Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Паладич А.О., яка діє в інтересах позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» (далі - ТОВ "СВЕА ФІНАНС") через систему «Електронний суд» звернулась до Новгородківського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.07.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (далі - ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ») та відповідачем було укладено Договір № 1605490 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 Кредитного договору ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надає позичальнику (споживачу) кредит в гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 10 000,00 грн. Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту. Вказують, що ТОВ«СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України. Згодом, позичальник звернувся до ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» шляхом вчинення дій в відповідному розділі ІТС Товариства і ініціював внесення змін до Договору в частині збільшення суми кредиту в розмірі 600,00 грн. Товариство задовольнило даний запит і направило відповідачу пропозицію (оферти) укласти Додаткову угоду до Договору у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту даної додаткової угоди, яку позичальник також акцептував у той самий спосіб, що і основний договір (шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за Додатковою угодою до Договору виконало та надало позичальнику додаткові грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг. Таким чином, позичальником було отримано кредит в загальній сумі 10 600,00 грн. Зазначають, що відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором № 1605490 від 01.07.2024 року становить 49 130, 99 грн, що складається з: - 10 599, 99 грн заборгованість по тілу кредиту; - 33 231,00 грн заборгованість по відсотках; - 5 300,00 грн пеня. Також, вказують, що 24.02.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ "СВЕА ФІНАНС" укладено договір факторингу № 01.02-04/25, за яким ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило права вимоги, а ТОВ "СВЕА ФІНАНС" набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», визначеними в Реєстрі боржників, у тому числі, за даним договором факторингу ТОВ "СВЕА ФІНАНС" було відступлено право вимоги за заборгованістю відповідача перед ТОВ "СВЕА ФІНАНС" за кредитним договором № 1605490 від 01.07.2024 року. Також зазначають, що до договору факторингу № 01.02-04/25 було складено Реєстр боржників. Відповідач порушив умови кредитного договору та не повернув кредит, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, тому позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом. А тому просять стягнути з відповідача на користь ТОВ "СВЕА ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором № 1605490 від 01.07.2024 року в розмірі 49 130, 99 грн та судові витрати. Ухвалою судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 16.10.2025 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками. 03.12.2025р. від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що 14.11.2025р. до нього звернувся відповідач з метою отримання правничої допомоги по вказаній справі та між ними було укладеного того ж дня договір про надання правничої допомоги №3671601096/2 від 14.11.2025р. Та йому як адвокату необхідний був час, щоб ознайомитись з даною справою та надати належну правничу допомогу своєму клієнту. Так, ухвалою суду від 16.10.2025р. відповідачу було надано п`ятнадцятиденний термін на подання до суду відзиву на позовну заяву, проте відповідач вказану ухвалу суду так і не отримав, а про розгляд справи дізнався лише тоді, коли отримав повістку в суд у кінці жовтня 2025р. на порталі «ДІЯ». З липня 2025 року по теперішній час відповідач перебуває в лавах ЗСУ (в/ч [NUMBER] ), а тому стороні відповідача був потрібний час, щоб обґрунтувати свою правову позицію та подати відзив на позов, у зв`язку тим представник відповідача просить суд поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та розглянути його. Щодо позовних вимог, то вказав, що відповідач позов не визнає в повному обсязі та просить відмовити в його задоволенні. Вважає позов необгрунтованим, оскільки позивачем не надано належних доказів належності платіжної картки на яку були перераховані кошти за договором та відсутності доказів перерахування коштів відповідачу за кредитним договором. Обов`язковою умовою укладення між сторонами кредитного договору має бути доведення факту передання кредитодавцем відповідачеві грошових коштів, що є предметом кредитного договору. Обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставиною надання такого кредиту та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Картку, на яку були перераховані кошти, неможливо ідентифікувати, оскільки зазначена лише частина номеру картки (10 цифр із 16 необхідних). Розрахунок заборгованості долучений до позовної заяви не є доказом, що підтверджує надання коштів за кредитним договором, а є виключно документом у якому фіксується результат аналізу первинних документів. Проте, позивачем не надано жодного первинного документа, який би підтвердив факт, що кредитором були перераховані грошові кошти в розмірі визначеному кредитним договором та те, що відповідач їх отримав. При цьому, відповідач з 29.07.2025р. по сьогоднішній день перебуває на військовій службі в ЗСУ, а тому на останнього поширюється дія пільг, передбачених ч.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за відсотками в розмірі 33 231,00 грн немає. Крім того, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). В Україні із 05:30 год 24.02.2022р. введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу. Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та здійснено розрахунок пені за період 2024-2025 років, тому в цій частині позовні вимоги абсолютно неправомірні, а відтак не можуть бути задоволені судом. В судовому засіданні під час розгляду справи, ухвалою суду 29.12.2025 року, яка не була оформлена окремими процесуальним документом, а була занесена до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідача щодо поновлення стороні відповідача строку на подання відзиву на позов та долучення його до матеріалів справи для розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання в якому останній просив справу розглянути без участі представника позивача та задовольнити позов, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на підстави вказані у відзиві на позовну заяву, а також додав, що вважає позов необгрунтованим, оскільки позивачем не надано належних доказів належності платіжної картки на яку були перераховані кошти за кредитним договором та відсутності доказів перерахування коштів відповідачу за кредитним договором (первинних бухгалтерських документів). Крім того, позивачем неправомірно нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. Також вказав, що йому не відомо чи отримував тіло кредиту відповідач. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, клопотання представника позивача, письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 01.07.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір № 1605490 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» з додатками до нього, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 8-13). Відповідно до п. 1.1. Договору, на умовах, встановлених Договором, товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно до п. 1.2. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000, 00 грн. Тип кредиту кредит. П.п. 1.3.-1.4 Договору передбачає, що строк кредиту становить 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Відповідно до п. 1.5. Договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день (п. 1.5.1). Згідно до п. 1.6. Договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Відповідно до п. 1.10 Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 64000,00 грн. П. 2.1. Договору встановлено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Крім того, відповідачем 01.07.2024 року підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "К017" паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту (а.с.14-15). ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Даний факт підтверджується Листом директора ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20250226-166 від 26.02.2025 року, з якого вбачається, що між Товариством та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №01042024-2 від 2024.04.01. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»: 01.07.2024 16:18:14 на суму 10 000,00 грн (а.с. 33). Тобто, в судовому засіданні встановлено, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання по кредитному договору по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю. Згодом позичальник звернувся до ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» шляхом вчинення дій у відповідному розділі ІТС товариства і ініціював внесення змін до договору в частині збільшення суми кредиту. Товариство задовольнило даний запит і направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти додаткову угоду до договору у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту даної додаткової угоди, яку позичальник також акцептував 02.07.2024р. у той самий спосіб, що і основний договір (а.с. 16-17). Крім того, відповідач 02.07.2024 року підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "Е397" паспорт споживчого кредиту до укладення додаткової угоди щодо збільшення суми кредиту до договору про споживчий кредит №1605490 від 01.07.2024р., який містить умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту (а.с.18-19). ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за додатковою угодою до договору також виконало та надало позичальнику додаткові грошові кошти, що підтверджується Листом директора ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20250226-167 від 26.02.2025 року, з якого вбачається, що між Товариством та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №01042024-2 від 2024.04.01. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»: 02.07.2024 18:31:06 на суму 600,00 грн (а.с. 34). Всупереч умов Кредитного договору відповідач не здійснив своєчасних платежів в повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах у строк вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Також, в судовому засіданні встановлено, що 24.02.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ "СВЕА ФІНАНС" укладено договір факторингу № 01.02-04/25, за яким ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило права вимоги, а ТОВ "СВЕА ФІНАНС" набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», визначеними в Реєстрі боржників, у тому числі, за даним договором факторингу ТОВ "СВЕА ФІНАНС" було відступлено право вимоги за заборгованістю відповідача перед ТОВ "СВЕА ФІНАНС" за кредитним договором № 1605490 про надання споживчого кредиту від 01.07.2024 року (а.с. 35-46). Так, як вбачається з Додатку 1 до Договору факторингу від 24.02.2025 року № 01.02-04/25 (Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу від 24.02.2025року № 01.02-04/25), відповідно до якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило права вимоги, а ТОВ "СВЕА ФІНАНС" набуло право вимоги за договором № 1605490 про надання споживчого кредиту від 01.07.2024 року, укладеного відповідачем (а.с.47-48). Крім того, представником позивача подано копії наступні докази на підтвердження позовних вимог: правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» в редакції з 22.04.2024р., рішення єдиного учасника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» №1 від 25.03.2024р. щодо зміни назви з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на ТОВ "СВЕА ФІНАНС", наказу ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» від 14.07.2011р. «Про початок виконання обов`язків», статуту ТОВ "СВЕА ФІНАНС" затверджених від 25.03.2024р. №1, Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "СВЕА ФІНАНС" (а.с .20-29, 49-59). Разом з тим, в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. У зв`язку з чим, у нього утворилася заборгованість, яка станом на день подачі позову до суду згідно розрахунку заборгованості за договором № 1605490 про надання споживчого кредиту від 01.07.2024р. та становить 49 130, 99 грн, що складається з: - 10 599, 99 грн заборгованість по тілу кредиту; - 33 231,00 грн заборгованість по відсотках; - 5300,00 грн пеня (а.с. 30-32). До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений між сторонами та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, тобто його укладання між сторонами підтверджено належними та допустимими доказами. На підтвердження переказу грошових коштів позичальнику позивачем надано повідомлення надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК». У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 31 ЗУ «Про платіжні послуги» після виконання платіжної операції надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надати платнику у спосіб та в порядку, визначені договором, таку інформацію: 1) відомості, які дають змогу платнику ідентифікувати виконану платіжну операцію та інформацію про отримувача (за наявності технічної можливості); 2) суму платіжної операції у валюті рахунку платника та у валюті платіжної операції; 3) суму всіх комісійних винагород та зборів, що утримані з платника за виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо; 4) курс перерахунку іноземної валюти (якщо платнику надавалися послуги з виконання операцій з обміну іноземної валюти); 5) дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції, дату валютування (у разі її зазначення). Враховуючи, що первісний кредитор ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» є фінансовою, а не банківською установою, тому зважаючи на положення Закону України «Про платіжні послуги», підтвердження про здійснення переказу грошових коштів є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити. Повідомлення надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК» №20250226-166 від 26.02.2025р. та № 20250226-167 від 26.02.2025 року року містить посилання на укладений між ним та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 01.04.2024 року, відомості щодо отриманої ліцензії від Національного банку України, які можуть бути перевірені за даними, розміщеними на сайті Національного банку України. Заперечуючи отримання кредитних коштів на свій рахунок від первісного кредитора, сторона відповідача виписку по власному банківському рахунку не надала, відповідного клопотання про витребування відомостей з банківської установи не заявляла. За таких умов суд вважає доведеним, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 10 600,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку, вказану відповідачем у кредитному договорі, отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку, договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків. Доказів визнання кредитного договору недійсним до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів повернення відповідачем коштів у повному обсязі. Відступлення права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення 24.02.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» договору факторингу. Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. В постанові від 18.10.2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надана позивачем копія договору факторингу та витяги з Реєстру Боржників за договором факторингу містить підписи сторін, укладені відповідно до вимог чинного законодавства, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта до Фактора позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС», а тому суд вважає їх належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Таким чином, права вимоги за договором № 1605490 про надання споживчого кредиту від 01.07.2024 року укладений відповідачем із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС». Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено статтею 610 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Даним договором було визначено суму кредиту, строк кредитування, розмір, підстави стягнення процентів за користування кредитними коштами, штрафні санкції у разі порушення умов договорів. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за договорами у повному обсязі. Відповідач належно і у доступній формі ознайомився з усіма умовами договору, тарифами кредитора, повністю і однаково з кредитором їх розумів, вважав їх справедливими, адекватними, розумними і жодних заперечень не мав. Надаючи свої персональні дані, проставивши електронний підпис у договорі, врешті решт отримав кредитні кошти, фактично підтвердивши реальність кредитного договору та додаткової угоди до нього та висловив свою згоду з їх умовами. Вибір контрагента правочину та договір з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» підписаний відповідачем добровільно, волевиявлення позичальника було вільним, не під впливом помилки, тиску чи тяжких обставин, відповідало його внутрішній волі та намірам безумовного і реального виконання взятих на себе зобов`язань. Таким чином, суд дійшов висновку, що договором №1605490 про надання споживчого кредиту від 01.07.2024 року підписаний відповідачем, а тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Але разом з тим у порушення зазначених вище норм закону та умов договору та додаткової угоди до нього, відповідач зобов`язання за ними належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. Встановивши неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів, суд зробив висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС», як правонаступника первісного кредитора, заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10 599, 99 грн. Що стосується доводів представника відповідача про звільнення відповідача від сплати процентів за користування кредитом в розмірі 33 231,00 грн, оскільки останній є військовослужбовцем та проходить військову службу, а тому нараховані проценти, на його думку, підлягають списанню, то в цій частині суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля". Тобто, проценти за кредитним договором не підлягають нарахуванню, а нараховані підлягають списанню у разі, коли на момент або протягом періоду їх нарахування позичальник був військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Таким чином, положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не розповсюджуються на правовідносини щодо нарахування процентів протягом періоду знаходження позичальника поза військовою службою за призовом під час мобілізації, на особливий період. З наданої представником відповідача копії довідки в/ч [NUMBER] від 12 серпня 2025 року №665 (а.с. 93) вбачається, що [PERSON] на час розгляду справи перебуває на військовій службі за мобілізацією у в/ч [NUMBER] [ADDRESS] з 29.07.2025 року по теперішній час. Однак, згідно розрахунку заборгованості, нарахування відповідачу процентів здійснювалося за період з 01.07.2024 року до 24.02.2025 року. У той же час, в матеріалах справи відсутні докази що з 01.07.2024 року до 24.02.2025 року, тобто протягом періоду нарахування процентів, відповідач [PERSON] мав статус військовослужбовця та проходив військову службу. За встановленого, сторона відповідача не довела наявності обставин, що гарантії та обмеження, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розповсюджувалися на відповідача на час нарахування процентів за договором № 1605490 про надання споживчого кредиту від 01.07.2024 року. Тому встановлена судом заборгованість по відсотках в сумі 33 231,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» в повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені з відповідача у розмірі 5 300,00 грн, то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд надав роз`яснення щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Таким чином, вимога позивача про стягнення з позивача пені у розмірі 5 300,00 грн задоволенню не підлягає. Інші доводи сторони відповідача не спростовують висновків суду. Отже, враховуючи, що відповідач не виконав прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «СВЕА ФІНАНС» та стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1605490 про надання споживчого кредиту від 01.07.2024 року у розмірі 43 830,99 коп., яка складається з: - 10 599, 99 грн заборгованість по тілу кредиту; - 33 231,00 грн заборгованість по відсотках. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов ТОВ «СВЕА ФІНАНС» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 161,08 грн, виходячи з розрахунку: 43 830,99 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 49 130,99 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial