Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

[PERSON] 11 грудня2025 року звернулася до суду із заявою, де заінтересованою особою є Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Огороднік Леся Василівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, вякій просила суд: Встановити факт належності договору міни від 02 вересня 1998 року, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Дмитренко М.Р. ,зареєстрований в реєстрі за № 3-3194, згідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] , було набуто « [PERSON] » та зареєстроване КП «ДМБТІ» ДОР у 17.09.1998 року, записано в реєстрову книгу № ХХХІІІ за реєстровим № 73, належить [PERSON] ". В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] відповідно до договору міни від 02.09.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Дмитренко М.Р. зареєстрованого в реєстрі за № 3-3194, отримали у власність квартиру [ADDRESS] . Право власності згідно вказаного договору зареєстровано Комунальним підприємством «ДМБТІ» ДОР на квартиру у цілому 17.09.1998 року, записано в реєстрову книгу № ХХХІІІ за реєстровим № 73. Проте у зазначеному договорі була допущена помилка в написанні імені по батькові українською мовою, а саме зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] », як вказано в паспорті громадянки України № [NUMBER] , реєстраційному посвідченні від 17.09.1998 року. Усунути помилку в договорі обміну в позасудовому порядку неможливо. 11 листопада 2025 року представник заявника - адвокат Смірнов Андрій Андрійович звернувся із заявою від 11.11.2025 року № 11-25 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Огороднік Лесі Василівні із заявою, в якій просив: зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; у випадку якщо державна реєстрація не є можливою, просив надати офіційну відмову щодо неможливості здійснення реєстрації права власності. Відповідно до листа Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Огороднік Лесі Василівни від 11 листопада 2025 року № 11-11і: "Відповідно до наданих Вами документів вбачається, що дійсно: [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] відповідно до договору міни від 02.09.1998 року, посвідченого нотаріусом, отримали у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,1 кв. м. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР на квартиру у цілому 17.09.1998 року, записано в реєстрову книгу № ХХХІІІ за реєстровим № 73. Слід зазначити, що у наданому договорі міни встановлена не відповідність в написанні прізвища українською мовою, а саме зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] », як вказано в паспорті громадянки України № [NUMBER] , реєстраційному посвідченні від 17.09.1998 року. Усунути вказану помилку в договорі дарування в позасудовому порядку неможливо. Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права певного суб`єкта та складений у порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до пункту 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: підстави для відмови в державній реєстрації прав: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; Враховуючи наведене, вимушені відмовити у проведені реєстрації права власності на нерухоме майно. Разом із тим, повідомляємо наступне. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої , зазначені в документі, не збігаються з ім`ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки у прізвищі, імені по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявнику подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація , яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Таким чином, реєстрація права власності є можливою, за умови встановлення в судовому порядку юридичного факту належності [PERSON] договору дарування квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений нотаріусом, обдарованим за яким [PERSON] » Відповідно до договору міни від 02.09.1998 року, посвідченого нотаріусом, заявник та її матір - [PERSON] набули у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,1 кв. м. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР на квартиру у цілому 17.09.1998 року, записано в реєстрову книгу № ХХХІІІ за реєстровим № 73 Заявник зареєстрована у вказаній квартирі з 27.06.2002 року, окрім заявника у квартирі зареєстрована матір [PERSON] (факт рідства підтверджується свідоцтвом про народження, що додається). Заявником надано технічний паспорт на квартиру, виготовлений 22.10.1997 року , в якому зазначені власниками квартири: [PERSON] та заявник. Прізвище заявника було змінено спочатку з [PERSON] на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.12.2007 року, а потім з [PERSON] на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , від 29.04.2017 року Таким чином, у договорі від 02.09.1998 року, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Дмитренко М.Р. ,зареєстрований в реєстрі за № 3-3194, внаслідок невірного перекладу з російської мову на українську, допущена помилка у імені та імені по батькові заявника, зазначено « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] » Оскільки в позасудовому порядку вона позбавлена можливості захистити свої права, то змушена в судовому порядку звернутись до суду. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2025 року справа за указаної заявою передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.30-31). Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 грудня 2025 року провадження у справі було відкрито (а.с. 34). Заявник в судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути за її відсутності. Заінтересована особа також в судове засідання не з`явилися надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] відповідно до договору міни від 02.09.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Дмитренко М.Р. зареєстрованого в реєстрі за № 3-3194, отримали у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 8-9). Право власності згідно вказаного договору зареєстровано Комунальним підприємством «ДМБТІ» ДОР на квартиру у цілому 17.09.1998 року, записано в реєстрову книгу № ХХХІІІ за реєстровим № 73 (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про народження серія № [NUMBER] прізвище ім`я та по батькові заявниці - [PERSON] , [INFO] (а.с. 14-15). 22 грудня 2007 року заявниця змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 16), а 29 квітня 2017 року змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 17). 13 листопада 2025 року приватним нотаріусом на запит представника заявника надано відповідь щодо неможливості проведення реєстрації права власності, в якому зазначила, що "Відповідно до наданих Вами документів вбачається, що дійсно: [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] відповідно до договору міни від 02.09.1998 року, посвідченого нотаріусом, отримали у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,1 кв. м. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР на квартиру у цілому 17.09.1998 року, записано в реєстрову книгу № ХХХІІІ за реєстровим № 73. Слід зазначити, що у наданому договорі міни встановлена не відповідність в написанні прізвища українською мовою, а саме зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] », як вказано в паспорті громадянки України № [NUMBER] , реєстраційному посвідченні від 17.09.1998 року. Усунути вказану помилку в договорі дарування в позасудовому порядку неможливо». Заявник зареєстрована у вказаній квартирі з 27 червня 2002 року (а.с. 11) Відповідно до наданого технічного паспорта на квартиру, виготовленого 22 жовтня 1997 року , в якому зазначені власниками квартири: [PERSON] та заявник. (а.с. 13). Відповідно до паспорта громадянина України ім`я по батькові заявниці [PERSON] (а.с. 10). В результаті граматичної помилки, що допущена при перекладі імені по батькові заявниці у правовстановлюючому документі, заявниця позбавлена можливості розпорядитися своїм майном, оскільки існують розбіжності в документах, які не дозволяють однозначно ідентифікувати її як співвласника. Оскільки в позасудовому порядку вона позбавлена можливості захистити свої права, то змушена в судовому порядку звернутись до суду. Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з п. 1Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Встановлення факту належності документів дозволить в подальшому заявниці реалізувати своє право на розпорядження майном. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності заявниці Договору міни від 02 вересня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Дмитренко М.Р. ,зареєстрований в реєстрі за № 3-3194, згідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] , було набуто « [PERSON] » та зареєстроване КП «ДМБТІ» ДОР у 17.09.1998 року, записано в реєстрову книгу № ХХХІІІ за реєстровим № 73, У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності документа. Аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] належить правовстановлюючий документ - Договір міни від 02 вересня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Дмитренко М.Р. ,зареєстрований в реєстрі за № 3-3194, в якому її ім?я та по батькові записано з помилкою: « [PERSON] ». Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документа дозволить в подальшому заявниці реалізувати своє право на розпорядження майном, а відтак суд вважає заяву заявниці обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved