Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

14.10.2025 року до Подільського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] в особі її представника - адвоката Грядунова Д.В., в якій представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а саме доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.06.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який був зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис 2940, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі народилась дитина, донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось протягом останніх років і остаточно зіпсувалось у квітні 2023 року. Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2023 року по справі № 758/5214/23 шлюб між сторонами було розірвано. З моменту розірвання шлюбу дитина постійно проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні. Також з моменту розірвання шлюбу відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Оскільки сторони не досягли згоди щодо розміру аліментів та ухиленням відповідача від їх сплати, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу - відповіді на відзив. 22.12.2025 року до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Симбірської Є.В., у якому зазначено, що позивачем та її представником у позовній заяві надаються неправдиві відомості щодо обставин справи, оскільки відповідач спілкується з донькою, бере участь у її вихованні та утриманні. Відповідач добровільно сплачував грошові кошти для утримання доньки на особистий банківський рахунок позивача, що підтверджується відповідною банківською випискою від 09.12.2025 року АТ «Приватбанк», зокрема у період з 22.05.2023 по 24.06.2025 року відповідачем перераховано аліменти на суму 396 000 грн. Усього після розірвання шлюбу відповідач сплатив кошти на утримання дитини у розмірі 397 380,50 грн, відтак сума виплати у середньому за місяць перевищує 1/4 доходів, що зараз отримує відповідач. У 2025 році відповідач зазнав фізичних травмувань, у зв`язку з чим тимчасово не працював та перебував на лікуванні. Станом на дату подання відзиву відповідач офіційно працевлаштований на посаді старшого менеджера зі збуту ТОВ «Техно-Друк» з 30.09.2025 року, що підтверджується копією довідки № 44/12 від 05.12.2025. Відповідач не заперечує проти стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову, однак не погоджується із стягненням аліментів за минулий період з 01.06.2023 року. Позивачем не надано разом з позовною заявою суду жодних доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, як і не надано обґрунтованого розрахунку розміру аліментів за минулий час, які вона просить стягнути з відповідача. Відтак, представник відповідача просить позов задовольнити частково. 16.01.2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позивачем дійсно були отримані від відповідача кошти, зазначені у банківській виписці від 09.12.2025 року, які є компенсацією додаткових витрат на дитину у зв`язку з тим, що донька [PERSON] має певне захворювання та потребує постійного лікування та додаткових витрат, про що свідчать відповідні призначення платежів, а саме «ліки для [PERSON] », «для [PERSON] для школи», «для [PERSON] на поїздку». Позивач щомісячно з моменту розірвання шлюбу звертався до відповідача з приводу сплати аліментів та додаткових витрат, однак спочатку при кожному зверненні відповідач погоджувався сплачувати лише додаткові витрати та зазначав, що у нього нема коштів, а в подальшому взагалі зазначив, що не збирається сплачувати аліменти на утримання доньки та додаткові витрати, а з квітня 2025 року взагалі перестав сплачувати навіть додаткові витрати на дитину, чим поставив під загрозу життя та здоров`я дитини. Факт несплати відповідачем з квітня 2025 року, окрім разового платежу у розмірі 3 015 грн у травні, будь яких коштів позивачу підтверджується випискою наданою відповідачем. Коли відповідач перестав сплачувати будь які кошти позивач змушена була звернутись до суду з відповідною заявою. 28.01.2026 року до суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення представника відповідача, у яких зазначено, що відповідач визнає пояснення, викладені у відповіді на відзив, виключно у частині підтвердження перерахування відповідачем коштів на рахунок позивача, що відображено у наданій відповідачем виписці по банківському рахунку від 12.05.2025. Усі інші пояснення, міркування і аргументи позивача, що наведені у відповіді на відзив, відповідач відхиляє через їх нормативну необґрунтованість та невідповідність матеріалам справи. Пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх відхилення. Стверджує, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність особливих обставин та сплату відповідачем у зв`язку з ними додаткових витрат на дитину (у розумінні ст. 185 СК України), замість перерахування коштів на утримання дочки. Крім того, виконання або невиконання аліментних зобов`язань, фіксація у призначенні платежу при добровільному перерахунку коштів терміну «утримання» за минулий період не стосуються предмету доказування у даній справі, оскільки позивачем не вживались заходи для стягнення аліментів у минулому періоді. Матеріали справи не містять доказів відкриття виконавчого провадження по стягненню аліментів, а також інших доказів, які б підтверджували вжиття заходів позивачем для стягнення аліментів та ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо утримання дитини. Надсилаючи грошові кошти, відповідач надавав добровільну матеріальну допомогу, брав участь в утриманні дитини. Доказів протилежного позивачем не надано. До позовної заяви позивачем не надано жодних доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також, не можливості їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. 05.03.2026 року представники сторін подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01.10.2010 року укладено шлюб між сторонами, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2940. У шлюбі народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 25.12.2012 року. Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2023 року по справі № 758/5214/23 шлюб між сторонами було розірвано. Дитина [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 Сімейного Кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, право вибору способу стягнення аліментів (в частці від доходу або в твердій грошовій сумі) належить саме позивачу. Позивач обрала спосіб стягнення аліментів - в частці від доходу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімум для дитину відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить: з 1 січня 2026 року - 3 512 грн. Вирішуючи такий спір, суд також враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дітей та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Крім того, ч. 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Для позовного провадження такого обмеження верхньої межі аліментів не передбачено. Як вбачається з довідки директора ТОВ «Техно-Друк» № 44/12 від 05.12.2025 [PERSON] працює на посаді старшого менеджера зі збуту товариства з 30.09.2025 року. Також надано довідку про дохід відповідача на зазначеній посаді. Водночас, позивачем не надано суду відомостей про місце роботи та доходи. Також, суд враховує те, що матеріали справи не містять доказів щодо зміни сімейного стану позивача та відповідача, погіршення чи поліпшення їхнього здоров`я. При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також суд враховує те, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення позивача до суду та до досягнення дитиною повноліття. В свою чергу позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини за минулий час, починаючи стягнення з 01.06.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивач на обґрунтування позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час, не надала докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, і не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Також суд враховує те, що позивачем визнано факт перерахування відповідачем на її банківський рахунок коштів на додаткові витрати на дитину, що підтверджується відповідною банківською випискою АТ «Приватбанк» від 09.12.2025 року, зокрема у період з 22.05.2023 по 24.06.2025 року відповідачем перераховано грошові кошти на утримання доньки на суму 396 000 грн. Зазначене свідчить про участь відповідача в утриманні доньки та відсутність факту ухилення від сплати коштів на утримання спільної дитини. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної дитини сторін з дня подачі позову, тобто з 14.10.2025 року, і до досягнення дитиною повноліття Постановляючи рішення суд враховує, що в даному судовому провадженні позивачем не ставилось питання про стягнення додаткових витрат на дитину, визначався розмір аліментів саме на утримання дитини, а тому за позивачем залишається право на звернення до суду у встановленому законом порядку щодо участі відповідача у додаткових витратах згідно ст.185 СК України. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у кожній зі сторін є право на звернення до суду в разі настання таких обставин. Крім того, у позивача, в разі необхідності, залишається право на звернення до суду про зміну способу стягнення аліментів (зміна частки на тверду грошову суму). Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1 211,20 грн, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial