Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал", в інтересах якого діє представник Хлопкова М.С., до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 29.01.2025 року між ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" та [PERSON] , у формі електронного документа з використанням електронного підпису, з дотриманням ст. 11,12 Закону України "Про електронну комерцію" було укладено кредитний договір № 169420 на суму 18750 грн. Зокрема, відповідач за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс", зареєструвалася на даному сайті, створивши особистий кабінет позичальника. Після чого заявила про бажання отримати кредитні кошти, пройшла процедури встановлення особи та підттвердження її достовірності, надавши необхідні персональні дані для укладення кредитного договору. Перед тим як погоджувати заявку на кредитування ТОВ Фінансова компанія "Кредіплюс здійснено ідентифікацію та верифікацію відповідача на підставі отриманих від неї відомостей та документів, а також за допомогою системи BankID НБУ. Відповідач приєдналася до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора "61546f4f". Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредіплюс" зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надало відповідачу кредитні кошти, шляхом безготівкового переказу на картковий рахунок (платіжна картка - № 5355-28XX-XXXX-2080). Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. 16.04.2025 року ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" та ТОВ "Юніт Капітал" уклали договір факторингу № 16042025 відповідно до умов якого ТОВ "Юніт Капітал" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру прав вимог №4 від 03.07.2025 року та акту приймання-передачі реєстру прав вимог №4 від 03.07.2025 року до договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року ТОВ "Юніт Капітал" перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 169420 від 29.01.2025 року. Загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 35109,81 грн. з яких : 18750 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 13758,81 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 801 грн. - заборгованість по комісії та 1800 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалося виключно первісним кредитором. Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною, оскільки відповідач продовжує ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань та добровільно не погашає прострочену заборгованість, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 169420 від 29.01.2025 року у розмірі 33309,81 грн. Одночасно просить суд стягнути понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу у сумі 7000 грн. Розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.01.2026 відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов, подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Відповідач належним чином повідомлялася про розгляд справи, шляхом неодноразового направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. У встановлений строк правом подачі відзиву на позов відповідач не скористалася, будь яких заяв, клопотань, що стосуються розгляду справи до суду не подала. До суду повернулися поштові відправлення з довідками про причини повернення/досилання з відмітками про невручення рекомендованих листів у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 755/17944/18 від 10.05.2023 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку "відсутній за вказаною адресою" вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. У силу п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, особа вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, оскільки повістки направлялися судом за зареєстрованою в установленому законом порядку адресою місця проживання. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5,8 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування. 29.01.2025 року між ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" та [PERSON] , у порядку визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію" шляхом обміну електронними повідомленнями, використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, було укладено договір про споживчий кредит № 169420. Відповідно до умов договору ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" (кредитодавець) зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.2.6. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Укладаючи договір сторони узгодили індивідуальні умови кредитування, порядок надання та строки повернення кредиту, сплати інших платежів відповідно до умов договору, порядок розрахунку та здійснення оплати процентів, порядок внесення змін та доповнень до договору, умови продовжування та розірвання договору, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за порушення умов договору, інші істотні умови договору, погодили комісію за надання кредиту та затвердили графік платежів (Додаток до договору). Пунктом 2.2.1. договору встановлено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 18750 грн. Кредит надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 15000 грн. на № рахунку/картки позичальника № 5355-28ХХ-ХХХХ-2080, у національній валюті та у розмірі 3750 грн. шляхом погашення заборгованості за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п.2.5 договору комісія за надання кредиту складає 3750 грн., нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 20,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини, розмір якої не може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим договором складає 126 днів з 29.01.2025 р. (дата надання кредиту) по 04.06.2025 року. Строк на який надається кредит встановлюється графіком платежів. Денна процентна ставка становить 0,7415 % . Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні. Конкретні дати вказані в графіку платежів (п.2.6., 2.6.1. та 2.7.1 договору). Сторони погодили що проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування зазначеного в п.2.6 індивідуальної частини та/або графіком платежів., а також знижений 1,00 грн. та стандартний (базовий) 100 грн. тарифи комісії за управління та обслуговування кредиту, які не може бути змінено (п.2.4.Договору). Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла кредиту) складають (не перевищують) 17517,81 грн. (п.2.7. Договору). Договір про споживчий кредит, який складається з публічної та індивідуальної частини, а також графіку (ів) платежів набирає чинності з моменту його укладення в електронній формі сторонами індивідуальної частини і діє до повного виконання позичальником зобов`язань по цьому договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п. 2.6 Договору. Зміни та/або доповнення до даного договору, можуть бути внесені за домовленістю сторін. Усі зміни та доповнення до цього договору вчиняються у будь-які формі не забороненій законодавством (у т.ч у формі відмінній від договору, якщо це не заборонено законодавством) та набувають чинності за умови, що згода позичальника виражена у відповідний спосіб (за допомогою застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором). Всі додатки до цього договору є його невід`ємними частинами (п.3.1., 3.2. Договору). Відповідно до п.3.3. договору на підставі звернення позичальника, кредитодавець може продовжити строк цього договору на тих самих умовах. Договір вважається продовженим в разі підписання сторонами відповідної додаткової угоди. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредіплюс" зобов`язання за договором про споживчий кредит виконало у повному обсязі, надавши, шляхом безготівкового переказу на поточний (картковий) рахунок, відповідачу кредитні кошти. Відповідач кредитні кошти отримала, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ "ФК "Кредіплюс" про проведення успішної операції з видачі кредиту №169420 від 29.01.2025 (№ транзакції: 1550150989), а також інформацією з АТ "ПУМБ", згідно якої вбачається, що дійсно банком на ім`я відповідача емітовано платіжну картку № [NUMBER] та на яку згідно з випискою про рух коштів (транзакції) по картці 29.01.2025 року відповідачу було зараховано 15000 грн. Відповідач кредитними коштами скористалася, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 29.01.2025 року становить 35109,81 грн., з яких : 18750 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 13758,81 грн. - сума заборгованості за відсотками; 801 грн. - сума заборгованості за комісією та 1800 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пенею). З наявного в матеріалах справи детального розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач плату на погашення заборгованості за кредитом (тілом кредиту), відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не вносила. 16.04.2025 року між ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" (клієнт) та ТОВ "Юніт Капітал" (фактор) укладений договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п.8.1. Договору). Відповідно до п. 8.2. договору строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього договору, та закінчується 16.04.2026 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Сторони погодили, що договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін, а також, що договір може бути достроково припинений лише за взаємною згодою сторін, з моменту підписання сторонами додаткової угоди до цього договору (за виключенням випадку, передбаченого пунктами 5.4.4 цього договору). У будь-якому разі дострокового припинення (розірвання) договору, сторони зобов`язані провести взаєморозрахунки. Додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину (п.8.4.-8.6. Договору). Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.8.3. Договору). Відповідно до умов договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року: - "Право вимоги" означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. - "Реєстр прав вимог" - означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договором. Форма реєстру прав вимог наведена в додатку №1 до цього договору. Відповідно до п.4.1 договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог та акту приймання-передачі реєстру, по формі встановленій у відповідному додатку. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не замінює попередній (п.2.2. Договору). 03.07.2025 року ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" (клієнт) та ТОВ "Юніт Капітал" (фактор) на виконання умов договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року підписали реєстр прав вимог. Згідно витягу з реєстру прав вимог №4 від 03.07.2025 року до договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року від ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" до ТОВ "Юніт Капітал" перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 169420 від 29.01.2025 року в сумі 35109,81 грн., з яких: 18750 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13758,81 грн. - заборгованість за відсотками; 801 грн. - заборгованість по комісії та 1800 грн. - заборгованість по штрафах/пені. Даний факт також підтверджується актом приймання-передачі реєстру №4 від 03.07.2025 року до договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року та платіжною інструкцією №506 від 09.07.2025 року про оплату за відступлення прав вимог згідно договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року та реєстру прав вимог №4 від 03.07.2025 року. Таким чином, ТОВ "Юніт Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідача за договором про споживчий кредит № 169420 від 29.01.2025 року та є належним позивачем у справі. Позивач - ТОВ "Юніт Капітал", до якого за договором факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача, суму заборгованості не змінювало, що підтверджується випискою з особового рахунку та детальним розрахунок первісного кредитора (кредитодавця - ТОВ "ФК "Кредіплюс"), згідно якого вбачається, що нарахування відсотків здійснювалося в межах періоду строку дії та на умовах кредитного договору. Відповідач, в свою чергу, не здійснювала жодного платежу для погашення кредитної заборгованості за спірним договором ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. Факт укладання договору про споживчий кредит № 169420 від 29.01.2025 року та отримання кредиту відповідачем не заперечується, матеріалами справи підтверджується. Правильність нарахувань розміру заборгованості на час розгляду справи відповідачем не оспорена та не спростована. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Згідно зі ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладання суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало її внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обовязки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами. Крім того, матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що саме відповідачем здійснено дії, спрямовані на укладання договору, а саме відповідач пройшла ідентифікацію та верифікацію особи, заповнивши заяву на кредит на сайті первісного кредитора, з зазначенням ПІБ, даних паспорта, РНОКПП, місця реєстрації та місця проживання, контактні дані, ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, шляхом введенням коду підтвердження "61546f4f", який є одноразовим ідентифікатором підписала кредитний договір. При цьому, суд звертає увагу, що без входу відповідача на веб-сайт ТОВ "ФК "Кредіплюс" та здійснення нею певного алгоритму дій, необхідного для отримання кредиту, спірний кредитний договір не було б укладено. Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма істотними його умовами та що їй надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у звязку із заміною кредитора в зобовязанні саме зобовязання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його субєктивний склад у частині кредитора. Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ч.1,2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Положеннями ч.1 ст.1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом Украiни "Про електронну комерцію". Згідно зі ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до п.5,6 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно зі ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Положеннями ч.2 ст.639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору, на таких умовах, шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.1,2 ст. 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України). З матеріалів справи слідує, що прийняті на себе зобов`язання за укладеним договором сторона позивача виконала своєчасно і повністю. Відповідач кредитні своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, грошові кошти для погашення кредитної заборгованості не сплатила. Доказів на спростування доводів позивача, а також щодо розміру утвореної заборгованості за договором до суду не подала. Вказаний договір (окрема умова договору) у відповідності до вимог чинного законодавства недійсним не визнавався, тобто в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину. Суд звертає увагу, що при подачі позовної заяви до суду позивачем враховані пункти 18 і 19 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та до суми боргу не включено штрафні стайки (пеня) в розмірі 1800 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. Враховуючи, що відповідачем порушено право позивача на належне виконання умов кредитного договору, в результаті чого кредитна заборгованість не була погашена відповідачем добровільно, вимоги позивача, щодо стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 169420 від 29.01.2025 року є правомірною. Водночас суд відхиляє доводи позивача щодо правомірності нарахування та стягнення за вказаним договором комісійної винагороди з управління та обслуговування (користування) кредитом. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно зі ч.2 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до ч.1,2 ст 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2,3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З урахуванням викладеного, комісія за управління та обслуговування (користування) кредитом може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1,2 ст. 11, ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування". Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Зі змісту договору про споживчий кредит та паспорта споживчого кредиту вбачається, що комісійна винагорода за управління та обслуговування встановленна у розмірі: 1,00 грн. - знижений тариф та 100 грн. - стандартний (базовий) тариф, без уточнення найменування надання конкретних послуг та систематичності їх надання, а також що комісія підлягає сплаті у кожну дату чергового платежу, визначеного графіком платежів. Таким чином, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно управління та обслуговування кредиту. Оскільки, вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду є нікчемним, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", а тому не підлягає стягненню в будь-якому розмірі. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, а відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит № 169420 від 29.01.2025 року в сумі 32508,81 грн., яка складається з: 18750 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 13758,81 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Щодо заявленої позивачем вимоги про відшкодування понесених витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн, суд зазначає наступне. Приписами ч.3 ст.141 ЦПК України зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч.4 ст.137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує у своїх рішенннях ЄСПЛ ("Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року, "Двойних проти України" від 12 жовтня 2006 року у справі, "Гімайдуліна і інших проти України" від 10 грудня 2009 року, "Баришевський проти України" від 26 лютого 2015 року та ін.). Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial