Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

у жовтні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Кредитним договором № 00-9861328 від 18.07.2024 року в розмірі 17 857,50грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн і 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18.07.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 00-9861328 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач приєдналася до умов вказаного Кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 86018, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акцепту позичальником, кредитодавцем на Кредитний договір накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу. На виконання умов вказаного Кредитного договору 18.07.2024 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПрофітГід» на платіжну картку № [NUMBER] , що, в свою чергу свідчить, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця. 17.02.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, згідно з яким до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним Кредитним договором. Посилаючись на те, що [PERSON] не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором № 00-9861328 від 18.07.2024 року, укладеним з ТОВ «Макс Кредит», ТОВ «Юніт Капітал» просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 17 857,50грн. Ухвалою від 13.11.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Витребувано в АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю щодо [PERSON] (а.с. 106-107). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.07.2024 року між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 00-9861328, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразового ідентифікатора 86018, який надіслано на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] . Згідно з п. 1.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у виді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сторони погодили, що сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає: 5 000,00 грн; тип кредиту кредитна лінія. Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі потреби. Строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 13.07.2025 року; (п. 1.2.-1.3. Договору). У пп. 1.5.1., 1.7.,1.8. Договору обумовлено нарахування та плату позичальником кредитодавцю процентів за користування кредитом, і встановлено стандартну проценту ставку 1,45 % та з урахуванням комісії 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою становить 11 985,72 %. Відповідно до п. 1.9. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою становить 31 850,00 грн. При цьому, п. 1.6. Договору передбачено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту в розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає 750,00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5. цього Договору. Згідно з п. 2.8. Договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: 18.07.2024 року, сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 5 000,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Окрім цього, в матеріалах справи наявні Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Макс Кредит», які затверджені наказом директора ТОВ «Макс Кредит» №05-01/24 від 05.01.2024 року. Цього ж дня, відповідач підписала Паспорт споживчого кредиту, що містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема, основні умови кредитування, реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. З підтвердження щодо здійснення переказу ТОВ «ПрофітГід» та додатку № 1, а також інформації АТ «Універсал Банк» від 20.11.2025 року № БТ/Е-18420, що надійшла до суду на виконання ухвали про витребування доказів від 13.11.2025 року, вбачається, що на ім`я відповідача емітовано картку № [NUMBER] на яку відбулося зарахування 18.07.2024 року 5 000,00 грн, що також підтверджується випискою про рух коштів по картці від 18.11.2025 року клієнта [PERSON] рахунок [NUMBER] . Із детального розрахунку заборгованості за Договором № 00-9861328 від 18.07.2024 року (виписки з особового рахунка), складеного ТОВ «Макс Кредит» вбачається, що за боржником [PERSON] за період із 17.02.2025 року по 01.10.2025 року обліковується заборгованість у сумі 20 107,50 грн, з яких: 5 750,00 грн -прострочене тіло, 12 107,50 грн -прострочені відсотки та 2 250,00 грн - штрафні санкції. 17.02.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал. Відповідно до Реєстру боржників від 17.02.2025 року за Договором факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025 року, від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 00-9861328 від 18.07.2024 року на загальну суму 20 107,50 грн. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі Договору факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025 року за Кредитним договором №00-9861328 від 18.07.2024 року на загальну суму 20 107,50 грн, з яких: 5 750,00 грн -прострочене тіло, 12 107,50 грн -прострочені відсотки та 2 250,00 грн - штрафні санкції. Поряд із цим, позивачем у прохальній частині позовної заяви вказано про стягнення заборгованості в розмірі 17 857,50 грн, тобто 5 750,00грн - прострочене тіло, та 12 107,50 грн - прострочені відсотки. Суд вказує, що в матеріалах справи наявні докази того, що картковий рахунок № [NUMBER] належить саме відповідачу та, що на її рахунок надходили кошти від ТОВ «Макс Кредит» на підставі Кредитного договору № 00-9861328 від 18.07.2024 року, а саме 5 000,00 грн 18.07.2024 року. Також суд погоджується із розрахованою позивачем сумою заборгованості в частині нарахованих процентів за вищевказаним Кредитним договором, в розмірі 12 107,50 грн, що відповідає його умовам. Враховуючи викладене, ТОВ «Юніт Капітал» доведено надання ТОВ «Макс Кредит» відповідачеві кредиту на підставі вказаного Кредитного договору, яка своїх зобов`язань перед позивачем не виконала, в зв`язку із чим, позов в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 17 107,50 грн підлягає задоволенню. Поряд із цим, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача також 750,00 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, яку первісним кредитором фактично зараховано в тіло кредиту, хоча докази про отримання [PERSON] вказаної суми в якості кредитних коштів у матеріалах справи відсутні. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2,3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з Додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (з 10.06.2017 року) щодо оплатності послуги з надання кредиту, сплату якої вимагає позивач, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». До цього зводяться висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19. Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої комісії в розмірі 750,00 грн відсутні. Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог в сумі 2 320,66 грн (95,80 %). Щодо витрат на правничу допомогу, то суд вказує, що згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: Договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року, Додаткову угоду № 25770866362 від 11.09.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року, Акт прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року, всього надано послуги на 7 000,00 грн. Клопотань про зменшення витрат на адресу суду не надходило. Верховний Суд в постанові від 22.11.2019 року в справі №902/347/18 роз`яснив, що суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власною ініціативою. Відтак, враховуючи, що позивач підтвердив, понесені витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та підтверджені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 6 706,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial