Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 39623,89 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.02.2025 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 761444394, згідно якого останній надано кредит в сумі 13100,00 грн., який перераховано на її банківську картку. У подальшому, 10.06.2025 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило право вимоги за Договором Факторингу № МВ-ТП/39 до ТОВ "Таліон плюс". Кредитор свої зобов`язання виконав в повному обсязі, тоді як відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача становить 39623,89 грн. з них: заборгованість по кредиту 12999,38 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 26624,51 грн. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.01.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем ухвала про відкриття провадження із усіма додатками отримана, відзиву на позов, заяв та інших клопотань до суду не надходило. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28.02.2025 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 761444394, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 13100,00 грн., строком до 30.03.2030 року. Відповідно до п.8.1, 8.3, 8.4, 8.5. 8.6. 8.7. 8.7.1. 8.7.2. договору вбачається, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти. На момент укладення договору та отримання першого траншу базова процентна ставка складає 0,98 % в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 % річних. Відповідно до п. 8.5. розмір комісії, що нараховується за надання першого траншу за договором становить 786,00 грн. Згідно паспорту споживчого кредиту продукту "СМАРТ" до договору № 761444394 від 28.02.2025 року, тип кредиту - кредитна лінія, сума/ліміт кредиту 13100,00 грн., строк кредитування - до 1826 днів (дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження), мета отримання кредиту - на споживчі потреби (не цільовий кредит), процентна ставка, процентів річних: базова процентна ставка 357,70% (При виконанні умов передбачених кредитним договором можуть надаватися знижки до рівня дисконтної ставки - 3,65%-357,70%, індивідуальної ставки - 321%-3657,70%, тип процентної ставки - фіксована, загальні витрати за кредитом - за базовою процентною ставкою 1918,24грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом - за базовою ставкою 235207,88, реальна річна процентна ставка, процентів річних 2525,82. Як вбачається з заявки на отримання грошових коштів в кредит, підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів та довідки №761444394/24122025/Є від 24.12.2025, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" переказало на банківську картку відповідача 4314-14ХХ-ХХХХ-3469, кошти згідно договору №761444394 від 28.02.2025 року, в сумі 13100,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", за кредитним договором №761444394, відповідачу 28.02.2025 року видано гроші в сумі 29900,00 грн. строком на 21 день, нараховано заборгованість по тілу кредиту в сумі 39623,89 грн., проценти 12324,00 грн, комісія 786,00 грн, неустойка 6499,69 грн. Згідно договору факторингу №МВ-ТП/39 від 10.06.2025 року, укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (клієнт) та ТОВ "Таліон плюс" (фактор), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до реєстру прав вимоги від 28.01.2025 року, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс" на виконання договору факторингу №МВ-ТП/19 від 10.06.2025 року, підписали реєстр про передачу права вимоги до божників, в тому числі і до відповідача [PERSON] , за кредитним договором №761444394 від 28.02.2025 року в розмірі 39623,89 грн., з яких: заборгованість по основному боргу 12999,38 грн., заборгованість по відсоткам 26624,51 грн. Відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги, відповідач була повідомлена про те, що згідно договору факторингу право вимоги за його кредитним договором перейшло та належить ТОВ "Таліон плюс". З повідомлення про дострокове розірвання договору, вбачається, що [PERSON] було повідомлено про дострокове розірвання кредитного договору №1761444394 від 28.02.2025 року з 03.11.2025 року у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості по оплаті процентів за користування кредитом та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 46123,58 грн. Згідно досудової вимоги, [PERSON] була повідомлена про те, що станом на 24.12.2025 року її заборгованість за договором №761444394 від 28.02.2025 року складає 46123,58 грн. та з метою уникнення судового розгляду, та понесення додаткових фінансових витрат, пропонують добровільно її погасити до подачі позовної заяви до суду. Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових крштів ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" [PERSON] 28.02.2025 року на картку № [NUMBER] зараховано переказ в сумі 13100,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З положень частини першої та другої ст. 1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно із ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Частина 3 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У справі встановлено, що кредитний договір №761444394 від 28.02.2025 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладений в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора надісланий відповідачу. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першоїст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). У ч.1 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно з ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України "Про електронну комерцію"). Верховний Суд у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що "Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами". Позивачем належними та допустимими доказами доведено укладення 28.02.2025 договору кредитної лінії № 761444394 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" з відповідачем в електронному вигляді шляхом підписанням їх електронними підписами з одноразовими ідентифікаторами відповідно положень Закону України "Про електронну комерцію". Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме відповідачу надано кредит в розмірі 13100,00 грн., шляхом перерахування 28.02.2025 року на її картковий рахунок. У той же час, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, грошові кошти не повернув та відсотки за їх використання не сплатила, внаслідок чого заборгованість відповідача становить 39623,89 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту 12999,38 грн.; заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 26624,51 грн. Оскільки відповідач не виконав умови договору та не сплатила заборгованість в добровільному порядку, суд вважає стягнути з неї на користь позивача примусово заборгованість в сумі 39623,89 грн., оскільки ТОВ "Таліон плюс" набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №МВ-ТП/39 від 10.06.2025 року. Щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката у розмірі 5000,00 грн., то суд встановив наступне. Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України). Згідно ст. 137 ч. 2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ст. 137 ч. ч. 4, 5, 6 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 (справ №755/9215/15-ц) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підставі викладеного, враховуючи те, що справа, що розглядалась, не є складною, в справі - невелика кількість письмових доказів (справа в одному томі), представник позивача не брав участь в судових засіданнях, суд вважає заявлений розмір витрат сторони позивача в розмірі 5000,00 грн є неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат потрібно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved