Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

20.03.2025 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк у 3 (три) місяці з дня вступу рішення суду в законну силу, який необхідний для подання нею заяви про прийняття спадщини до Четвертої міської державної нотаріальної контори м. Харкова після смерті її тітки [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис про смерть № 162 від 12 березня 2024 року, складений Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В обґрунтування позову посилається на те, що за життя її тітка [PERSON] склала заповіт на її ім`я, яким заповідала все майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складало. У склад спадщини входить квартира [ADDRESS] . В заповіті нотаріусом помилково було вказано прізвище заповідачки « [PERSON] » замість « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла. 27.03.2024 року вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області, який запропонував надати документи, які підтверджують рідство з тіткою. Проте нотаріус не повідомив, що оформлення спадкових прав за заповітом має відбуватися в нотаріальній конторі м. Харкова. Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 29.04.2024 року встановлено факт належності заповіту, складеного 23.09.2021 року від імені [PERSON] на її ім`я. 18.09.2024 року приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області повідомив, що спадкова справа не відкрита і він позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкове майно знаходиться в м. Харкові. Таким чином, в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини позивачка не звернулася з заявою про прийняття спадщини саме з вини приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області. Крім того, при наявності заповіту належне повідомлення спадкоємців про відкриття спадщини є обов`язком нотаріуса, чого зроблено не було. 07.10.2024 року нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за пропуском строку на прийняття спадщини. Ухвалою суду від 31.03.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.10.2025 року витребувано у приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Білоус В.П. копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, зазначила, що спадкодавець [PERSON] була її рідною тіткою. [PERSON] [INFO] померла. 27.03.2024 року вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Білоуса В.П. Проте, приватний нотаріус не роз`яснив порядок оформлення спадщини, прийняв у неї заяву про прийняття спадщини, але про те, що оформлення спадкових прав за заповітом має відбуватися в нотаріальній конторі м. Харкова не повідомив, що стало причиною пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса в м. Харкові. Крім того, вона зареєстрована та проживає в Черкаській області, на той час і на даний час м. Харків піддається систематичним обстрілам з боку російської федерації, в зв`язку з чим вона була обмежена у пересуванні та мала фізичний страх за своє життя поїздки до м. Харкова. Також смерть тітки негативно вплинула на її самопочуття та стан здоров`я, їй необхідно було звертатися з заявою про встановлення факту належності заповіту. Таким чином, вважає, що вона пропустила строк для подання заяви на прийняття спадщини через об`єктивні перешкоди і відсутність реальної можливості (необхідність звернення до суду, неправильне складення заповіту, оформлення і видачу яких здійснює лише нотаріальна контора). В подальшому позивачка подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подавав. Приймаючи до уваги викладене, що позивачка заперечень проти заочного розгляду справи не надала, що судом ухвалено про заочний розгляд справи, то в відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Сміла Черкаського району Черкаської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . За життя 23.09.2021 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчила нотаріально, яким все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося заповідала [PERSON] . Заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі за № 1251. [PERSON] була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] . 27.03.2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Білоуса В.П. із заявою про прийняття спадщини. Спадкова справа заведена не була. Згідно листа від 15.12.2025 року, приватний нотаріус Білоус В.П. повідомив, що спадкова справа відсутня. Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 29.04.2024 року було встановлено факт належності заповіту, складеного 23.09.2021 року від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] . 04.10.2024 року [PERSON] звернулася до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину та з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 07.10.2024 року нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно копії постанови від 07.10.2024 року, з заявами про прийняття або відмову від спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався. Спадкоємець за заповітом, [PERSON] заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подавала. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно [PERSON] не може бути видане у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини [PERSON] не була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою та не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачка посилається на те, що в межах 6-ти місячного строку вона звернулася до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Білоуса В.П. із заявою про прийняття спадщини за місцем свого постійного проживання. Приватний нотаріус повідомив їй, що в заповіті невірно вказано прізвище заповідачки [PERSON] . При цьому порядок оформлення спадщини нотаріус не роз`яснив, заяву про прийняття спадщини у неї прийняв, проте спадкову справу не завів та не повідомив, що оформлення спадкових прав за заповітом має відбуватися в нотаріальній конторі м. Харкова. Та лише 18.09.2024 року приватний нотаріус Білоус В.П. повідомив, що спадкова справа ним не відкрита, а звертатися із заявою про прийняття спадщини треба до м. Харкова, тобто за місцезнаходженням спадкового майна. Також посилається на те, що велика відстань між містами, постійні обстріли м. Харкова, безпекова ситуація, унеможливлювала її безперешкодно, без ризику для життя поїхати до м. Харкова. Строк подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини сплинув 11.09.2024 року, а з заявою до нотаріуса в м. Харкові про прийняття спадщини вона звернулася 04.10.2024 року, що є незначним строком. Суд вважає, що позивачка [PERSON] пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки на час смерті тітки - [INFO] вона була зареєстрована та проживала в м. Шпола Звенигородського району Черкаської області. ЇЇ тітка [PERSON] була зареєстрована в м. Харкові. Велика відстань між містами, безпекова ситуація, яка склалася в Харківській області та яка входить до зони можливих бойових дій, дійсно створювали значні труднощі щодо оформлення документів для прийняття спадщини. З урахуванням введеного в Україні воєнного стану, суд вважає, що у позивачки виникли об`єктивні та істотні труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини. При цьому, позивачка вжила заходів для прийняття спадщини шляхом звернення до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Білоуса В.П. ще в березні 2024 року, проте вказаним нотаріусом спадкова справа відкрита не була. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 року у справі № 369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Крім того, суд також враховує ту обставину, що пропущений [PERSON] строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Також суд зауважує, що наслідки пропущення позивачкою строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивачка втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця. Суд вважає, що втрата спадкового майна буде для позивачки занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, що позивачка з поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відповідач по справі не надав будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд позов задовольняє і визначає позивачці додатковий строк в три місяці з моменту набрання законної сили даним судовим рішенням для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved