Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Представник позивачки адвокат Скочиляс І.М. 18 вересня 2025 року звернулася до суду з заявою, в інтересах [PERSON] , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування. В обгрунтування позову зазначила, що 01 грудня 2024 року о 18:00 год. на автодорозі в с. Нижнє Самбірського району Львівської області навпроти кладовища с. Острів Самбірського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода під час якої водій автомобіля марки «Мерседес Бенз Віто» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Мерседес Бенз Віто» реєстраційний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон» згідно полісу №218660410. За фактом ДТП 01.12.2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024140000001189 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Обвинувальний акт у данному кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України перебуває на розгляді в Самбірському міськрайонному суді Львівської області. 18 грудня 2024 року на адресу ПрАТ «СК «Еталон» направлено заяву про виплату страхового відшкодування доньці померлої [PERSON] [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування складала 96000,00 грн. Проте всупереч вимогам законодавства таке відшкодування здійснено не було. Відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до сраховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Враховуючи, що з моменту отримання відповідачем заяви позивачки (18 грудня 2024 року) минуло більше 90 днів (18 березня 2025 року) є підстави вважати дії страхової компанії незаконними та вимагати стягнення штрафних санкцій, а саме: пеню в розмірі 14920,77 грн., тривідстоки річних в розмірі 1443,95 грн., інфляційні втрати - 2514,74 грн., а всього - 18879,46 грн. Посилаючись на зазначене, на підставі ст. 22.1, 27.3, 35, 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з відповідача на користь позивачки страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 96000,00 грн., 18879,46 грн. штрафних санкцій, та витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 20000,00 грн. (а.с.1-5). Ухвалою судді від 24 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провести за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву (а.с.35). Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року задоволено клопотання представника позивачки адвоката Скочиляс І.М. щодо участі в судових засіданнях в режимі відео конференції (а.с.48). До суду 06 жовтня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ПрАТ «СК «Еталон» Кравченко О.О. просить у позові відмовити. Зазначає, що спеціальним законом, що регулює правовідносини між сторонами є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 36.2 статті 36 даного Закону якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. В даному випадку кримінальне провадження відносно [PERSON] не розглянуто судом. Отже позовні вимоги позивачки є передчасними та незаконними. Також зазначені позивачкою витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 20000,00 грн. є необґрунтованими та неспівмірними зі складністю справи, яка є стандартною, та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (а.с.49-50). Представником позивачки адвокатом Скочиляс І.М. 21 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» подані письмові пояснення, в яких звернуто увагу, що кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненному кримінальному правовопрушенні. При цьому факт заподіяння шкоди позивачу є встановленим і не підлягає доказуванню. Факт ДТП за участі транспортного засобу, забезпеченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, результатом якого є смерть пішохода [PERSON] , доведена та зафіксована матеріалами кримінального провадження, а саме Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024140000001189. Для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди, протиправна дія заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тому прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду виплати страхового відшкодування через відсутність вироку/постанови суду є необгрунтованою та порушує право потерпілої на отримання страхового відшкодування. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні. Стягнення штрафних санкцій є похідною позовною вимогою, а тому підлягає задоволенню у разі прийняття рішення про стягнення страхового відшкодування як основної позовної вимоги. Зазначені витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 20000,00 грн. вважає обґрунтованими та співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (а.с.54-67). 21 жовтня 2025 року представником позивачки адвокатом Скочиляс І.М. подана заява про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що у зв`язку з тим, що з моменту звернення до суду із позовною заявою збільшилась кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування, є підстави для стягнення з відповідача: пені в розмірі 18508,27 грн., три відсотки річних - 1791,12 грн., інфляційних витрат - 2810,29 грн., а всього - 23109,68 грн. (а.с. 70-74). Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.87). Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (а.с.101). В судовому засіданні представник позивача адвокат Скочиляс І.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях, просила їх задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «СК «Еталон», який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про поважні причини неприбуття суд не повідомив. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За вказаних обставин, суд не вбачає перешкод для розгляду справи по суті без участі належним чином повідомленого відповідача та позивачки. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України). З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024140000001189 від 01 грудня 2024 року вбачається, що 01 грудня 2024 року о 18:00 год. на автодорозі в с. Нижнє Самбірського району Львівської області навпроти кладовища с. Острів Самбірського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Mercedes-BenzVito 109CDI» реєстраційний номер [NUMBER] ,під керуванням [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та пішоходів [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] загинула на місці пригоди, [PERSON] отримав тілесні ушкодження. За даним фактом розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України (а.с.19). Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2025 року у справі № 452/1163/25 (що набрав законної сили 18 грудня 2025 року), [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 6 (шість) років. Даним вироком встановлено, що водій [PERSON] , 01.12.2024 приблизно 17:40 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-BenzVito 109CDI» реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись ним в с. Острів Самбірського району Львівської області в напрямку до с. Луки Самбірського району Львівської області, навпроти кладовища с. Острів Самбірського району Львівської області, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 «Загальні положення» п.п. 1.5, п. 1.10 в частині визначення термінів («дорожня обстановка», «небезпека для руху», «населений пункт»), Розділу 2 «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» п.п. 2.3 б), 2.3 д), п. 12.3, п. 12.4, Розділу 13 «Дистанція, інтервал, зустрічний роз`їзд» п. 13.1, які виразилися в тому, що він керуючи технічно-справним автомобілем, своїми діями створив небезпеку для руху, що загрожувало життю та здоров`ю громадян, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, своїми односторонніми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а саме керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в межах населеного пункту з перевищенням допустимої швидкості руху, не вибрав безпечного бокового інтервалу руху відповідно до обраної ним швидкості руху, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити в межах смуги руху пішоходів [PERSON] та [PERSON] , які йшли правим краєм проїзної частини в попутному з автомобілем напрямку, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу чи безпечного для інших учасників руху об`їзду пішоходів, в результаті чого здійснив наїзд на [PERSON] та [PERSON] . В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON] , пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді ушкодження хребта в грудному відділі між 1-2 хребцями зі зміщенням та розривом спинного мозку, переломи ребер зліва: 1-3 по біляхребтовій лінії, 2-4 по середньо ключичній лінії, та 5 ребро по передньопахвовій лінії, ушкодження кісток склепіння черепа у вигляді тріщини в проекції гематоми яка опускається на основу черепа зліва до турецького сідла, крововиливи в оболонки, тканину та шлуночки мозку, крововиливи і гематому в лівій лобно-скроневій ділянці, крововиливи в корені легенів, крововилив в м`які тканини грудної клітки в проекції грудини, садно на задній поверхні грудної клітки зліва в проекції лопатки, синець на задній поверхні правого колінного суглобу, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження згідно живих осіб, перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, а пішохід [PERSON] отримав в/суглобовий перелом вінцевого паростку лівої ліктьової кістки без зміщення кісткових фрагментів, який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості по ознаці довготривалості розладу здоров`я. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не пред`явлено (а.с.92-97). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mercedes-BenzVito 109CDI» реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон» згідно полісу №218660410 чинного на дату ДТП (а.с.115). Дана обставина відповідачем не спростована. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , в якому зазначено, прізвище після реєстрації шлюбу дружини « [PERSON] » (а.с.11-12). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Свідоцтвом про смерть серії серії [NUMBER] засвідчено смерть [PERSON] [INFO] (а.с.18). Батьками [PERSON] є [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] (а.с.15,16). 18 грудня 2024 року на адресу ПрАТ «СК «Еталон» направлено заяву (з додатками) про виплату страхового відшкодування - моральної шкоди у розмірі 96000,00 грн. доньці померлої [PERSON] [PERSON] (а.с.8). До вказаної заяви додано засвідчену заяву [PERSON] (батька загиблої [PERSON] ) щодо відмови від належної йому частки страхового відшкодування на користь [PERSON] (а.с.16). ПрАТ «СК «Еталон» не повідомило щодо прийнятого рішення про виплату страхового відшкодування та виплату не здійснило. З відзиву ПрАТ «СК «Еталон» на позовну заяву вбачається, що причиною цього була відсутність на той час судового рішення, яке набрало законної сили, у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] . Отже між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП матері позивачки, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами Цивільного Кодексу України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою, пунктом другим частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Отже, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За приписами статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулював Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (у редакції, чинній станом на день дорожньо-транспортної пригоди). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.3. статті 27 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV). Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Особами, які мають право на отримання моральної шкоди, пов`язаної із смертю [PERSON] є її батько [PERSON] та позивачка, втім [PERSON] відмовився від належної йому частки страхового відшкодування на користь [PERSON] (а.с.16). Представник позивачки адвокат Шелепінський О.М. 18 грудня 2024 року звернувся до ПрАТ «СК «Еталон», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mercedes-BenzVito 109CDI» реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, із заявою, в який просив здійснити виплату страхового відшкодування, а саме відшкодування моральної шкоди. Факт звернення стороною відповідача не заперечується. Втім, відповідач не повідомив позивачку у встановленому законом порядку про прийняте рішення. Отже позивачка, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілої, у розмірі, визначеному чинним законодавством, а саме 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» від 9 листопада 2023 року № 3460-IX мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на момент скоєння ДТП становила 8 000 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що у зв`язку зі смертю [PERSON] ПрАТ «СК «Еталон» зобов`язане відшкодувати [PERSON] моральну шкоду в розмірі 96000,00 грн. (12 мінімальних заробітних плат х 8000 грн.= 96000,00 грн.). Такий висновок суду не спростований ПрАТ «СК «Еталон» належними та допустимими доказами. Щодо посилання відповідача на припинення прийняття рішення за вказаною подією до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у справі законної сили, відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України № 1961-IV, суд зазначає таке. У пункті 35.1 статті 35 № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial