Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11.09.1996 і до дня її смерті [INFO] . Після смерті дружини залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 05 липня 2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 24 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 31 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Витребувано з Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №574/2024 заведеної після [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 27 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача адвокат Нізік О.В. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач є чоловіком її матері, проте коли вона захворіла він не допомагав їй. Крім того, спірний житловий будинок було придбано матір`ю і це є спадщиною лише відповідача. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, просили розглянути справу за їх відсутності. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Індустріальної районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №578. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №768. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] . За свого життя [PERSON] заповіту не склала. 29.10.2024 та 15.03.2025 із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори звернулися - чоловік померлої [PERSON] та донька [PERSON] відповідно. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотарільної контори Шугаєвої Н.С. від 05 липня 2025 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю права власності на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1218, ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Такими чином, спадкоємцями першої черги за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] , є її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] , які належним чином подали заяви про прийняття спадщини, за якими Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 574/2024. Згідно частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1ст. 346 ЦК України). Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом також встановлено, що за життя [PERSON] була власницею житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] у встановлений законом строк вчинив усі належні дії для оформлення спадщини, але не зміг зареєструвати своє право з незалежних від нього обставин. Суд не може погодитися з твердженнями відповідача [PERSON] проте, що вона є єдиною спадкоємицею після [PERSON] , оскільки заповіт [PERSON] за свого життя не склала і доказів усунення [PERSON] від права на спадкування, відповідачем суду не надано. Водночас, оскільки судом встановлено, що після смерті [PERSON] наявні два спадкоємця, то кожен з них має право на частку спадкового майна, а тому позов підлягає до часткового задоволення. У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 2 003,20 грн.

Outcome: partial