Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON] ) про визначення порядку та способу участі батька у вихованні дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконком Вашківецької міської ради, посилаючись на таке. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вижницького районного суду від 17.06.2024 по справі №713/3616/23 шлюб між сторонами розірвано. Старша донька сторін [PERSON] станом час розгляду справи проживає з позивачем. Молодша донька сторін [PERSON] , [INFO] проживає з відповідачем. Відповідач чинить перешкоду позивачу у спілкуванні з [PERSON] , та у участі позивача у вихованні доньки. Позивач звернувся до органу опіки та піклування з метою встановлення графіку побачень з донькою. Рішенням виконкому Вашківецької міської ради від 12.12.2024 №180-61/24 позивачу встановлено графік побачень з дочкою [PERSON] , [INFO] : 1 раз на місяць у присутності соціального працівника або представника служби у справах дітей та матері, та зобов`язано при зустрічах враховувати стан здоров`я, бажання та інтереси дитини. Позивач вважає, що встановлені рішенням виконкому графік участі батька у вихованні дитини є недостатнім. Позивач має всі житлово-побутові умови для того, щоб регулярно брати доньку до себе за місцем свого проживання. Виходячи з викладеного позивач просить суд встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] такі способи: -побачення в будні дні 3 (три) рази на тиждень по 2 години без присутності матері [PERSON] ; -кожного тижня у суботу та неділю забирати доньку за місцем свого проживання, забезпечуючи їй нічліг (без присутності матері). -необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами поштового, телефонного, електронного та іншого зв`язку. Ухвалою від 16.12.2025 відкрито загальне провадження у справі та признаено підготовче судове засідання. Відповідач надав заперечення на позов, в якому позо визнав частково: просив відмовити у вимозі про побачення в будні дні 3 (три) рази на тиждень по 2 години без присутності матері; відмовити у задоволенні вимоги про перебування дитини з батьком кожної суботи та неділі з ночівлею; встановити адаптаційний, поступовий режим спілкування батька з дитиною, та зобов`язати орган опіки та піклування провести обстеження умов проживання позивача та надати відповідний висновок. Запропонували альтернативний порядок участі батька у вихованні дитини: -у будні дні 1 раз на тиждень у присутності матері по 2 години з 17:00 год по 19:00 год. без ночівлі на території населеного пункту проживання дитини; -у вихідні дні 1 раз на 2 тижні в один з вхідних днів (субота або неділя) тривалістю 4 години без ночівлі за попередньою згодою матері з урахуванням режиму навчання, підготовки до школи, стану здоров`я… Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначені у відзиві пропозиції відповідача щодо позовних вимог вважав необгрунтованими. Суд відмовив у задоволенні клопотання про зобов`язання органу опіки та піклування надання висновку, оскільки вказаний орган залучений до участі у справі в якості 3-ї особи, на підготовче судове засідання, такого висновку не надав, Ухвалою від 10.02.2026 закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні, відмовлено у задоволенні клопотання щодо зобов`язання органу опіки та піклування та викликано свідка. В судовому засіданні позивач в особі свого представника [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому та у запереченнях на відзив. Відповідач [PERSON] ( після зміни прізвища - [PERSON] ) та її представник [PERSON] в судому засіданні позов не визнали, з підстав викладених у відзиві. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена. Свідок [PERSON] в судому засіданні показала суду, що вона являється мамою позивача [PERSON] . Відповідач є її колишньою невісткою. Старша донька сторін внучка свідка - проживає разом з батьком- позивачем по справі [PERSON] донька [PERSON] проживає разом з відповідачем Позивач звертався до органу опіки та піклування, але рішення органу опіки та піклування. У позивача відносини з дочками дуже добрі. Умови проживання у позивача також дуже добрі. Судом встановлено, що у сторін від шлюбу є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням виконкому Вашківецької міської ради від 12.12.2024 №180-61/24 позивачу встановлено графік побачень з дочкою [PERSON] , [INFO] : 1 раз на місяць у присутності соціального працівника або представника служби у справах дітей та матері, та зобов`язано при зустрічах враховувати стан здоров`я, бажання та інтереси дитини. (а.с.11) Рішенням Вижницького районного суду від 17.06.2024 по справі №713/3616/23 шлюб між сторонами розірвано. Вказане підтверджується копіює свідоцтва про шлюб та копією рішення суду. З характеристики на [PERSON] , [INFO] , вбачається, що вона навчається в 2-му класі Вашківецької ЗЗСО ім.І.Бажанського. Навчанням та вихованням дитини займаються мама та бабуся. Батько дитини [PERSON] участі у вихованні та навчанні дитини не бере, так як проживає окремо. З характеристика від 31.10.2023 [PERSON] , вбачається, що вона станом на 31.10.2023 навчалась у Карапчівській ЗЗСО Вижницького району. Навчанням та вихованням дитини займалась мама. Батько навчанням та вихованням дитини не займався. З характеристика від 05.11.2025 щодо [PERSON] , вбачається що вона працює асистентом фармацевта в ТзОВ «Лідер Захід». Характеризується позитивно. З рапортів від 14.07.2024, 05.07.2024, протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 24.07.2024. З Акту обстеження від 02.03.2026 умов проживання позивача [PERSON] , вбачається, що він проживає в [ADDRESS] разом з мамою [PERSON] та старшою донькою [PERSON] . З копій рапортів від 14.07.2024 та від 15.07.2024 вбачається, що відповідач зверталась до Вижницького РВП із заявами про вчинення відносно неї домашнього насилля. Також, з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 14.07.2024 вбачається, що відповідач зверталась до Вижницького РВП із заявою про вчинення відносно неї злочину. Під час з`ясування в судому засіданні про результати розгляду даної заяви, представник відповідача повідомила, що дана заява подана з тієї метою, щоб суд надав їй оцінку. Разом з тим відповідач не повідомила про результати її розгляду. Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого. Предметом спору є визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України (далі СК України), Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Отже, батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). До участі у даній справі залучено в якості 3-ї особи виконком Вашківецької міської ради як орган опіки та піклування. Вказана 3-тя особа, будучи зобов`язаною надати висновок щодо розв`язання спору відповідно до ч.5 ст.19 СК України, такий висновок не надала. Тому суд, у відповідності до висновку, викладеного в постанові ВС від 14.02.2021 по справі №756/12509/21 знаходить можливим ухвалити рішення на підставі наданих документів. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд має враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23). За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, від спільного проживання мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та [PERSON] , [INFO] яка проживає разом з відповідачем. Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження та Актом обстеження. (які вже зазначені) Встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з меншою донькою та [PERSON] , [INFO] яка проживає разом з відповідачем. Відповідач не надала та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування батька із меншою донькою, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини, і такі дії позивача негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я їх спільного доньки [PERSON] . . Крім того, з самою позиції відповідача та по факту звернення позивача до суду вбачається, що між сторонами існує спір щодо участі батька у побаченнях з сином. У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/9828/17 (провадження № 61-1252св19) зазначено, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Слід, також, звернути увагу, що орган опіки та піклування вже розв`язував даний спір шляхом постановлення рішення. Разом з тим, це рішення не є достатнім для позивача. Отже, безпосередньо вирішуючи вимогу щодо побачення позивача в будні дні 3 (три) рази на тиждень по 2 години без присутності матері [PERSON] , суд знаходить її обгрунтованою, такою, що буде сприяти інтерерсам дитини. З приводу вимоги про те, щоб кожного тижня у суботу та неділю забирати доньку за місцем свого проживання, забезпечуючи їй нічліг (без присутності матері) суд зазначає таке. Вказана вимога є непропорційною, та буде безпосередньо обмежувати відповідача у праві на спілкування з дитиною у вихідні дні. У зв`язку з цим суд знаходить, що дану вимогу слід задовольнити частково: а саме надати можливість позивача у суботу та неділю 1-го та 3-го тижня кожного місяця забирати [PERSON] [INFO] за місцем свого проживання, забезпечуючи їй нічліг (без присутності матері). Задоволенні вказаної вимоги саме в такій частині буде сприяти забезпеченню реалізації прав як позивача, так і відповідача у спілкуванні з дитиною у вихідні дні. Що стосується вимоги про необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами поштового, телефонного, електронного та іншого зв`язку, суд зазначає, таке. Так, вимога про «необмежене спілкування з дитиною особисто» є неконкретизована. Крім того, вимога про необмежене спілкування з дитиною засобами поштового, телефонного, електронного та іншого зв`язку є безпідставною, оскільки до позову не додано доказів того, що дитина володіє навичками спілкування засобами поштового, телефонного, електронного та іншого зв`язку, також, не додано доказів того, що дитина володіє засобами поштового, телефонного, електронного та іншого зв`язку. Крім того, в судому засіданні не було доведено, що відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною вказаними засобами у випадку їх наявності у дитини. За таких обставин у задоволенні даної вимоги слід відмовити. З приводу посилання відповідача на рапорти від 14.07.2024 та від 15.07.2024 про те, що відповідач зверталась до Вижницького РВП із заявами про вчинення відносно неї домашнього насилля позивачем, та з приводу протоколу прийняття заяви відповідача про кримінальне правопорушення відносно неї позивачем від 14.07.2024, суд зазначає таке. Вказані докази можуть свідчити виключно про те, що у відповідача з позивачем станом на 2024 рік склались неприязні відносини, які переростали у взаємні конфлікти, що призводило до звернення відповідача до органів поліції. Разом з тим дані докази не свідчать про те, що позов є необгрунтованим, чи безпідставним, чи про те, що у його задоволенні слід відмовити. Крім того, щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. Зважаючи на те, що позов задоволено на користь позивач, суд, на підставі ст..10 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених вимог, виходячи з того, що позов задоволено на 50%.

Outcome: partial