Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У січні 2026 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором. Позовна заява мотивована тим, що 06.01.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено електронний кредитний договір (оферти) № 06.01.2024-100000418. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі - 10000,00 грн, строком на 70 днів з дати його надання, за процентною ставкою - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. 16.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено додатковий договір до даного кредитного договору, яким продовжено строк, на який надається кредит до 84 днів з дати його надання. Відповідач не виконувала належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість за договором, яку позивач просить стягнути із відповідача у розмірі 13637,55 грн та судовий збір. 23.01.2026 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, 06.01.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки від 06.01.2024 року, які підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, укладено кредитний договір № 06.01.2024-100000418. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (пункт 3.1 Пропозиції). Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах, визначених у заявці (п. 3.3 Пропозиції). Сума кредиту - 10000,00 грн. Строк, на який надається кредит - 70 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 15.03.2024 року. Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику: [NUMBER] (п. 2, 3, 4 Заявки). Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (п. 6 Заявки). Видача кредитних коштів за договором від 06.01.2024 року в сумі 10000,00 грн для відповідача підтверджена квитанцією LIQPAY на картку [NUMBER] , а також випискою про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] , витребуваною судом з АТ «ПУМБ». В подальшому, 16.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено додатковий договір до даного кредитного договору, згідно з яким сторони домовилися продовжити строк, на який надається кредит та строк дії договору. Відповідно до п. 1 додаткового договору, строк, на який надається кредит - 84 дні з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 29.03.2024 року. Згідно із наданою ТОВ «Споживчий центр» довідкою - розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 06.01.2024-100000418 від 06.01.2024 року, заборгованість відповідача складається із основного боргу - 9603,90 грн, процентів - 4033,65 грн, а всього - 13637,55 грн. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Щодо нарахованої та сплаченої відповідачем комісії за надання кредиту суд зазначає наступне. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6). Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору. Закон України «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за надання кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із матеріалів справи слідує, що умовами договору надання грошових коштів у кредит, а саме п. 9 заявки, передбачено стягнення комісії за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 15,00 % від суми виданого кредиту та дорівнює 1500,00 грн. Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 1500,00 грн не може бути стягнута з відповідача на користь позивача ТОВ «Споживчий центр». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22. За таких обставин суд, реалізуючи свій процесуальний обов`язок, вважає за необхідне навести власний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Так, у період з 06.01.2024 року по 19.01.2024 року включно заборгованість відповідача за нарахованими відсотками становить 1400,00 грн (14 днів х 100,00 грн (1% від тіла кредиту 10000,00 грн). 19.01.2024 року відповідачем здійснено платіж в погашення суми заборгованості у загальному розмірі 3296,10 грн, з яких: 1400,00 грн слід віднести у погашення заборгованості по відсотках, а решту 1896,1 грн - у погашення заборгованості по тілу кредиту. Таким чином, розмір основного боргу з 20.01.2024 року становить 8103,9 грн та складається із: тіла кредиту - 8103,9 грн (10000,00 грн - 1896,10 грн), відсотків - 0,00 грн. У період з 20.01.2024 року по 16.02.2024 року включно заборгованість відповідача за нарахованими відсотками становить 2269,12 грн (28 днів х 81,04 грн (1% від тіла кредиту 8103,9 грн). 16.02.2024 року відповідачем здійснено платіж в погашення суми заборгованості у загальному розмірі 2689,14 грн, з яких: 2269,12 грн слід віднести у погашення заборгованості по відсотках, а решту 420,02 грн - у погашення заборгованості по тілу кредиту. Таким чином, розмір основного боргу з 17.02.2024 року становить 7683,88 грн та складається із: тіла кредиту - 7683,88 грн (8103,9 грн - 420,02 грн), відсотків - 0,00 грн. У період з 17.02.2024 року по 29.03.2024 року включно заборгованість відповідача за нарахованими відсотками становить 3227,28 грн (42 дні х 76,84 грн (1% від тіла кредиту 7683,88 грн). Таким чином, враховуючи наведений розрахунок заборгованості, заборгованість відповідача за кредитним договором № 06.01.2024-100000418 від 06.01.2024 року становить 10911,16 грн, з яких: 7683,88 грн - за тілом кредиту; 3227,28 грн - за процентами. Відповідач власних розрахунків не надала. Оскільки відповідач не погасила узятий нею кредит, не сплатила відсотки, а тому відповідно до зазначених вище норм цивільного законодавства заборгованість за кредитним договором № 06.01.2024-100000418 від 06.01.2024 року, складається із основного боргу - 7683,88 грн, процентів - 3227,28 грн, а всього - 10911,16 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр». При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 13637,55 грн, а задоволено на суму 10911,16 грн, тобто на 80,01% (10911,16х100:13637,55). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2130,19 грн (2662,40х80,01:100).

Outcome: partial