Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. У грудні 2025 року через підсистему «Електронний суд» Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України звернулося до Хаджибейського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 83509 грн., з яких: 66 320 грн. 42 коп. - основного боргу, 3810 грн. - 3 % річних, 13377 грн. 73 коп. - інфляційних втрат, а також про вирішення питання про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрату у справі. Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що Будинкоуправління №2 Одеської квартирно - експлуатаційної частини є управителем будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором. За твердженнями позивача, згідно до Положення про Будинкоуправління та Витягу з Єдиного реєстру підприємств та організацій України основним видом діяльності є комплексне обслуговування об`єктів. Як зазначено позивачем, відповідно до правовстановчих документів власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , який зареєстрований за цією адресою та там проживає. Також, як зауважено позивачем, Будинкоуправління створено для обслуговування, ремонту і реконструкції житлового будинку та утримання прибудинкової території, ним укладено та виконуються умови договорів з виконавцями житлово комунальних послуг з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електропостачання та вивіз сміття із затвердженими тарифами, тощо. Позивач вважає, що станом на 01.12.2025 року заборгованість боржника за надані комунальні послуги згідно затверджених тарифів та розрахунку становить 83 508 грн. 15 коп., яка складається з 66 320 грн. 42 коп. - основного боргу, 3810 грн. - 3 % річних, 13377 грн. 73 коп. - інфляційних втрат; період нарахування інфляційних втрат та 3% річних починається з 01.01.2024 та не перевищує строків позовної давності. При цьому, на переконання позивача, укладення договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій відповідач уникає. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 06.01.2026 року у справі №521/22304/25 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено дату судового розгляду справи. Відзиву від [PERSON] на позовну заяву до суду не надійшло, що не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, 04.03.2026 року представником позивача до Хаджибейського районного суду міста Одеси через канцелярію скеровано заяву про розгляд справи без його участі, що розглянуто судом та задоволено. Разом з тим, за доводами вказаної заяви представник позивача не заперечував щодо ухвалення у даній справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчать наявні у матеріалах справи відповідні докази про надсилання останньому на його адресу реєстрації місця проживання ухвали суду про відкриття провадження у справі, судових повісток, які повернулися без вручення за закінченням терміну зберігання та відсутністю адресата. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Будь-яких заяв або клопотань суду не надав. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. У зв`язку із неявкою сторін учасників справи, згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, судом було ухвалено слухати справу в порядку заочного розгляду справи у відсутності відповідача, оскільки він є належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у змішаній формі (паперовій та електронній), надавши правову кваліфікацію відносинам сторін, оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд вважає, що позовна заява Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги потребує задоволення, з огляду на таке. Хаджибейським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини. Будинкоуправління №2 Одеської квартирно експлуатаційної частини є управителем будинків, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , що підтверджується договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та комунальних послуг від 23.06.2020 року, укладеним між Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району та Квартирно експлуатаційним відділом м. Одеса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 року. Згідно із кошторисом витрат на управління будинками за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] всього витрати на управління складають за один рік 1836580 грн. 64 коп. з урахуванням ПДВ. З Положення про Будинкоуправління та витягу з Єдиного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що основним видом діяльності позивача є комплексне обслуговування об`єктів. Будинкоуправління створено для обслуговування, ремонту і реконструкції житлового будинку та утримання прибудинкової території. З договору купівлі-продажу нерухомого майна №98-737М від 06.11.1998 року, посвідченого Одеською універсальною біржею «Витязь», вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03.02.2022 року у справі №521/16781/21 позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено; визнано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,7 кв.м, корисною площею 51,4 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м., спільним майном подружжя [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] ; визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 53,7 кв.м, корисною площею 51,4 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя; визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 53,7 кв.м, корисною площею 51,4 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя; встановлено порядок виконання рішення. Водночас, як встановлено судомо з відповіді №2416919 від 04.03.2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація про зареєстроване речове право на будь-яке нерухоме майно [PERSON] відсутня. Відповідно до довідки від 15.10.2020 року №41, виданої Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району, у житловій квартирі [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 04.01.2010 року вбачається, що його укладено між Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району та [PERSON] на виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] . 01.06.2007 року між Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району та [PERSON] було укладено договір про надання населенню послуг по водо-, теплопостачанню, водовідведенню та енергопостачанню щодо квартири [ADDRESS] . Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за надання житлово-комунальних послуг за квартирою [ADDRESS] , заборгованість складає 66320 грн. 42 коп. Відповідно до розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, наданих позивачем, 3 % річних складає 3810 грн., інфляційні втрати 13377 грн. 73 коп. Вказані розрахунки позивачем здійснено за період з січня 2024 року по листопад 2025 року. Інших письмових доказів щодо наявних між сторонами правовідносин, зокрема повного розрахунку відповідача перед позивачем за спожиті житлово комунальні послуги, матеріали цивільної справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з [PERSON] на користь Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених позивачем в позовній заяві, за якими суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно із ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово- комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Статтею 5 вказаного Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2024 року у справі № 462/1232/23 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У даній справі судом встановлено, що Будинкоуправління №2 Одеської квартирно - експлуатаційної частини є управителем будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 04.01.2010 року, з якого вбачається, що його укладено між Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району та [PERSON] на виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] . Також, як встановлено судом у даній справі, 01.06.2007 року між Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району та [PERSON] було укладено договір про надання населенню послуг по водо-, теплопостачанню, водовідведенню та енергопостачанню щодо квартири [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини в частині надання позивачем житлово комунальних послуг відповідачу, який зареєстрований та проживає у вказаній вище квартирі одночасно із членами родини. Тобто, відповідач є споживачем наданих позивачем житлово-комунальних послуг. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відтак, враховуючи те, що відповідач не виконує обов`язку щодо сплати за спожиті житлово комунальні послуги, у позивача виникло обґрунтоване та підставне право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованої ним заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. При цьому, зворотного відповідачем суду не доведено належними та допустимими доказами, контрозрахунку заборгованості суду не надано, будь-яких доказів на відмову від визначених позивачем послуг чи отримання ним послуг неналежної якості до суду не скеровано. Враховуючи наведене, суд виснує про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача до відповідача в частині стягнення з останнього заборгованості за спожиті ним житлово-комунальні послуги у розмірі 66320 грн. 42 коп. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих останнім 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (в редакції постанови КМУ від 14.01.2009 № 5) власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У постанові від 15.03.2018 року у справі № 401/710/15-ц Верховним Судом викладено правовий висновок про те, що у разі відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. У даній справі, судом встановлено, що відповідач, як власник житлового приміщення, власність якого належним чином зареєстрована та визнана державою, як конрагент договору про надання житлово-комунальних послуг, споживає такі послуги, надані позивачем, проте не оплачує їх. Так, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованостіза період з 31.01.2023 року по 30.11.2025 року за надання житлово-комунальних послуг за квартирою [ADDRESS] , заборгованість складає 66320 грн. 42 коп. При цьому, судом встановлено, що відповідач частково здійснював відповідні оплати, проте не в повному обсязі, що свідчить про фактичне визнання відповідачем факту наявності у нього боргу перед позивачем. Відтак, у даному разі, наявні підстави вважати, що на правовідносини, які виникли між учасниками справи, поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, з огляду на що, нараховані позивачем компенсаційні витрати у вигляді 3% річних та інфляційних втрат, за період з 01.01.2024 року по грудень 2025 року є обґрунтованими та потребують стягнення з відповідача на користь позивача, зважаючи також на їх арифметичну вірність. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги обґрунтованими та такими, що потребують задоволення у повному обсязі. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд вважає, що із [PERSON] на користь Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України належить стягнути сплачений позивачем під час подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2423 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved