Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] в якому просить стягнути з частину сплаченої вартості взуття в сумі 1150 грн. та 10000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 23.10.2025 року вона оформила замовлення через мережу Інтернет в інстаграмі у магазині «dishopshop_ua» взуття демісезонне чорного кольору вартістю 2300 грн. Менеджер магазину повідомила її, що доставка в Україну відбувається орієнтовно протягом 10 20 робочих днів, оскільки співпрацюють з фабриками з-за кордону напряму. Позивачу було запропоновано два варіанти оплати, вона обрала накладний платіж із передоплатою 50% та оплати 1150 грн., що підтверджується квитанцією. Зазначає, що погодилася з умовами договору, оскільки, взуття їй було потрібне на важливу для нею дату 24 листопада. Зазначила, що товар був відправлений з порушенням домовленості щодо термінів доставки, а менеджери відповідали, що товар ще немає або вже в дорозі. Під час очікування [PERSON] неодноразово зверталася з проханням повернути сплачені нею кошти, в зв`язку з порушенням термінів доставки. Замовлення прибуло на відділення Нової пошти в м. Сарни 07.01.2026 року з дефектами (потертості на зовнішній стороні по центру взуття), тобто через 55 робочих днів, що порушило умови домовленості, крім того було преміальної якості, як було зазначено в замовленні, взуття прийшло не відповідного розміру, устілка менша ніж внутрішня частина взуття. Від отримання взуття вона відмовила та повернула продавцю, про що повідомила відповідача. Менеджер запропонувала зробити обмін на інший товар, проте, вона відмовилася та просила повернути сплачені нею кошти, однак їй відмовили, оскільки на їх думку це було індивідуальне замовлення. 07.01.2026 року позивачка надіслала відповідачці претензію про розірвання договору купівлі продажу, яка залишилась без задоволення, що стало підставою звернення до суду. Зазначає, що крім матеріальних збитків зазнала моральної шкоди, оскільки взуття замовляла для важливої події та вимушена була витрачати додаткові кошти на екстрену купівлю додаткового взуття, що завдало додаткових витрат її сімейному бюджету. Крім того витрачала багато часу для вирішення питання доставки взуття та повернення коштів, отримання товару з недоліками після тривалого очікування викликав тривалий стрес, головні болі, пригнічений емоційний стан, що негативно позначилось на її здоров`ї, спричинену моральну шкоду оцінює в 10000 грн. Ухвалою від 16.02.2026 року було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. До суду від відповідача. надійшов відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що товар був відправлений позивачці, однак, остання відмовилася його отримувати. Крім того, було запропоновано позивачу обмін товару як спосіб усунення можливих недоліків та виконання зобов`язань перед споживачем, на що позивачка відмовилася та повернула товар. Після повернення товару відповідач не заперечував щодо врегулювання спору та діяв добросовісно з метою мирного вирішення ситуації. Після виникнення спору відповідач висловив готовність повернути кошти. Станом на 18.02.2026 року грошові кошти у розмірі 1150,00 грн. повернуті позивачу добровільно, що підтверджується платіжним документом. Тому, вважає, що на момент розгляду справи відсутній предмет спору в частині основної суми, оскільки зобов`язання виконано добровільно. Щодо вимоги про стягнення 10000 грн. моральної шкоди, зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів факту моральних страждань їх інтенсивності реальних негативних наслідків. Факт наявності спору сам по собі не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди. Відповідач діяв добросовісно, умислу на порушення прав споживача не мав та добровільно усунув порушення шляхом повернення коштів. В судове засідання позивачка не з`явилася, позов підтримала з підстав викладених у позові, справу просила проводити без її участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, просила відмовити в позові з підстав викладених у відзиві, розгляд справи проводити без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 23.10.2026 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.10.2025 року про оплату [PERSON] 1150 грн. на користь [PERSON] , призначення платежу «Оплата за товар Малецька Анна» та роздруківками листуванням між сторонами в інстаграмі, інтернет-магазин «dishopshop_ua», згідно якого [PERSON] замовила в черевики вартістю 2300 грн., з передоплатою 1150 грн., узгоджений сторонами термін доставки 10 - 20 робочих днів. В переписці позивачка зазначала, що взуття їй потрібне на 25.11.2026 року, в подальшому просила повернути їй сплачені кошти, оскільки порушені строки виконання договору, на що отримала відмову та пропозицію обміну на інший товар, на яку вона відповіла відмовою. Замовлення позивачки прибуло на відділення Нової пошти в м. Сарни 07.01.2026 року, однак вона його повернула у зв`язку з дефектами та не відповідністю заявленій якості. 07.01.2026 року [PERSON] надіслала ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] претензію про розірвання договору купівлі продажу та повернення коштів, яка виконана не була. 17.02.2026 року [PERSON] повернула на картковий рахунок [PERSON] 1150 грн. Згідно з п. 7 , 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реє-страторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та по-слуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ); договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно з ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо від-шкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовід-ношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сто-рони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ч. 1 ст. 526 ЦК України. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фі-зичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна до-вести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. В задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди слід відмовою в зв`язку з зі сплатою відповідачем після відкриття провадження вказаних збитків. При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом - ч. 1 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Статтею 23 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди. Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок по-рушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статі 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З приводу завдання моральної шкоди в розмірі 10000 грн., позивачем зазначено, що внаслідок довготривалого невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивач зазнав моральних та психологічних страждань, оскільки взуття замовляла для важливої події в її житті та вимушена була витрачати додаткові кошти на екстрену купівлю додаткового взуття, що завдало додаткових витрат її сімейному бюджету. Крім того витрачала багато часу для вирішення питання доставки взуття та повернення коштів, отримання товару з недоліками після тривалого очікування викликав тривалий стрес, головні болі, пригнічений емоційний стан, що негативно позначилось на її здоров`ї, невизначеністю та переживаннями щодо сплачених коштів. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивач, в результаті порушення її прав відповідачем щодо невиконання договору, має право на відшкодування моральної шкоди через душевні страждання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 8000 грн. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони прорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Позивач згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1331,20 грн.

Outcome: partial