факт проведення стороною відповідача оплат за надані послуги. У відзиві на позовну заяву відповідач самостійно підтверджує факт проведення нею оплат за надані послуги до листопада 2020 року, тобто до періоду виникнення заборгованості, яку заявлено до стягнення. За таких обставин, суд критично сприймає посилання відповідача про відсутність договірних правовідносин між нею та КП «Смілакомунтеплоенерго» та доходить висновку, що згідно зі ст. 205, 901-903 ЦК України договір про надання послуг з постачання теплової енергії між сторонами є таким, що відбувся. Інших даних, які б спростували зазначені обставини, матеріали справи не містять. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Як вже було встановлено судом, відповідачу нарахування за надану комунальну послугу проводилось відповідно до затверджених тарифів на теплову енергію. Відповідач заперечував правильність здійснених позивачем нарахувань, зокрема в частині застосування завищених тарифів. Суд зауважує, що вимогами частини 5 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Положеннями статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлення цін/тарифів на комунальні послуги належить до повноважень органів місцевого самоврядування. Аналогічне визначено вимогами пунктом 37 частини 1 статті 43 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР. Статтею 20 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV, унормовано загальні засади формування тарифів на теплову енергію, зокрема: тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається. Постановою КМУ від 01.06.2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води. За п. 6 зазначеного Порядку, тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії формуються для споживачів на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних із провадженням певного виду ліцензованої діяльності. Згідно з ч.4 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Порядок інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності, затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.06. 2018 року № 130. Згідно з розділом ІІ Порядку, виконавці комунальних послуг здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) комунальних послуг і подають їх для встановлення тарифів органам, уповноваженим встановлювати тарифи. Протягом 5 робочих днів з дня подання відповідних розрахунків до органу, уповноваженого встановлювати тарифи, виконавці комунальних послуг інформують споживачів про намір здійснити зміну тарифів (або встановити тарифи) у спосіб, визначений цим Порядком, та доводять до відома споживачів інформацію, передбачену цим Порядком. Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження і пропозиції, встановлюється виконавцем комунальних послуг, але він не може бути меншим за 7 календарних днів та більшим ніж 14 календарних днів з дня повідомлення споживачів про намір здійснити зміну тарифів на комунальні послуги (або встановити тарифи). Таким чином, встановлення тарифів на комунальні послуги є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування, в той час як виконавець комунальної послуги, лише розраховує та обґрунтовує свої витрати на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг, а розрахунок тарифів на теплову енергію не нижче економічно обґрунтованих подає уповноваженому органу та інформує споживачів про наміри здійснити зміну тарифів (або встановити тарифи). Оскільки нарахування плати за надані позивачем послуги проводилося за тарифами, затвердженими рішеннями органу місцевого самоврядування - виконавчим комітетом Смілянської міської ради, зокрема за № 83 від 28 лютого 2019 року, тому посилання [PERSON] на незаконність проведених нарахувань є помилковим. Щодо нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень викладених у п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків відповідачу було нараховано 300,83 грн. 3% річних, 1033,39 грн. інфляційних втрат та 189,37 грн. пені за період з 31 грудня 2023 року по 26 грудня 2024 року. Суд погоджується з розрахунками сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зробленими позивачем та долученими до позовної заяви. Таким чином, оскільки позивач свої обов`язки з надання житлово-комунальних послуг виконував, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань з оплати за отримані послуги, а також розміру заборгованості нічим не спростовуються, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до платіжної інструкції №11383 від 23.12.2024 року КП «Смілакомунтеплоенерго» сплатило 2195 грн. 40 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Згідно виписки вказані кошти були зараховані до спеціального фонду державного бюджету. У позовній заяві позивач просив врахувати, що підприємством було сплачено 227 грн. 00 коп. судового збору за звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу за послуги з постачання теплової енергії. Судом установлено, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року по справі № 703/3931/21 скасовано судовий наказ від 24грудня 2021 року про стягнення з [PERSON] заборгованості з централізованого опалення житла. Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Зважаючи на те, що позов підлягає до повного задоволення, понесені підприємством судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: approved