Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, в якому позивач просить визнати поширену інформацію недостовірною, зобов`язати відповідача спростувати заявлений у відзиві на позов наклеп та стягнути на його користь моральне відшкодування у розмірі 50 000 грн 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що під час розгляду справи № 11638/24 Миколаївським окружним адміністративним судом відповідач у цій справі Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради у відзиві на позов [PERSON] вказав недостовірну інформацію, а саме вказано, що в актах про надання послуг з догляду на професійній основі підписані [PERSON] та [PERSON] не відповідає дійсності. Ця інформація відповідачем була розповсюджена у процесуальний документах, адресованих суду. На думку позивача розповсюдження такої недостовірної інформації завдало йому моральної шкоди, яку позивач визначає у розмірі 50 000 грн 00 коп. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 014 березня 2025 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2025 року відкрито провадження у справі. Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість. Від позивача у справі надійшла відповідь на відзив відповідача, в кій він просить задовольнити його позовну вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, визнати недостовірною інформацію, поширену Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради у відзиві на позов у справі 400/11638/24 та стягнути завдану відповідачем моральну шкоду у розмірі 50 000 грн 00 коп. Представника відповідача [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з огляду на його необґрунтованість. Заслухавши сторони у справі, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. [PERSON] звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання дій відповідача неправомірними. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №400/11638/24. Під час розгляду справи №400/11638/24 відповідачем Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до суду подано відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, відповідач вказував, зокрема, і на те, що під час підготовки апеляційної скарги було виявлено, що в актах про надання послуг догляду на професійній основі, які підписані [PERSON] та [PERSON] кожного місяця одні й ті ж самі числа наданих послуг та кількість, а змінні є лише місць, що свідчить про неправдиву інформацію в черговий раз. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та нечинним Порядок здійснення контролю за наданням соціальних послуг фізичними особами, які надають соціальні послуги з догляду на професійній основі, затверджений рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23.10.2024 року № 1789 в частині: - абзац 9 (запитувати у фізичної особи, що надає соціальні послуги з догляду на професійній основі документи/відомості, що можуть підтвердити надання соціальних послуг з догляду); - абзац 15 (факт спільного проживання надавача соціальних послуг із особою, яка потребує надання соціальних послуг); - абзац 19 у редакції рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.11.2024 № 1891 (підтверджуючі документи наданих послуг (документи, що підтверджують обсяг наданих соціальних послуг з догляду на професійній основі відповідно до Акта про надані соціальні послуги з догляду на професійній основі); - абзац 22 в частині словосполучення "не подано документи/відомості, що можуть підтвердити надання соціальних послуг з догляду"; - абзац 5 додатку до Порядку здійснення контролю за наданням соціальних послуг фізичними особами, які надають соціальні послуги з догляду на професійній основі, затверджений рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23.10.2024 року № 1789 (Особа, якій надаються соціальні послуги: проживає/не проживає разом із фізичною особою, яка надає соціальні послуги); - абзац 7 додатку до Порядку здійснення контролю за наданням соціальних послуг фізичними особами, які надають соціальні послуги з догляду на професійній основі, затверджений рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23.10.2024 року № 1789 (підтверджуючі документи наданих послуг (чек з магазину, аптеки, медичні документи та інше). В решті позову відмовити. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Зі змісту позовних вимог та пояснень позивача [PERSON] , наданих під час судового засідання, слідує, що на думку позивача Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради у відзиві на його позов у справі №400/3855/23 розповсюджено недостовірну інформацію, а розповсюдження якої завдало йому моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно з частиною першою статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно зі статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими благами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Верховний Суд зазначає, що при розгляді справ вказаної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, надавши оцінку усім доказам у справі. Така позиція викладене в постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 758/13555/21. У справі, що розглядається недостовірна інформація, яка на думку позивача була розповсюджена, є доводами відповідача у справі № 400/11638/24, викладеними у відзиві на позов [PERSON] , який приєднано до матеріалів означеної справи. Відповідно до частини першої статті 159 КАС України при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина друга статті 159 КАС України). Вимоги до відзиву на позов викладені у статті 162 КАС України. Так відзив має містити, зокрема, заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Отже, відповідач у справі № 400/11638/24 Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради скористався своїм процесуальним правом та подав відзив на позов [PERSON] , який був приєднаний до матеріалів справи. Доводам відповідача надана оцінка Миколаївським окружним адміністративним судом у рішенні від 17 лютого 2025 року у справі № 400/11638/24, яким було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] . У судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , який показав суду, що між [PERSON] та Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради склалися неприязні стосунки, саме через це відповідач у справі розповсюдив про [PERSON] неправдиву інформацію. Доказів того, що інформація, викладена у відзиві на позов, була розповсюджена відповідачем шляхом опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі, матеріли справи не містять. За такого, суд дійшов висновку, що у даному випадку відсутнє поширення відповідачем інформації, викладеної у його відзиві на позову у праві № № 400/11638/24. Відтак, позовні вимоги про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростування такої інформації є необґрунтованими, у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн 00 коп. [PERSON] обґрунтовані саме розповсюдженням недостовірної інформації, та є похідними від позовної вимоги про визнання інформації недостовірною та зобов`язання спростувати таку інформацію. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні таких позовних вимог, то і у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed