Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 5621281200:03:001:0019 становить 1/2 частки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Сохацьким Ігорем Семеновичем зареєстрована спадкова справа № 6/2025. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Сохацького І.С. № 163/01-16 від 27 листопада 2025 року, спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] та [PERSON] прийняли шляхом подачі заяви нотаріусу. Внаслідок вищевказаного діти померлої: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є спадкоємцями за законом [PERSON] , померлої [INFO] . До складу спадщини увійшла, зокрема, земельна ділянка, кадастровим номером: 5621281200:03:001:0019 площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Листом приватного нотаріуса Сохацького І.С., позивачу повідомлено, що «відповідно до пункту 1,5 розділу 3 частини ІІІ Методичних рекомендації щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених Рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року, «Не видаються свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку на підставі державного акта, зокрема, який містить виправлення , або ж на земельну ділянку, яка належала спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності, оскільки нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки спадкодавця у спільному майні. У цих випадках питання щодо оформлення спадкових прав вирішується спадкоємцями в судовому порядку». Земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер 5621281200:03:001:0019, належала спадкодавцеві [PERSON] , померлій [INFO] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Вказана земельна ділянка передана у власність співвласникам будинку, який належить на праві спільної часткової власності, розташованого за адресою: [ADDRESS] - гр. [PERSON] (якому належить частка в розмірі ), гр. [PERSON] (якому належить частка в розмірі ), гр. [PERSON] (якій належить частка в розмірі ). 09 березня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2026 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Представник позивача [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] надіслав до суду заяву, згідно якої просить суд здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та його представника, та ухвалити рішення по справі в підготовчому засіданні. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог немає. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 345758397 від 08.09.2023 земельна ділянка площею 0.25 га, кадастровий номер 5621281200:03:001:0019 на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.12.2024. Листом приватного нотаріуса Сохацького І.С., позивачу повідомлено, що «відповідно до пункту 1,5 розділу 3 частини ІІІ Методичних рекомендації щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених Рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року, «Не видаються свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку на підставі державного акта, зокрема, який містить виправлення , або ж на земельну ділянку, яка належала спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності, оскільки нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки спадкодавця у спільному майні. У цих випадках питання щодо оформлення спадкових прав вирішується спадкоємцями в судовому порядку. Земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер 5621281200:03:001:0019, належала спадкодавцеві [PERSON] , померлій [INFO] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79940004 від 03.02.2025 заведена спадкова справа 6/2025 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Встановленні судом обставини свідчать про неможливість оформлення позивачем спадкових прав на частку земельної ділянки після смерті [PERSON] в зв`язку з невизначеністю за кожним із співвласників частки земельної ділянки. За змістом статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до правила ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Отже, законодавцем встановлюється презумпція рівності часток співвласників. Крім того, згідно із положеннями ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд приймає до уваги роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, які викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24- 753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. У зв`язку зі смертю одного з співвласників частки вищевказаної квартири, позивач не може реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом через те, що нотаріус відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності без виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Суд нагадує, що після смерті одного із співвласників частка у праві спільної сумісної власності належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Суд безумовно враховує, що позивач вичерпав всі можливості для реалізації свого права на прийняття спадщини за законом через те, що нотаріус відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не повноважний видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності без виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved