Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом де зазначає, що 27.06.2025 року між ним, адвокатом Андрюком A.M., та [PERSON] було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги за № 24/06-25. Відповідно до вимог статті 1 договору, предметом договору є представництво інтересів [PERSON] в державних органах та установах, зокрема і в Садгірському районному суді міста Чернівці. До складу послуг включаються усні та письмові консультації, роз`яснення з юридичних питань, складання документів, складання та направлення адвокатських запитів, отримання відповідей на них, тощо. У договорі передбачено, що клієнт зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі оплачувати послуги за цим договором. Відповідно до вимог статті 4 договору, вартість послуг адвоката сторони узгодили у додатковій угоді № 1. Зазначає, що ним виконано умови зазначеного договору в контексті надання усних консультацій, складання та подання до суду заяви про встановлення факту перебування на утриманні та проживання однією сім`єю, а також її (заяви) відкликання, тощо. Загалом, у період часу з 24.06.2025 року по 01.07.2025 року позивачем було витрачено 4 години 30 хвилин для надання відповідачці професійної правничої допомоги. Вартість обумовленого гонорару склала 6813,00 гривень. Разом із тим, відповідач відмовилась підписати додаткову угоду та сплатити гонорар за надані адвокатом послуги, на письмові звернення про необхідність сплати вказаної суми грошових коштів не реагує. Відтак позивач вважає, що відповідач не виконала умови укладеного договору та порушила його право на отримання гонорару. Враховуючи викладене просить суд ухвалити рішення яким стягнути із відповідача на його користь грошові кошти за надання правничої допомоги у розмірі 6813,00 гривень, інфляційні втрати у розмірі 6,77 гривень, три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 52,08 гривень, та подвійну облікову ставку НБУ у розмірі 538,13 гривень, а також судові витрати. У відзиві на позов представник відповідача вказав, що між сторонами дійсно було укладено договір про надання правничої допомоги. Разом із тим, розмір гонорару погоджено не було, додаткової угоди сторони не укладали. Зазначає, що позивач дійсно декілька разів розмовляв із відповідачем по телефону, направив до суду заяву про встановлення юридичного факту та заяву про залишення заяви без розгляду. Враховуючи попередню співпрацю між сторонами, за якої позивач безкоштовно надавав відповідачу певного роду консультації, під час укладення договору про надання правничої допомоги, сторони не обумовлювали між собою розмір гонорару. Відповідач неодноразово запитувала у адвоката про те, чи потрібно буде їй оплачувати такі послуги, якщо так, то яка їхня вартість, на що позивач відповіді не давав. Лише після припинення співпраці між сторонами, позивач виставив [PERSON] рахунок та вказав, що їй необхідно сплатити 6813 гривень. Отже такий розмір гонорару був необумовлений та непередбачуваний для відповідача. Загалом же, співпраця між сторонами не призвела до будь-якого процесуально-правового результату для відповідача, а сама правова допомога, на думку представника відповідача, була надана не якісно. Враховуючи викладене, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив, а також додаткових поясненнях у справі, позивач зазначив, що вперше ним було надано відповідачу правничу допомогу у 2023 році. Така допомога була надана безкоштовно, оскільки відповідач звернулась до благодійної організації де працював [PERSON] , вона звернулась за допомогою у 2025 році та зазначила, що інший адвокат підготувала для неї заяву для подання до суду та подала її, однак судом таку заяву було повернуто заявнику. За складання зави та надання іншої правничої допомоги, вона сплатила тому адвокату грошові кошти. Разом із тим, [PERSON] більше не бажає продовжувати співпрацю із тим адвокатом та просить його, [PERSON] допомогти їй із зверненням до суду. При цьому примірник заяви про встановлення юридичного факту було передано позивачу для повторного подання до суду. Відповідач також вказала позивачу, що за цю заяву вона раніше сплатила 4500 гривень та у подальшому готова сплатити позивачу грошові кошти за його послуги, у меншому розмірі ніж ті, які вона вже сплатила попередньому адвокату. Позивач погодився, уклав договір із відповідачем, надіслав вказану заяву до суду. Однак у подальшому, відповідач вказала, що бажає відкликати свою заяву, про що позивач склав відповідне клопотання до суду. Після цього, позивач оголосив їй розмір гонорару, однак відповідач відмовилась його сплачувати. Позовні вимоги просить задовольнити. 2. Рух справи у суду, заяви (клопотання) учасників справи. 19.09.2025 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 02.05.2026 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив, позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, є цивільними, договірними, зобов`язальними, що випливають із договору про надання правничої допомоги та стосуються стягнення винагороди (гонорару) за надані послуги, а також відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналіз обставин у цілому дає підстави констатувати, що сторони по-різному оцінюють характер спірних правовідносин. Факт укладення договору сторони не заперечують, як і факт надання позивачем певного обсягу правничої допомоги. Водночас сторони по-різному тлумачать питання погодження розміру гонорару: позивач вважає, що послуги надано належним чином і підлягають оплаті у визначеній ним сумі, тоді як відповідач стверджує, що конкретний розмір винагороди не був узгоджений, додаткова угода не підписана, а тому заявлена до стягнення сума є необґрунтованою та непередбачуваною для неї. Зазначені обставини зумовили виникнення конфліктного правовідношення, оскільки неврегульованість питання про розмір гонорару спричинила різне розуміння сторонами їхніх прав та обов`язків, що унеможливило добровільне виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг і призвело до спору, який підлягає вирішенню судом. Отже основною причиною виникнення спору є неналежне погодження сторонами істотної умови договору про надання правничої допомоги розміру гонорару на момент укладення договору, що спричинило відсутність спільного волевиявлення щодо обсягу грошового зобов`язання та стало підставою для відмови відповідача від оплати заявленої суми та звернення позивача до суду із даним позовом. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у своїй сукупності, встановив такі обставини, які мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що 24.06.2025 року між [PERSON] та адвокатом Андрюком А.М. було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 24/06-25 (далі Договір) за умовами якого, клієнт ( [PERSON] ) доручає і зобов`язується своєчасно оплачувати, а адвокат (Андрюк А.М) зобов`язується надавати адвокатські послуги щодо представництва інтересів клієнта в державних органах та установах, Міністерства юстиції України, правоохоронних органах, в судах різних інстанцій, в тому числі в Садгірському районному суді міста Чернівці з питань встановлення факту перебування на утримані та проживання однією сім`єю. Згідно з п.п. 1.2 статті 1 договору, до складу послуг за цим договором включаються, але цим не обмежуються: - усні та письмові консультації, роз`яснення з юридичних питань; - складання документів; - складання та направлення адвокатських запитів, отримання відповідей на них; - підготовка, підписання та подання документів, зокрема, заяв, листів, клопотань, скарг, позовних заяв, відзивів, заперечень, пояснень до Міністерства Юстиції України, Органів реєстрації актів цивільного стану, Органів Міністерства внутрішніх справ, судів всіх інстанцій, органів виконавчої служби та правоохоронних органів, заяв про забезпечення позову, апеляційних, касаційних скарг на рішення судів, заяв про перегляд рішень за нововиявленими обставинами, заяв про перегляд рішень за винятковими обставинами, тощо. Вимогами статті 2 договору передбачено, що клієнт, серед іншого, зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі оплачувати послуги за цим договором, а також відшкодовувати документально підтверджені витрати адвоката, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до вимог статті 4 договору, вартість послуг адвоката сторони узгодили у додатковій угоді № 1, яка є конфіденційною та не підлягає розголошенню. Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами своїх зобов язань (стаття 7). На підставі договору, [PERSON] було видано ордер серії СЕ № 1114976 від 26.06.2025 року на надання [PERSON] правничої допомоги під час звернення до Садгірського районного суду м. Чернівці. Встановлено, що позивач, діючи у інтересах та від імені відповідача, звернувся до Садгірського районного суду м. Чернівці із заявою про встановлення факту перебування на утриманні та проживання однією сім`єю. У подальшому також звертався до суду із заявою про залишення даної заяви без розгляду. Варто зауважити, що копії цих заяв не містять відмітки суду про їх прийняття, однак дані обставини визнаються сторонами, а отже, відповідно до ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, враховуючи, що суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Крім того, як це встановлено із акту прийому-передачі наданих послуг до договору від 24.06.2025 року про надання правничої допомоги від 20.07.2025 року, позивач переконує, що в період часу з 24.06.2025 року по 01.07.2025 року він витратив 4 години 30 хвилин (вартість яких складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, тобто 1514,00 гривень), для надання відповідачці професійної правничої допомоги пов`язаної з таким: - зустріч з клієнтом 24.06.2025 року з 09 год. 35 хв. до 10 год. 45 хв., консультація ознайомлення з матеріалами справи, узгодження правової позиції та подальших дій в контексті подання заяви до суду щодо встановлення факту перебування на утриманні та проживання однією сім`єю із загиблим цивільним чоловіком [PERSON] (1 година); - підготовка та написання позовної заяви, в тому числі додатків до позову, роздруківка фотографій, надсилання примірника заяви зацікавленій стороні через відділення укрпошти та до Садгірського районного суду м. Чернівці (3 години); - підготовка та подання у справі № 726/2240/25 заяви від 01.07.2025 року про залишення без розгляду заяви щодо встановлення факту перебування на утриманні та проживанні однією сім`єю із загиблим цивільним чоловіком [PERSON] (30 хвилин). Разом із тим, вказаний акт не містить підпису [PERSON] . Відповідно до додатку № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 24.06.2025 року від 20.07.2025 року, адвокат Андрюк А.М. та клієнт [PERSON] , начеб то уклали його про те, що вартість гонорару адвоката за надання правничої допомоги визначеної п.1.1. Договору складає 6813,00 гривень, в тому числі за підготовку, та подання до Садгірського районного суду м. Чернівці заяви про встановлення факту проживання однією сімєю та заяви про залишення вказаної заяви без розгляду. Разом із тим, вказаний додаток не містить підпису [PERSON] . Встановлено також, що позивач скерував відповідачу письмову претензію про необхідність оплати послуг за договором про надання правничої допомоги у розмірі 6813,00 гривень та запропонував оплатити надані послуги у 7-денний строк з моменту отримання даної претензії. Судом досліджено також переписку сторін у месенджері «Вайбер». Вперше сторони почали спілкувались 4 жовтня 2023 року. Вдруге, розмова між ними починається 20.06.2025 року, де відповідач повідомляє, що має намір отримати певні відомості із виконавчої служби. Далі, 25.06.2025 року спілкування стосується домовленостей про зустріч з метою підписання договору. У подальшому відповідач задає позивачу декілька загальних питань. 27.06.2025 року вона просить позивача не подавати заяву, оскільки вона поговорила з бабусею та вирішила не претендувати на виплати. Дізнавшись, що позивач вже надіслав заяву до суду, просить її відізвати. Вказує, що оплатить йому неустойку за його роботу і час. Далі позивач пише, що за словами відповідача, вона, за складання заяви до суду, а також отримання усних консультацій, сплатила попередньому адвокату 6000,00 гривень. Відповідач неодноразово телефонувала позивачу з метою отримання різноманітних юридичних консультацій. В період часу із 20.06.2025 по 27.06.2025 року вони спілкувались по телефону близько 1 години 20 хвилин. Всю цю роботу відповідач оцінила у 2000 гривень, що на думку адвоката є недостатнім та не відповідає обсягу наданих ним послуг. Вказує, що раніше не брав грошей із відповідача. Зважаючи на це, просить оплатити його послуги, ціну яких визначає у розмірі 6813,00 гривень. Відповідач відповідає, що вона сама сканувала усі документи, надала адвокату вже готовий зразок заяви для суду, який позивач самостійно не складав. При цьому укладений між ними договір відповідач їй прочитати не дав, що насторожило її. Все ж вона розуміє, що адвокат витратив певний час на неї, а тому пропонує оплатити 2000,00 гривень. Натомість наголошує, що той обсяг роботи, яку виконав адвокат не відповідає заявленому гонорару. Судом також встановлено, що [PERSON] працював юристом у благодійному фонді Карітас Чернівецької єпархії, про що свідчить посвідчення, строк дії якого закінчився 12.05.2025 року. 4.Норми права, які застосував суд. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагали від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ЦК України, зокрема, із договорів. Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.(ст. 628 ЦК України). Статтею 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно приписів ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та порядку, встановлені договором. Згідно з положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Форма та зміст договору про надання правничої допомоги регулюється статтею 27 Закону, яка передбачає, що договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правничої допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правничої допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Крім того, у відповідності до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 30 вказаного Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. Частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задоволити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з врахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17. В даному випадку суд повинен дати оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів ( ст. 89 ЦПК України). Враховуючи, що доведення об`єктивної істини є неможливим за своєю природою, з метою найбільш правильного вирішення справи, враховуючи правозастосування ЄСПЛ, яке, згідно зі ст. 10 ЦПК України є частиною національного законодавства, суд під час вирішення даної справи, керується таким критерієм доказування як «баланс ймовірностей» (balance of probabilities). Суть даного критерію вимагає визнавати факт доведеним тоді, коли комплекс представлених стороною доказів дозволяє судді прийти до висновку про те, що спірний факт ймовірніше існує, аніж не існує. Баланс ймовірностей «об`єктивізує» доказування суд не просто посилається на своє внутрішнє переконання, а спирається на певні зовнішні орієнтири, щоб сторонній спостерігач, ставлячи себе на місце судді, міг так само дійти висновку, що певний факт є більш ймовірний: часто цей стандарт іменують стандартом 51 відсотка. 5. Оцінка доказів та мотиви з яких виходив суд. Оцінка досліджених у справі доказів дає можливість стверджувати, що вперше сторони розпочали своє спілкування ще у 2023 році, коли відповідач звернулась до однієї із благодійних організацій, де працював позивач. Тоді, він, будучи адвокатом, надав їй певний обсяг правничої допомоги. Така діяльність позивача була безкоштовною для [PERSON] . Дані обставини сторони визнають та не заперечують проти них. Вдруге сторони продовжили своє спілкування у червні 2025 року. Аналізуючи досліджені докази та пояснення сторін судом встановлено, що [PERSON] звернулась до [PERSON] із метою отримання правничої допомоги, яка включала в себе усні консультації та звернення до суду із заявою у порядку окремого провадження. Встановлено також, що до цього, відповідач уже зверталась до іншого адвоката, який надавав їй усні консультації, підготував та подав до суду заяву у порядку окремого провадження. За такі послуги, зі слів відповідача, вона сплатила адвокатові грошові кошти у розмірі 6000,00 гривень. Однак подану заяву суд не розглядав та повернув її [PERSON] , після чого вона припинила співпрацю із даним адвокатом та звернулась до [PERSON] . В ході судового розгляду, судом достеменно не встановлено про узгоджені між сторонами умови співпраці, а також обсяг виконаної роботи. Однак аналізуючи доводи сторін у сукупності із письмовими доказами, суд доходить висновку, що розпочавши співпрацю, до самого його завершення, сторонами не було узгоджено розмір адвокатського гонорару. Як встановлено із пояснень сторін та їхньої переписки у месенджері «Viber», позивач повідомив відповідача про розмір гонорару тільки після того, як сторони вирішили припинити співпрацю з ініціативи [PERSON] . При цьому, озвучений розмір гонорару для відповідача став неочікуваним та непередбачуваним, вона щиро здивувалась вказаній адвокатом сумі, заперечила її, вказала, що вона не пропорційна виконаній роботі. Заперечуючи проти такої суми, вважала її прийнятною у розмірі 2000 гривень. Оцінюючи надані позивачем докази, які обґрунтовують розмір гонорару, суд вважає їх недостовірними, що призводить до недоведеності його посилань. Так, позивач зазначає, що він витратив 3 години на підготовку, написання та надсилання заяви про встановлення юридичного факту до суду. Разом із тим, як це було встановлено поза розумним сумнівом, така заява вже була складена іншим адвокатом та передана позивачу для внесення формальних правок та надіслання її до суду. Таку обставину визнає і сам позивач у одній із своїх письмових заяв по суті спору. Отже, фактичний обсяг наданих позивачем послуг зводиться до надання відповідачу усних консультацій по телефону, внесення формальних правок до заяви та надіслання її до суду через інтернет-портал «Електронний суд», а також надіслання заяви про залишення заяви без розгляду через вказаний портал. Крім того, зі слів відповідача, вона, зважаючи на попередній, безоплатний досвід співпраці із позивачем, неодноразово запитувала останнього про умови оплати послуг адвоката, однак він ніколи не надавав їй про це відповіді. У свою чергу позивач не наполягає на тому, що між сторонами дійсно було попередньо обговорено розмір гонорару чи його критерії, залежно від того чи іншого випадку. Відтак, із переконливою ймовірністю, суд доходить висновку, що у момент укладення угоди про надання правової допомоги, між сторонами не було узгоджено такої істотної умови договору, як розмір гонорару. Незважаючи на те, що у договорі зазначено про те, що сторони узгодили вартість послуг у додатковій угоді № 1, така угода не була укладена між сторонами. Із переконливою ймовірністю, позивач, а ні до, а ні після укладення договору про надання правничої допомоги не домовлявся із відповідачем про конкретні умови оплати його послуг, зокрема щодо його фіксованого розміру чи розміру погодинної оплати, критеріїв оцінки вартості такої оплати при погодинному тарифі оплати, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, у тому числі у випадку розірвання договору, тощо. При цьому встановлено, що вже після припинення співпраці між сторонами за ініціативою відповідача, позивач приступив до підрахунку розміру гонорару, що призвело до правової невизначеності у аспекті правомірних очікувань відповідача, а оприлюднений розмір гонорару став неочікуваним для відповідача. Акт прийому передачі наданих послуг та додаток до договору де позивачем визначено розмір гонорару, складено після припинення співпраці між сторонами, вони не підписані відповідачем, що стверджує про недостовірність посилань про узгодженість даних умов між сторонами. Водночас суд наголошує, що оплатність договору, зокрема порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, є його істотними умовами, які повинні бути узгоджені сторонами на момент його укладення. У свою чергу сторона зобов`язання не повинна виконувати те, що не передбачено умовами договору, або іншою домовленостю між сторонами. Відтак, суд виходить із того, що відповідно до положень цивільного законодавства та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар адвоката визначається виключно за домовленістю сторін. Така домовленість повинна бути чітко відображена у договорі про надання правничої допомоги або у додаткових угодах до нього. Водночас матеріали справи свідчать, що така додаткова угода сторонами фактично не була укладена. За таких умов суд позбавлений можливості встановити дійсне волевиявлення сторін щодо погодженого розміру гонорару. Суд звертає увагу, що відсутність у договорі погодженого розміру гонорару або порядку його обчислення створює ситуацію правової невизначеності щодо обсягу грошового зобов`язання клієнта. Відтак, за відсутності в договорі умов про розмір або порядок обчислення гонорару суд не може встановити дійсну домовленість сторін щодо винагороди адвоката. Крім того, суд бере до уваги, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач погодилась із розміром гонорару у сумі 6813,00 гривень або була належним чином поінформована про критерії його формування до моменту припинення співпраці. Суд враховує також принцип добросовісності сторін цивільних правовідносин, закріплений у статтях 3 та 13 ЦК України. Вказаний принцип передбачає, що сторони повинні діяти чесно, відкрито та передбачувано одна щодо одної, у тому числі при визначенні умов договору. Відсутність попереднього погодження вартості правничої допомоги, а також визначення розміру гонорару вже після припинення співпраці між сторонами не узгоджується із зазначеним принципом та створює ризик покладення на клієнта обов`язку сплатити суму, яка не була предметом попередньої домовленості. 6. Висновки суду. Аналіз встановлених судом обставин свідчить, що сторони на момент укладення договору не погодили розмір гонорару або порядок його обчислення, а передбачена договором додаткова угода щодо вартості послуг фактично не була укладена. За таких обставин відсутні належні правові підстави вважати, що право позивача на отримання оплати було порушене відповідачем, оскільки обсяг грошового зобов`язання сторін не був визначений належним чином. Водночас судом встановлено, що конкретний розмір винагороди сторони попередньо не погодили, а тому відмова відповідача сплачувати суму, яка була визначена позивачем вже після припинення співпраці, не може розцінюватися як позбавлення чи обмеження прав позивача у розумінні порушення договірного зобов`язання. Оскільки у ході розгляду справи не встановлено факту погодження сторонами розміру гонорару або порядку його визначення, суд доходить висновку, що відсутність чітко визначеного грошового зобов`язання унеможливлює покладення на відповідача обов`язку щодо сплати заявленої суми та відповідних фінансових санкцій. Як наслідок, у позивача відсутні підстави для судового захисту у заявленому обсязі, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed