Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з позовом мотивуючи це тим, що позивачка у період з 1984 р. по 1995 р. включно безперервно працювала спершу в колгоспі «ім. 40-річчя Жовтня», а потім у підприємстві правонаступнику цього колгоспу КСП «ім. 40-річчя Жовтня» Новостародубської сільської ради Олександрійського району (колишня назва району Петрівський) Кіровоградської області, а з 23 січня 1996 р. її було виключено з членів КСП. 30 грудня 1995 р. була здійснена державна реєстрація державного акту на право колективної власності на землю КСП «ім. 40-річчя Жовтня». Таким чином на момент передачі земель у колективну власність КСП «ім. 40-річчя Жовтня» позивачка була працівником та членом цього підприємства та набула право на земельну частку (пай) із відповідних земель колективної власності, однак з незрозумілих причин її не було включено до Додатку № 1 до даного державного акту на право колективної власності на землю та сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не видавався. На території Новостародубської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області відсутні вільні земельні ділянки із земель колишнього КСП «ім. 40-річчя Жовтня», а тому представник позивачки просить суд судовим рішенням встановити необхідність відведення позивачці земельної ділянки із земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Петрівської об`єднаної територіальної громади та визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 8,05 га в умовних кадастрових гектарах, із земель колишнього КСП «ім. 40-річчя Жовтня» Новостародубської сільської ради Олександрійського району (колишня назва району Петрівський) Кіровоградської області. Представник позивачки в судове засідання не з`явився, однак поданою заявою просив суд слухати справу без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача також в судове засідання не з`явився, однак поданою заявою просив суд слухати справу без їх участі, проти задоволення позову заперечень не висловив. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що у період з 1984 р. по 1995 р. включно [PERSON] безперервно працювала спершу в колгоспі «ім. 40-річчя Жовтня», а потім у підприємстві правонаступнику цього колгоспу КСП «ім. 40-річчя Жовтня» Новостародубської сільської ради Олександрійського району (колишня назва району Петрівський) Кіровоградської області, що підтверджується архівною довідкою № 01-24/16 від 10.11.2025 р., виданою Архівною установою «Трудовий архів» Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. Також вказаною архівною установою надана копія протоколу № 1 загальних зборів членів колгоспу «ім. 40-річчя Жовтня» від 23.01.1996 р. (на момент складення протоколу колгосп вже було перетворено, шляхом реорганізації, на КСП, підтвердженням чого слугує довідка про стан юридичної особи № 1 від 01.04.2016 р.), згідно з яким саме з 23 січня 1996 р. [PERSON] було виключено з членів КСП. Як слідує з інформації, наданої Відділом № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 02.12.2025 р. за № 36/290-25-0.555,4, 30 грудня 1995 р. була здійснена державна реєстрація державного акту на право колективної власності на землю КСП «ім. 40-річчя Жовтня». Відповідно до п.п. 1 - 3 Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ), яким визначено порядок розпаювання сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, між членами таких підприємств, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі на місцевості. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається, виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Пунктом 5 того ж Указу передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Таким чином, виходячи із наведених положень Указу, а також, враховуючи те, що як зазначено вище, на момент передачі землі у колективну власність КСП «ім. 40-річчя Жовтня» [PERSON] була працівником та членом цього підприємства, та нею було набуте право на земельну частку (пай) у колективній власності на землю КСП «ім. 40-річчя Жовтня». Разом з тим, згідно з уже згадуваною інформацією Відділу № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, незважаючи на її членство в КСП «ім. 40-річчя Жовтня» Новостародубської сільської ради Олександрійського району (колишня назва району Петрівський) Кіровоградської області на момент отримання даним підприємством державного акту на право колективної власності на землю, до додатку № 1 до цього державного акту, [PERSON] , з незрозумілих причин включена не була, та сертифікат на право на земельну частку (пай), розмір якої становить 8,05 га в умовних кадастрових гектарах, а вартість 27773 грн., на її ім`я не видавався. Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при вирішенні цивільних справ» (далі Постанова) член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай) . При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Таким чином, та обставина, що [PERSON] , не було включено до списку членів колишнього КСП «ім. 40-річчя Жовтня», що мають право на земельну частку (пай) у колективній власності на землю цього колективного сільськогосподарського підприємства, та відсутність у неї сертифікату на право на земельну частку (пай) не призводить до втрати останньою відповідного права. Згідно з приписами ст. ст. 3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон), наділений повноваженнями щодо підтвердження права громадян на земельну частку (пай), а також по вирішенню питань з відведення на користь таких громадян земельних ділянок в натурі (на місцевості). Так, відповідно до ст. 3 Закону, громадяни власники права на земельну частку (пай) можуть звернутися до відповідної сільської, селищної, міської ради з заявами про виділення їм земельної ділянки в натурі (на місцевості), що здійснюються за рішенням органу місцевого самоврядування. Отже, комплекс дій по отриманню громадянином земельної частки (паю) слід вважати завершеними тільки з моменту виділення такому громадянину земельної ділянки в натурі (на місцевості), як власнику відповідного права, і тільки з цього часу дане право може вважатись повністю реалізованим. Пунктами 2, 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 р. № 122, встановлено, що організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом. У разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про: внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Аналогічні положення щодо необхідності забезпечення громадян, які у встановленому законом порядку набули право на земельну частку (пай) вже після фактичної розпайовки КСП та розподілу земельних ділянок із земель колективної власності, земельними ділянками за рахунок земель запасу відповідної сільської, селищної, міської ради за місцем знаходження колишнього КСП, містяться в уже згаданому п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при вирішенні цивільних справ». На території Новостародубської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області відсутні вільні земельні ділянки із земель колишнього КСП «ім. 40-річчя Жовтня», тому враховуючи наведені вище приписи діючих нормативно-правових актів та позицію Пленуму Верховного Суду України, судовим рішенням повинна бути встановлена необхідність відведення [PERSON] земельної ділянки із земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Петрівської об`єднаної територіальної громади. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно п. п. б, в, г, ґ, ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). В підпунктах в), г) п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що з 1 січня 2002 року, відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року N 1066-VI, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав"; проте громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X "Перехідні положення" ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд вважає, що представником позивачки доведено обставини, викладені у позовній заяві, а отже, позивачка має право на земельну ділянку. Таким чином в судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачкою на майно, яким являється земельна ділянка. Вказані правовідносини регулюються Указом Президента України від 08.08.1995 року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №2 від 19.03.2010 року), ст.ст.78,81 ЗК України, ст.392 ЦК України.

Outcome: approved