Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

30 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» (далі позивач, ТОВ «Сучасний Факторинг») звернулося у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №10210972531 від 02 березня 2021 року у розмірі 32657,03 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 02 березня 2021 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та відповідачем укладено кредитний договір №10210972531, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати покупцю кредит в розмірі 27000,00 грн, а покупець повернути кредит та внести плату за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених договором. Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальникові на умовах строковості, а саме терміном на 24 календарних місяців та платності - 5% в місяць, відсоткова ставка складає 0,01%. Однак, в порушення умов вказаного договору відповідач належно не виконувала взятого на себе зобов`язання та допустила виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на 29 жовтня 2025 року позивачем визначено як 32657,03 грн, з яких: 13921,06 грн за тілом кредиту; 18735,97 грн за сумою комісії. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати, які складаються із 2422,40 грн сплаченого судового збору та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечив, в поданій позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі та відзив на позов не подав. Згідно вимог ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі, відзив на позов не подав та приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо винесення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою, дослідивши в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково. 02 березня 2021 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та відповідачем укладено кредитний договір №10210972531, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого кредитодавець зобов`язується надати кредит покупцю, а покупець зобов`язується повернути кредит та внести плату за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається покупцю на споживчі цілі. Відповідно до п. 3.1-3.6 договору назва кредитного продукту: ВО 10-24 Акц, вартість якого складає 27000,00 грн; перший внесок за товар 0,00 грн та сплачується покупцем продавцю в момент придбання товару; вартість послуг, що придбаються за рахунок кредитних коштів, складає 0,00 грн; перелік товарів та послуг, які придбаваються за рахунок кредитних коштів, визначено покупцем в заяві на отримання споживчого кредиту. Факт отримання товару(ів) та послуг підтверджується особистим підписом покупця у листі зобов`язанні та/або відповідному правочині на отримання послуг; сума кредиту складає 27000,00 грн; строк користування кредиту - 24 календарних місяці. Згідно з п. 3.8. - 3.11 договору плата за користування кредитом складається з: річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% від суми кредиту, реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 37,45% річних від загальної суми кредиту; щомісячна комісія за управління кредитом у розмірі 5% від суми кредиту. Розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 1125,05 грн з моменту укладення кредитного договору до 02 грудня 2021 року включно, з 03 грудня 2021 року розмір щомісячного платежу становить 2475,06 грн; щомісячний платіж повинен сплачуватись до 2 числа кожного місяця. Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості супутніх послуг, а також сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором складає 47251,39 грн. Відповідно до п. 6.1. договору погашення кредиту та внесення плати за користування Кредитом, здійснюється щомісячними платежами, рівними частинами відповідно до додатку №1 «Графік платежів та основні умови кредитування» до даного договору. Згідно з п. 9.14 договору сторони підтвердили, що, підписуючи договір, досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі, та додатках до нього. Додатком №1 до договору №10210972531 від 02 березня 2021 року ТОВ «Сучасний Факторинг» та відповідач погодили графік платежів, їх кількість, розмір та періодичність, кількість платежів 24; погашення суми кредиту 27000,00 грн; відсотки за користування кредитом 1,39 грн; щомісячна комісія за управління (обслуговування) кредиту 20250,00 грн. (а.с. 15 на звороті). У заяві на отримання споживчого кредиту від 03 березня 2021 року зазначено, що покупець [PERSON] просить ТОВ «Сучасний Факторинг» надати споживчий кредит на оплату товару та страхового платежу, на наступних умовах: сума кредиту 27000,00 грн; строк користування кредитом 24 місяці; перший внесок: 0,00 грн, інші умови згідно паспорту на кредит, з умовами якого ознайомлена. Інформація про товар: 1) Смартфон Смартфон Xiaomi Mi 11 8/256Gb Midnight Gray, загальною вартістю 26999,00 грн; 2) Стартовий пакет Vodafone СП Vodafone SuperNet Start Акція, загальною вартістю 1,00 грн. Загальна сума складає 27000,00 грн, сума внеску клієнта 0,00 грн. Згідно з паспортом споживчого кредиту, підписаного відповідачем 03 березня 2021 року, визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зокрема: тип кредиту споживчий кредит; сума/ліміт кредиту 27000,00 грн; строк кредитування 24 місяці; мета отримання на споживчі цілі; процента ставка 0,01% річних; реальна річна процента ставка 37,45%; тип процентної ставки фіксована; загальні витрати за кредитом 20251,39 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування 47251,39 грн. (а.с. 17). Крім того, листом-зобов`язанням від 02 березня 2021 року ТОВ «Сучасний факторинг» повідомив відповідача про прийняття рішення про надання їй споживчого кредиту та зобов`язався надати кредит на суму 27000,00 грн, забезпечити надходження коштів на поточний рахунок щодо оплати вартості товару, у якому наявні підписи кредитодавця, співробітника продавця та покупця [PERSON] , яка засвідчила факт отримання товару (а.с. 38). Рахунок-фактура №1434833 підтверджує факт використання відповідачем кредитних коштів на придбання товарів в загальній сумі 27000,00 грн а.с. 18 на звороті). Згідно з наданою позивачем випискою з особового рахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором №10210972531 від 02 березня 2021 року станом на 29 жовтня 2025 року складає 32657,03 грн, яка складається з: 13921,06 грн за тілом кредиту; 18735,97 грн за сумою комісії/відсотків; отримано оплати на суму 13079,70 грн (а.с. 21). Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 вказаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надала, не подала будь-яких доказів на спростування користування нею наданими їй кредитними коштами, а також не подала будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Оскільки судом встановлено, що відповідач уклав кредитний договір, та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів, належним чином їх не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Частиною 3 ст. 13 ЦК України передбачено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися не змінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1, та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ постановою № 49 від 08 червня 2017 року затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанова Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21 (провадження № 61-17842св21), в якій суд за аналогічних обставин дійшов протилежного висновку про те, що за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), тобто всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені зобов`язання, в тому числі і обов`язок позичальника сплачувати комісію - підлягали виконанню. ОП КЦС ВС у постанові дійшла до висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У разі, якщо договір та додаткові угоди до нього не містять переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням кредитних коштів, вимога про стягнення комісії є безпідставною та порушує ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначені висновки також висловлені у постанові у постанові КЦС ВС від 09 жовтня 2024 року у справі № 582/202/22. Відповідно до п. 3.8.-3.11 договору плата за користування кредитом складається з річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% від суми кредиту та щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 5% від суми кредиту (а.с. 13-14). Згідно з графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є додатком №1 до договору №10210972531 від 02 березня 2021 року, сторони погодили річні відсотки за користування кредитом в розмірі 0,01% , що за період з 02 квітня 2021 року по 02 березня 2023 року становить 1,39 грн, а також щомісячну комісію за управління кредитом в розмірі 5%, що за вказаний період становить 20250,00 грн (а.с. 15 на звороті). Однак, в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням (управлінням) кредиту, що надаються відповідачу та за які товариством встановлена щомісячна комісія, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», в зв`язку з чим підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості по комісії за обслуговування кредиту в сумі 18735,97 грн. відсутні, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом позивачем не заявлено. У зв`язку з наведеним слід позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором за тілом кредиту в розмірі 13921,06 грн. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 43 % від ціни позову, що становить 1042,00 грн (2422,40 грн.*43 %). Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 10000,00 грн. Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Як встановлено судом, 20 червня 2025 року між адвокатським бюро "Тараса Онищенка" і ТОВ "Сучасний факторинг" укладено договір про надання правничої допомоги №20/06-СФ, відповідно до п.1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, зокрема, що включає в себе підготовку позовних заяв та юридичний супровід справ щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами/договорами позики, перелік яких визначається окремими додатковими угодами до цього договору (а.с.7 - 9). Згідно з пунктами 4.1, 4.7 договору отримання винагороди адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Здійснення оплати гонорару за договором затверджується актом приймання-передачі наданих послуг. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг №703, адвокатським борю надано, а клієнтом отримано наступні послуги: надання усної консультації стосовно складання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості; узгодження правової позиції; складання позовної заяви ТОВ «Сучасний Факторинг» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 10210972531, вартість наданих послуг - 10 000 грн (а.с. 11). 15 грудня 2025 року ТОВ «Сучасний Факторинг» здійснило перерахування коштів в сумі 10 000 грн на користь Адвокатського бюро «Тараса Онищенка» за надання правничої допомоги згідно з актом № 703 від 12 грудня 2025 року та договором № 20/06-СФ, що підтверджується копією платіжної інструкції № 1212054 (а.с. 20 на звороті). Оскільки за результатами розгляду справи позов було задоволено частково на 43%, тому сума яка має бути сплачена адвокату складає 4300,00 грн та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved