Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М.І. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому прохав стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №90851595000 № рах 26206005366564 від 22.05.2013 року в загальному розмірі 11523,14 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», судові витрати по сплаті судового збору та правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 22.05.2013 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 90851595000 № рах [NUMBER] , відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на суму 2959.20 грн. на придбання товару та відкрито кредитну картку. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та правил. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору. 22.05.2013 року відповідачем було активовано рахунок та здійснювались операції з використанням кредитного ліміту, що підтверджується рухом коштів по рахунку картки з лімітом. Представником позивача зазначається, що всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час своєчасно не вносить платежів на повернення кредиту, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. У зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та комісії у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за договором. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 11523,14 грн а саме: заборгованість за тілом кредиту 10003,47 грн; заборгованість за відсотками 1444,67 грн. Заборгованість за комісією 75 грн. 24.05.2021 року АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» уклали Договір факторингу №208. Відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Укрсиббанк», включно і до [PERSON] за кредитним договором №90851595000 № рах 26206005366564 від 22.05.2013 року. Ухвалою суду від 20.01.2026 року відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 12.02.2026 року від відповідача [PERSON] надійшла заява в якій він прохав застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] у повному обсязі. В обґрунтування заяви вказав, що вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Позивач знав або повинен був дізнатися про порушення свого права 24.05.2021 р. (дата складання договору факторингу), а з позовом звернувся лише 22.12.2025 р., що на його думку свідчить про пропуск трирічного строку. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги прохає задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що та відповідачем не спростовується, що на підставі поданої 28.06.2011 року відповідачем анкети-заяви на надання споживчого кредиту, між АТ «Укрсиббанк» та укладено договір № 90851595000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № рах.26206005366564 від 28.06.2011 року. Умовами договору визначено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в розмірі 2443,54 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит, плату за кредит та інші платежі шляхом внесення платежів щомісяця, відповідно до графіку платежів, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 25.03.2012 року. При цьому, згідно з умовами договору, може встановлюватися інший термін повернення кредиту. Розмір ануїтетного платежу становить 272,00 грн, розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятися від розміру попередніх платежів, який повинен сплачуватися щомісячно до 25 числа (включно). Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 0,01% річних. За користуванням кредитними коштами понад встановлений договором термін, процентна ставка встановлюється в розмірі 7,01% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Кредит надано відповідачу на придбання товару (ноутбук), ціна якого складає 2959,20 грн, із яких позичальником сплачено 240,00 грн власними коштами. Даний ноутбук у забезпечення виконання всіх грошових зобов`язань у повному обсязі за кредитом за договором, позичальником передано в заставу, що передбачено п. 12 договору. Відповідно до п. 13 договору, у випадку позитивної кредитної дисципліни позичальника за договором, банк може надати додатковий кредит кредитну картку шляхом встановлення ліміту кредитування на картковий рахунок та випуску платіжної картки до цього рахунку на умовах цього договору, правил споживчого кредитування та правил (договірних умов) відкриття та комплексного розрахунково-касового обслуговування банківських рахунків фізичних осіб в АТ «Укрсиббанк». Для відкриття карткового рахунку позичальник подає відповідну заяву. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Так, свої зобов`язання перед [PERSON] первісний кредитор АТ «Укрисббанк» виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі, що підтверджується листом АТ «УКРСИББАНК» від 28.06.2011 року та видатковою накладною №П22-002230 від 28.06.2011 року про придбання відповідачем ноутбуку на суму 2959,20 грн. Також, анкетою-заявою клієнта на надання споживчого кредиту встановлено, що [PERSON] надано додатковий кредит Кредитну картку з наступними умовами (на умовах кредитного договору), Максимальна сума ліміту 50 000 грн., максимальна процентна ставка за додатковим кредитом 40 % від фактично використаної суми додаткового кредиту. Строк дії ліміту кредитування 24 місяці (з можливістю подовження на новий строк за рішенням Банку). 28.06.2011 р. відповідачем підписано повідомлення про надання додаткового кредиту, в якій вказано назву кредитного продукту «Шопінг карта», сума ліміту додаткового кредиту 1000 грн. - 50000 грн, строк дії ліміту від 12 до 24 місяців, максимальна процентна ставка 40% річних від фактично використаної суми додаткового кредиту (фіксована), пільговий період (нарахування процентів за заниженою процентною ставкою на частину заборгованості) до 35 днів для безготівкових операцій у торгівельній мережі за рахунок кредитних коштів. Обумовлено умови погашення додаткового кредиту в кінці терміну кредитування, проценти і комісії за користування кредитом та карткою щомісяця. Щомісяця клієнт зобов`язаний поповнювати карткових рахунок щонайменше на суму, розраховану банком у дату розрахунку процентів, про що банк щомісяця повідомляє клієнту листом-випискою по операції на рахунку, проценти та комісії щомісяця автоматично списуються з карткового рахунку в дату його поповнення. 22.05.2013 року відповідачем було активовано рахунок та здійснювались операції з використанням кредитного ліміту, що підтверджується рухом коштів по рахунку картки з лімітом. Як уточнено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] користувався кредитною карткою до моменту закінчення строку її дії. Згідно довідок АТ «Укрсиббанк», останні операції за карткою були здійснені 20.02.2023 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між [PERSON] та первісним кредитором, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Із листів-виписок та довідки-розрахунку заборгованості за договором слідує, що відповідач активно користувався кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість, відсотки та комісії, сплачуючи грошові кошти в різних розмірах. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином, договір факторингу є одним із різновидів правочинів із відступлення права вимоги. Між АТ «Укрисббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 24.05.2021 укладено договір факторингу № 208, за яким АТ «Укрсиббанк» відступає, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зобов`язується прийняти права вимоги в розмірі заборгованості боржника перед АТ «Укрсиббанк», які передбачені умовами первинних договорів та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами в паперовому вигляді. Відповідно до акта приймання-передачі права вимоги від 24.05.2021 року та витягу з реєстру боржників від 24.05.2021 до договору факторингу від 24.05.2021 року № 208, право вимоги за договором № 9085159500, перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Загальна сума заборгованості за даним договором складає 11523,14 грн, із яких 10003,47 грн заборгованість за кредитом, 1444,67 грн заборгованість за відсотками 75,00 - заборгованість за комісіями. Згідно з розрахунку, складеного ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованість [PERSON] за кредитним договором №90851595000 № рахунку 26206005366564, станом на дату подання позову складає 11523,14 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10003, 47 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 1444,67 грн., комісія 75,00 грн. Враховуючи те, що АТ «Укрисббанк», як первісний кредитор, свої зобов`язання за договором перед [PERSON] виконав у повному обсязі, доказів на спростування чого судом не надано, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», суд приходить до висновку про обґрунтованість його звернення до суду. Також суд враховує факт користування кредитним коштами та сплати відповідачем у рахунок погашення заборгованості коштів. Первісний кредитор, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконувала свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яку суд вважає доведеною. Відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки вважає, що позивачем пропущено строк давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки він знав або повинен був дізнатися про порушення свого права 24.05.2021 р. (дата складання договору факторингу), а з позовом звернувся лише 22.12.2025 року, що свідчить про пропуск трирічного строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Як передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього кодексу. Вимогами п.3 ч.1 ст.263 ЦК України закріплено, що перебіг позовної давності зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини. За ч.2 ст.263 ЦК України у разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення (ч.3 ст.263 ЦК України). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позов давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30 березня 2020 року. Положеннями п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, і спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на всій території України. Крім того, пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, і наступними Указами воєнний стан був продовжений, а Указом Президента № 793/2025 р від 20 жовтня 2025 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб. З урахуванням вказаних положень та того, що станом на день розгляду справи термін дії воєнного стану продовжений, позивач не пропустив трирічний строк для звернення до суду з вказаним позовом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України). Враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), оскільки відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів на умовах, передбачених договором, унаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2422,40 грн., у рахунок відшкодування судового збору. Крім того, суд зазначає наступне судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України). При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Так, позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 року, копію акту наданих послуг № 45 від 08.12.2025 року, копію детального опису наданих послуг до акту №45. Суд враховує, що складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, справа розглядається у спрощеному провадженні, сторони у судове засідання не з`явилися. Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 4 000 грн.

Outcome: approved