Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

11 грудня 2025 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Батьківщина-Агро», в якому просив усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою з кадастровим номером 5323284600:00:008:0076 загальною площею 3,67 га, яка знаходиться на території колишньої Остапівської сільської ради, наразі Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області, зобов`язавши відповідача повернути йому земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги наступним. 03 квітня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Батьківщина-Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, за яким позивач, як орендодавець, передав відповідачу у строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 5323284600:00:008:0076 загальною площею 3,67 га. Договір укладено на 7 років з дня державної реєстрації права оренди. Право оренди земельної ділянки зареєстровано 03 квітня 2018 року. Таким чином, строк дії цього договору припинено 03 квітня 2025 року. Ще в період дії цього Договору [PERSON] , як орендодавець, неодноразово та завчасно повідомляв орендаря про відсутність намірів продовжувати дію Договору оренди землі після закінчення його строку та заперечував щодо подальшого використання землі цим орендарем, оскільки мав наміри самостійно, на свій розсуд реалізовувати своє право власності на цю землю. 29 квітня 2025 року припинено речове право відповідача на користування належною позивачу на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером 5323284600:00:008:0076 загальною площею 3,67 га. Між тим, всупереч волі [PERSON] , як власника землі і орендодавця, після 03 квітня 2025 року (день припинення дії Договору) та після 29 квітня 2025 року (день припинення речового права оренди землі) відповідач продовжив користуватися належною позивачу земельною ділянкою, не здійснюючи виплати жодної компенсації за користування нею. Вищевказані обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом повернення її позивачу. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 грудня 2025 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України (а.с. 23). 05.01.2026 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що після закінчення строку дії договору оренди (03.04.2025) та офіційного припинення речового права оренди в державному реєстрі (29.04.2025), ТОВ «Батьківщина-Агро» повністю припинило використання спірної земельної ділянки. Представник відповідача наголошує, що на земельній ділянці з кадастровим номером 5323284600:00:008:0076 загальною площею 3,67 га не проводяться жодні агротехнічні роботи, вона вільна від техніки та майна ТОВ «Батьківщина-Агро», а позивач [PERSON] має до неї безперешкодний доступ. За твердженням представника, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу (актів обстеження, фотофіксації чи показань свідків), які б підтверджували факт фактичного утримання ділянки або створення будь-яких перешкод у її використанні. Відсутність акта прийому-передачі, за умови припинення реєстрації права оренди та фактичного звільнення землі, не може бути достатньою підставою для задоволення позову (а.с. 28-29). 12.01.2026 на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій він повністю підтримує позовні вимоги та зазначає про недобросовісність відповідача. Позивач вказує, що твердження ТОВ «Батьківщина-Агро» про припинення використання земельної ділянки є неправдивими, оскільки навесні 2025 року, ще в період дії Договору, відповідач засіяв спірну ділянку кукурудзою. З огляду на вегетаційний період цієї культури, її врожай не міг бути зібраний до моменту закінчення строку оренди (03.04.2025) чи припинення речового права (29.04.2025), що фактично підтверджує використання землі ТОВ «Батьківщина-Агро» після спливу строку дії Договору. Також [PERSON] наголошує, що відповідач у порушення ст. 34 Закону України «Про оренду землі» не надав жодних доказів фактичного повернення ділянки за актом прийому-передачі. Окрім того, позивач повідомив, що володіє відеодоказами наявності посівів кукурудзи на його ділянці у позадоговірний період, які будуть надані суду разом із заявою про збільшення розміру позовних вимог у порядку ст. 49 ЦПК України. У своїй відповіді [PERSON] підтвердив понесені витрати на судовий збір у сумі 1211,20 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн (а.с. 31). У свою чергу, 23.01.2026 від представника ТОВ «Батьківщина-Агро» на адресу суду надійшли додаткові пояснення, у яких він спростовує доводи [PERSON] , викладені у відповіді на відзив. Представник відповідача зазначає, що твердження позивача про засіяння спірної ділянки кукурудзою та наявність відеофіксації її використання після квітня 2025 року є голослівними, оскільки жодних доказів (фото, відео чи актів) до суду надано не було. Представник ТОВ «Батьківщина-Агро» наголошує, що врожай кукурудзи був зібраний у межах строку дії договору, а з 29.04.2025 використання землі повністю припинено. Крім того, представник вказує на недобросовісну поведінку самого позивача [PERSON] , який протягом 2025 початку 2026 року систематично ухилявся від телефонного зв`язку з представниками ТОВ «Батьківщина-Агро» щодо врегулювання спору та виплати орендної плати (яку в результаті стягнуто через виконавчу службу). На думку представника відповідача, це свідчить про відсутність у [PERSON] реального інтересу у використанні землі та штучне створення судового спору. Представник ТОВ «Батьківщина-Агро» підтверджує, що ділянка є вільною, перешкоди у її користуванні відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити (а.с. 34-35). У подальшому, 26.01.2026 на адресу суду надійшла заява [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог та їх уточнення, у якій він наполягає на недобросовісній поведінці відповідача. Позивач стверджує, що попри закінчення строку оренди, ТОВ «Батьківщина-Агро» фактично продовжувало використовувати земельну ділянку з кадастровим номером 5323284600:00:008:0076 загальною площею 3,67 га, засіявши її 29.04.2025 кукурудзою та провівши збір врожаю лише у листопаді-грудні 2025 року, що підтверджується наданою відеофіксацією. Вказуючи на те, що акт повернення землі досі не підписаний, [PERSON] , на підставі ст. 49 ЦПК України, просив суд зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку, стягнути 14 087,26 грн за фактичне користування нею протягом 11 місяців 2025 року, а також відшкодувати судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу) (а.с. 38). Позивач в судове засідання не з`явився, 25.02.2026 надав на адресу суду клопотання, в якому заявлений і уточнений ним позов підтримав, справу просив розглянути за відсутності позивача та його представника (а.с. 50). Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у попередньому судовому засіданні, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що термін дії Договору оренди землі від 03.04.2018 закінчився 03.04.2025 (а.с. 3-5). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав №425085170 від 02.05.2025, право оренди ТОВ «Батьківщина-Агро» припинено 29.04.2025 (а.с. 12). Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 391 ЦК України та ст. 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Частиною 1 статті 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 31 вказаного Закону, договір оренди землі припиняється, окрім іншого, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Представник ТОВ «Батьківщина-Агро» заперечував факт використання земельної ділянки з кадастровим номером 5323284600:00:008:0076 загальною площею 3,67 га після квітня 2025 року. Проте позивачем [PERSON] надано відеодокази, на яких зафіксовано наявність посівів кукурудзи на спірній ділянці у позадоговірний період. Суд враховує специфіку сільськогосподарського циклу: кукурудза є культурою з тривалим вегетаційним періодом. Засіявши ділянку у квітні 2025 року, відповідач об`єктивно не міг звільнити її від врожаю до моменту закінчення строку оренди. Таким чином, збір врожаю у листопаді-грудні 2025 року, підтверджений матеріалами справи, свідчить про фактичне утримання ділянки ТОВ «Батьківщина-Агро». Окрему увагу суд приділяє аргументу щодо відсутності чітких межових знаків або документації про відмежування частки позивача [PERSON] в натурі. Суд вважає, що саме на відповідача ТОВ «Батьківщина-Агро», як на суб`єкта господарювання, покладався обов`язок чітко ідентифікувати межі орендованої ним землі перед здійсненням посівних робіт. Здійснюючи господарську діяльність на масиві земель, ТОВ «Батьківщина-Агро» мало технічну та правову можливість визначити координати ділянки позивача, щоб уникнути незаконного засіяння землі після закінчення строку договору. Невиконання відповідачем обов`язку щодо винесення меж ділянки на місцевість не може бути підставою для звільнення його від відповідальності за незаконне користування цією землею. Строк дії укладеного 03 квітня 2018 року оренди земельної ділянки закінчився 03 квітня 2025 року. Орендодавець [PERSON] у визначений законом строк та спосіб повідомляв відповідача як орендаря про небажання продовжувати дію вказаного договору та про свій намір обробляти земельну ділянку самостійно, однак станом на дату розгляду справи відповідач земельну ділянку позивачу не повернув, чим створює перешкоди у реалізації його прав як власника на належну йому земельну ділянку. У даному випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом повернення земельної ділянки. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування належною йому земельною ділянкою у спосіб, який ним обраний. Оскільки відповідач ТОВ «Батьківщина-Агро» продовжувало користуватися землею без правових підстав, позивач [PERSON] має право на отримання компенсації. Суд погоджується з розрахунком позивача, який базується на розмірі орендної плати, визначеної у п. 9 Договору. Таким чином, сума у розмірі 14 087,26 грн за 11 місяців фактичного користування є обґрунтованою та пропорційною. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору, які понесені позивачем та належним чином підтверджені документально (а.с. 6, 40). Крім того, статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вказаних витрат у розмірі 3500 грн позивачем суду надано Договір №Ц 28-25 про надання правової допомоги та послуг адвоката у цивільній справі від 05 грудня 2025 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Чернюком Віталієм Дмитровичем (а.с. 14-15), розрахунок (детальний опис робіт) вартості правової допомоги (послуг) від 11 грудня 2025 року (а.с. 18), акт приймання-передачі наданих послуг від 11 грудня 2025 року (а.с. 19), квитанцію №28-25 від 11 грудня 2025 року на суму 3500 грн (а.с. 20). Вищенаведені документи суд оцінює, як належні та достатні у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки вони підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що позивачем доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн, які є співмірними із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, а також значенням справи для учасників, а тому підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved