Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 28.07.2024 року у своєму під`їзді біля ліфту получив кульове поранення з вогнепальної зброї від мешканця його під`їзду. Позивач одразу же по телефону викликав швидку медичного допомогу та працівників поліції. Швидка медична допомога відвезла позивача до КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР, де оказали первинну допомогу, а потім позивач лікувався амбулаторно у хірурга КНП «Міська лікарня № 8» ЗМР та лікаря невролога ЦПМСД № 2. На прийом до хірурга позивач ходив кожен день, але 02.08.2024 року він не прийшов до хірурга на прийом, бо сильно боліла нога. Лікарняний лист йому було відкрито 30.07.2024 року, а 02.08.2024 року лікар закрив його, написавши, що позивачем був порушено режим. Позивач також посилався на те, що у медичній літературі написано якщо хворий по поважній причині не з`явився на прийом до лікаря, то розмір допомоги по лікарняному листу зберігається у повному обсязі, а у нього була поважна причина неявки до лікаря. Він 3 дні був на лікарняному, хоча лікувався 35 днів. Також позивач зазначив, що як тільки хірург закрив лікарняний лист, то його одразу викликали на завод та сказали написати заяву про надання відпустки за свій рахунок до 03.09.2024 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 03.09.2024 року його звільнили з заводу, хоча трудовий договір з заводом був укладений до 26.12.2024 року. Як зазначає позивач, йому подзвонили з заводу та сказали підійти до відділу кадрів, в якому видали йому трудову книжку, розрахунок заробітної плати при звільнені працівника за вересень 2024 року, а також наказ № 1036, про зупинення трудового договору. У трудовій книжці було написано, що позивач звільнився за власним бажанням, хоча він ніякої заяви за власним бажанням не писав. В бюро пропусків забрали пропуск. Вважає що його звільнили з роботи незаконно, бо він не писав ніякої заяви на звільнення за власним бажанням. На підставі вищезазначеного позивач просив суд стягнути з ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» на його користь моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та поновити на роботі. Також позивач одночасно з позовом подав заяву про призначення почеркознавчої експертизи стосовно заяви про звільнення за власним бажанням, якої він не писав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Приходько В.А. від 05.06.2-25 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 16.06.2025 року. 05.06.2025 до суду надійшло клопотання від представника Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» Ніколаєнка М.М. про залишення позову Швидкого І.В. без руху, посилаючись на те, що позивачем не дотримані вимоги ст. 175 ЦПК України, а саме: позовна заява [PERSON] не містить ідентифікаційний код юридичної особи, адреси електронної пошти відповідача, відомості про наявність електронного кабінету, та інші відомості, які позивач в своїй позовній заяві зобов`язаний був зазначити. Ухвалою суду від 06.06.2025 року у задоволені вищезазначеного клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» Ніколаєнка М.М. відмовлено. 16.06.2025 року надійшло клопотання від представника Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» Ніколаєнка М.М. про продовження відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У судовому засіданні 16.06.2025 року представник відповідача підтримав вищезазначене клопотання. Позивач у судове засідання не з`явився. Ухвалою суду від 16.06.2025 заяву представника відповідача ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» Ніколенка М.М. задоволено. Продовжено ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» строк для подання відзиву, судове засідання відкладено на 01.07.2025 року. 19.06.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено що: 1) Вимога поновлення на роботі Позивача є безпідставною та не може бути задоволена, оскільки Позивача було звільнено з ПАТ «Запоріжсталь» 03.09.2024р. за ініціативою працівника згідно його власноручної письмової заяви на підставі ст. 38 КЗпП України; 2) Вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від основної вимоги поновлення на роботі, відсутність підстав для задоволення якої обумовлює й відмову у задоволені вимоги про відшкодування моральної шкоди. Виходячи з цього відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 23.06.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якому [PERSON] просив задовольнити його позов у повному обсязі, а також зазначав, що при подачі позову просив суд призначити проведення почеркознавчої експертизи, оскільки він не писав заяви про звільнення за власним бажанням, тому просив суд задовольнити його клопотання. Судове засідання 01.07.2025 року відкладено на 03.07.2025 року за клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 03.07.2025 року вирішено питання щодо розгляду справи в загальному провадженні. Цією ж ухвалою призначена почеркознавча експертиза, на вирішення експертам поставлено наступне питання: чи виконано підпис від імені [PERSON] у заяві про звільнення за власним бажанням від 02.09.2024 року позивачем у справі [PERSON] чи іншою особою? Виконання експертизи доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту Міністерства юстиції України. Направлено експертам в якості вільних зразків підпису [PERSON] документи, які знаходяться в матеріалах справи разом з матеріалами справи. Зобов`язано у разі, якщо для виконання дослідження буде недостатньо матеріалу, який міститься в матеріалах справи, позивача [PERSON] з`явитися за викликом експерта для надання вільних зразків свого підпису. Зобов`язано відповідача Публічне акціонерне товариство Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» надати до суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали оригінали документів, які підлягають експертному дослідженню, а саме оригінали заяви [PERSON] про його звільнення за власним бажанням від 02.09.2024 року та наказ (розпорядження) №1036 про припинення трудового договору від 03 вересня 2024 року, а також всі його заяви про надання відпустки за весь період часу його роботи на підприємстві, зокрема заяву про надання відпустки за власний рахунок до 03.09.2024 року. Провадження у справі зупинено до надходження до суду висновку експерта. 08.07.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про виклик свідка. 09.07.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про відновлення провадження у справі та включення до ухвали суду додаткового питання на вирішення експертизи: Чи виконано рукописний текст на заяві про звільнення за власним бажанням від 02.09.2024 р., а саме: «Прошу звільнити мене за в та власним бажанням 03.09.2024 р.» [PERSON] чи іншою особою?» 28.07.2025 року до суду надійшло клопотання експерта № 828-25 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення почеркознавчої експертизи, а саме, вільних зразків підпису та почерку [PERSON] в кількості 15 документів, виконаних в наближений до досліджуваного документа період; експериментальних зразків підпису та почерку [PERSON] в кількості 5-8 аркушів кожного виду; довідки про стан здоров`я [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2025 року провадження у справі відновлено. Призначено судове засідання для вирішення поставлених експертом питань на 06.08.2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2025 року клопотання представника відповідача задоволено. На вирішення почеркознавчої експертизи поставлено додаткове запитання: «Чи виконано рукописний текст на заяві про звільнення за власним бажанням від 02.09.2024р, а саме «Прошу звільнити мене за власним бажанням 03.09.2024р.» [PERSON] чи іншою особою?». На виконання клопотання експерта Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту Міністерства юстиції України направлено в якості вільних зразків підпису [PERSON] документи, які знаходяться в матеріалах справи, оригінали документів, подані представником відповідача та вільні зразки почерку та підпису [PERSON] на 12 аркушах. Провадження у справі зупинено до надходження до суду висновку експерта. Відповідно до розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2025 № 367 у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді [PERSON] було здійснено повторний автоматизований розподіл справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 25.08.2025 року справа була передана судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Боєву Є.С. 01.09.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Боєва Є.С. цю справу прийнято до провадження. 12.01.2026 року до суду надійшло повідомлення судового експерта про неможливість надання висновку № 828-25, у зв`язку із ненаданням експерту в повній мірі вільних зразків підпису та довідки про стан здоров`я [PERSON] . Ухвалою суду від 13.01.2026 року поновлено провадження у справі, судове засідання призначено на 05.02.2026 року. У судовому засіданні, яке відбулось 05.02.2026 року позивач підтримав свій позов, з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити. Пояснив, що інших вільних зразків почерку не має, крім зразка підпису у трудовій книжці. Представник відповідача зазначили про необхідність відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні 05.02.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, дату та час його проголошення. Згідно з ч. 2 ст. 244 ЦПК України якщо під час ухвалення рішення виникає потреба з`ясувати будь-яку обставину шляхом повторного допиту свідків або вчинення певної процесуальної дії, суд, не приймаючи рішення, постановляє ухвалу про поновлення судового розгляду. 13.02.2026 суд, на підставі ч. 2 ст. 244 ЦПК України, правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21, поновити судовий розгляд у справі зі стадії підготовчого провадження у справі, про що постановлено відповідну ухвалу (а.с. 184). 16.02.2026 проведено підготовче судове засідання, в якому позивач наполягав на проведення почеркознавчої експертизи, проте повідомив, що інших вільних зразків почерку не має. Представник відповідача підтримав раніше подане клопотання про допит свідка [PERSON] . Протокольною ухвалою від 16.02.2026 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті на 11.03.2026, в яке викликано зазначеного свідка. 06.03.2026 надійшли письмові пояснення відповідача, в яких зазначено, що здійснення перегляду відеоматеріалів системи відеоспостереження ПАТ «Запоріжсталь», про що прохав позивач, не є можливим, оскільки за стандартним налаштуванням відповідного програмного забезпечення передбачено зберігання відеоматеріалів протягом 30 днів. В судовому засіданні 11.03.2026 [PERSON] заявив клопотання про допит як свідка його матері, яка може підтвердити, що 02.09.2024 позивач перебував удома, та заяву про звільнення не підписував. Позовні вимоги підтримав. Щодо клопотання [PERSON] про допит свідка суд зазначає таке. Відповідно до положень ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, до початку першого судового засідання у справі. Статтею ст. 126 ЦПК України передбачені наслідки пропущення процесуальних строків: право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; доокументи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. [PERSON] не надав переконливих пояснень, чому клопотання про виклик свідка не було заявлено до або під час підготовчого судового засідання, а тому усне клопотання позивача про допит свідка залишено без розгляду. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив суд у позові відмовити. Свідок [PERSON] пояснив, що обіймає посаду начальника цеху утримання непромислових об`єктів ПАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь». [PERSON] обіймав посаду кур`єра в цьому цеху на підставі строкових трудових договорів. 02.09.2024 [PERSON] на території заводу написав заяву про звільнення за власним бажанням з 03.09.2024, яку свідок погодив своїм особистим підписом. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем врегульовані нормами КЗпП України. З матеріалів справи видно, що [PERSON] був прийнятий 08.01.2019 року на роботу в ПАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» в цех утримання непромислових об`єктів в якості кур`єра за строковим договором по 26.12.2019 року. Не зважаючи на те, що строк трудового договору закінчився 26.12.2019 року, [PERSON] продовжував працювати на цьому підприємстві в якості кур`єра аж до його звільнення за його заявою від 02.09.2024 року за власним бажанням з 03.09.2024 року (а. с. 80-82.) Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 03.09.2024 року його звільнили з заводу, хоча трудовий договір з заводом був укладений до 26.12.2024 року. Як зазначає позивач, йому подзвонили з заводу та сказали підійти до відділу кадрів, в якому видали йому трудову книжку, розрахунок заробітної плати при звільнені працівника за вересень 2024 року, а також наказ № 1036, про зупинення трудового договору. У трудовій книжці було написано, що позивач звільнився за власним бажанням, хоча він ніякої заяви за власним бажанням не писав. В бюро пропусків забрали пропуск. Вважає що його звільнили з роботи незаконно, бо він не писав ніякої заяви на звільнення за власним бажанням. На підставі вищезазначеного позивач просив суд стягнути з ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» на його користь моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та поновити на роботі. Також позивач одночасно з позовом подав заяву про призначення почеркознавчої експертизи стосовно заяви про звільнення за власним бажанням, якої він не писав. Представник відповідача, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, у відзиві зазначав, що звільнення було здійснено на підставі власноручно написаної02.09.2024 року заяви [PERSON] про його звільнення за власним бажанням з 03.09.2024 року. Заява була зареєстрована в Книзі реєстрації заяв про звільнення 02.09.2024 року. До відзиву на позов представник відповідача додав копії заяви про прийняття на роботу [PERSON] та наказу № 136 від 04.01.2019 року про прийом [PERSON] на роботу; копії заяви [PERSON] про звільнення і наказу № 1036 від 03.09.2024 р про його звільнення; копію Книги реєстрації заяв на звільнення; копію трудової книжки [PERSON] (а. с. 50-58). Положеннями статті 5 КЗпП України передбачено, зокрема, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Частиною 1 статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбаченні законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною 4 статті 22 КЗпП України визначено, що будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. За змістом статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення. Відповідно до положень пунктів 1) 4) статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або роботодавця - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно статті 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Позивач вказує, що він працював за строковим трудовим договором, який мав закінчитися 26 грудня 2024 року, заяву про звільнення за власним бажанням він не писав, а тому вважає своє звільнення за ст. 38 КЗпП України незаконним. Проте з матеріалів справи видно, що [PERSON] був прийнятий 08.01.2019 року на роботу в ПАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» в цех утримання непромислових об`єктів в якості кур`єра за строковим договором по 26.12.2019 року (а. с. 80-82.) Таким чином після закінчення строку трудового, а саме, починаючи з 27.12.2019 року трудові відносини між [PERSON] та ПАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» фактично тривали і жодна із сторін не вимагала їх припинення, тому в силу вимог ст. 39-1 КЗпП України дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Працівник, який працює за безстроковим договором має право звільнитися за власним бажанням, як-то передбачено статтею 38 КЗпП України. Позивач, стверджуючи, що він 02.09.2024 року не писав заяву про звільнення за власним бажанням та взагалі не заходив на територію підприємства, при подачі позовної заяви надав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та у відповіді на відзив на позов просив суд назначити перегляд автоматизованої системи обліку часу проходу на територію заводу 02.09.2024 р. по пропускам робітників цього заводу, а також перегляд системи відеоспостереження від 02.09.2024 року. Судом за клопотанням позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання: - чи виконано підпис від імені [PERSON] у заяві про звільнення за власним бажанням від 02.09.2024 року позивачем у справі [PERSON] чи іншою особою? - чи виконано рукописний текст на заяві про звільнення за власним бажанням від 02.09.2024 р., а саме «Прошу звільнити мене за власним бажанням 03.09.2024р.» [PERSON] чи іншою особою?». Виконання експертизи доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту Міністерства юстиції України. 12.01.2026 року до суду надійшло повідомлення Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту Міністерства юстиції України від 21.11.2025 р. № 1533/16-06/25, в якому зазначено наступне: «На Вашу ухвалу від 03.07.2025 направляємо повідомлення про неможливість надання висновку експерта № 828-25 від 03.11.2025 за результатами проведення первинної почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи № 336/5217/25». В мотивувальній частині «ПОВІДОМЛЕННЯ ПРО НЕМОЖЛИВІСТЬ НАДАННЯ ВИСНОВКУ № 828-25 за матеріалами справи № 336/5217/25» зокрема зазначено: «У зв`язку із ненаданням на клопотання судового експерта в повній мірі вільних зразків підпису та довідки про стан здоров`я [PERSON] ,

Outcome: dismissed