Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

01 грудня 2025 року представник позивача звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області через систему «Електронний суд» із позовною заявою до відповідача, в якій просить: стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» суму заборгованості за договором позики у розмірі - 39 150 грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 2 422,00 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що 13 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» і [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 8525950625. Вказаний договір укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору позики, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 15 000,00 грн. шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 2.6.1., п.2.6.2. та 2.6.3. цього Договору, його додатків. Основні умови договору щодо надання коштів у позику: п. 2.4. тип кредиту - кредит; п. 2.7. мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.; п. 2.5. строк кредиту (строк дії договору) 360 днів; дати надання кредиту: 13.06.2025 року або наступний за ним календарний день; п. 2.6.1. стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору, та становить: 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього Договору; 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи зі 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше); п. 2.6.2. Знижена процентна ставка 0,25% в день та застосовується відповідно до наступних умов: у разі сплати позичальником до 13.07.2025 року суми не менше першого платежу, визначеного графіком платежів, або здійснення часткового дострокового погашення кредиту, останній як учасник програми лояльності набуває право на індивідуальну знижку до стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим проценти підлягають перерахунку за зниженою ставкою. У разі невиконання умов для отримання такої знижки проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною процентною ставкою на умовах, передбачених Договором. При цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки не вважається зміною умов договору чи погіршенням становища позичальника, оскільки кредит надано саме на умовах стандартної процентної ставки. Проте відповідач не виконав кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 39 150,00 грн., з яких: - 15 000 грн. 00 коп.,- заборгованість за тілом кредиту; - 21 900 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами; - 2 250 грн. 00 коп. - комісія за надання кредиту, яка є документально підтвердженою. Відповідач не погашає вказану суму заборгованості, тому позивач просить позов задовольнити. Також Товариство додатково зазначає у позовній заяві, що сума боргу відповідача розрахована на дату підготовки позову. Заходи досудового врегулювання спору з відповідачем не вживалися, адже такі не є обов`язковими згідно з вимогами закону та кредитного договору. Позивач очікує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., однак надасть підтверджуючі документи з даного приводу упродовж 5-ти днів після ухвалення судом рішення по суті спору. Просить здійснювати розгляд справи за відсутності свого представника. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, даною ухвалою було задоволено клопотання представника позивача про витребування в ПАТ «БАНК ВОСТОК» інформацію щодо банківської картки на ім`я [PERSON] . 26 грудня 2025 року відповідач [PERSON] через систему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 13 червня 2025 року між ним та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 8525950625, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 15 000.00 грн. строком 360 днів. Разом з тим відповідач вказав, що оформлення кредиту здійснювалося через сайт партнера позивача vash-credit.com.ua, де зазначалося, що строк кредитування становить 30 днів, а протягом перших 30 днів застосовується пільгова процентна ставка 0,25 % на день. Виходячи з цих умов, відповідач розраховував на загальну вартість кредиту 7,5 % на місяць та мав намір укласти договір саме на 30 днів за вказаною пільговою ставкою. Таким чином, його дійсна воля була спрямована на укладення короткострокового мікрокредиту на зазначених умовах. Відповідач зазначив, що позивач, як фінансова установа, скористався необізнаністю споживача та складністю об`ємних документів, які не забезпечували прозорості та зрозумілості істотних умов кредитування, зокрема щодо реального строку дії договору та розміру нарахувань після закінчення пільгового періоду. На його думку, такі дії призвели до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін і поклали на нього як споживача непропорційно великий фінансовий тягар. Відповідач наголосив, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 24 150,00 грн. є неспіврозмірною із сумою отриманого кредиту 15 000,00 грн. за 145 днів користування коштами, суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, а також порушує баланс інтересів сторін у споживчих правовідносинах. Посилаючись на положення Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», а також правові позиції Конституційного Суду України та Верховного Суду щодо можливості зменшення розміру неустойки та процентів як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, відповідач просив суд врахувати компенсаційний характер відповідальності та необхідність забезпечення пропорційності між порушенням і наслідками. З урахуванням наведеного відповідач просив суд задовольнити позов частково, стягнувши з нього 15 000,00 грн. тіла кредиту та 1 125,00 грн. процентів, що відповідає розрахунку 0,25 % на день протягом 30 днів, а також розподілити судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. 06 січня 2026 року представник позивача Андрущенко М.В. через систему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відзив відповідача підлягає залишенню без розгляду, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на таке. Представник позивача зазначив, що відзив подано відповідачем із порушенням строку, встановленого ухвалою суду про відкриття провадження. Ухвалою суду відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України. Останнім днем строку для подання відзиву було 24.12.2025 року включно. Натомість відзив подано 25.12.2025 року, тобто після спливу встановленого судом строку. Клопотання про продовження строку, подане до його закінчення, у матеріалах справи відсутнє. Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України продовження процесуального строку, встановленого судом, можливе лише за заявою, поданою до закінчення такого строку. Законодавством не передбачено поновлення строку, встановленого судом для подання відзиву. За відсутності поважних причин пропуску строку та відповідного клопотання суд має вирішити справу за наявними матеріалами. Крім того, відповідачем порушено вимоги ч. 4 ст. 178 та ч. 7 ст. 43 ЦПК України, оскільки копія відзиву та додані до нього документи не були надіслані позивачу або його представнику ні через підсистему «Електронний суд», ні засобами поштового зв`язку. Докази такого надсилання до відзиву не додані. З огляду на викладене представник позивача просив суд залишити відзив без розгляду. Щодо дійсності та належного укладення договору зазначив, що заперечення відповідача щодо неукладення договору є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Договір про надання грошових коштів у позику № 8525950625 від 13.06.2025 року укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 207 ЦК України шляхом акцепту оферти з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Правова позиція щодо правомірності укладення електронних кредитних договорів із використанням одноразового ідентифікатора викладена, зокрема, у постанові Верховний Суд від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, де зазначено, що електронний правочин може бути підписаний одноразовим ідентифікатором та прирівнюється за правовими наслідками до письмової форми. Укладення договору відбулося шляхом: реєстрації відповідача в інформаційно-комунікаційній системі позивача; проходження ідентифікації із використанням системи BankID Національного банку; отримання одноразового ідентифікатора на фінансовий номер телефону відповідача; введення такого ідентифікатора у відповідному полі та натискання кнопки «підписати». Саме на номер телефону [NUMBER] було надіслано одноразовий ідентифікатор 5981, яким підписано договір та паспорт споживчого кредиту. Без виконання цих дій укладення договору було б технічно неможливим. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, перерахувавши відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання коштів, що також підтверджує факт існування зобов`язання. Щодо відповідності умов договору вимогам законодавства зазначив, що договір укладено з дотриманням вимог Закону України «Про споживче кредитування». Позивачем надано відповідачу паспорт споживчого кредиту в електронній формі до моменту укладення договору. Відповідач підтвердив ознайомлення з істотними умовами договору та надав згоду на його укладення. Процентна ставка встановлена в межах, визначених ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», та не перевищує максимально допустимого розміру. Розрахунок заборгованості здійснений відповідно до умов договору, із урахуванням процентної ставки, строку користування коштами та періоду прострочення. Детальний розрахунок надано разом із позовною заявою та є взаємоузгодженим з іншими доказами у справі. Щодо принципів змагальності та диспозитивності зазначив, що відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається. Позивач надав належні та допустимі докази укладення договору, отримання відповідачем коштів та розміру заборгованості. Натомість відповідач не надав жодного належного доказу протиправності укладення договору або втручання третіх осіб. Правова позиція щодо обов`язковості договору для сторін та відсутності підстав для визнання його недійсним за наявності вільного волевиявлення сторін викладена також у постановах Верховний Суд, зокрема від 02.02.2024 у справі № 630/136/23 та від 09.09.2024 у справі № 711/4773/23. З огляду на викладене представник позивача просив суд: залишити відзив відповідача без розгляду у зв`язку з пропуском строку на його подання та недотриманням вимог щодо надсилання копій іншим учасникам справи; позовні вимоги ТОВ «ІННОВА-НОВА» задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 8525950625 від 13.06.2025 року в заявленому розмірі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, зазначивши в позовній заяві та відповіді на відзив про проведення розгляду справи без участі позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Причину неявки суду не повідомив. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач - [PERSON] - мав зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС з 09.12.2025 р., був належним чином повідомлений про судове провадження, строк для подання відзиву та наслідки його пропуску, а також мав можливість ознайомитися з позовною заявою та доданими документами, у тому числі через поштове направлення. Ухвалою суду від 09.12.2025 р. встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, що спливав 24.12.2025 р. включно. Суд при цьому керувався ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відповідно до якої відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим за п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Строк був встановлений таким, щоб відповідач мав змогу підготувати відзив та відповідні докази, а інші учасники справи - отримати його до першого підготовчого засідання. Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи одночасно з поданням відзиву до суду. Відповідачем цей обов`язок виконано не було: копія відзиву та документи не були надіслані ані до електронного кабінету позивача, ані засобами поштового зв`язку. Ч. 2 та ч. 7 ст. 43 ЦПК України встановлюють обов`язок учасників справи надати доказ надсилання матеріалів іншим учасникам у разі подання заяв по суті справи в електронній формі. В даній справі таких доказів не надано. Як вбачається зі ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Таким чином, процесуальним законом визначено форму звернення до суду першої інстанції інших учасників справи, її порядок та строк, який встановлюється судом. Суд звертає увагу, що відзив на позовну заяву надійшов від відповідача через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 25.12.2025 р., тоді як останнім днем строку на подання відзиву був 24.12.2025 р. включно, тобто після закінчення строку, встановленого судом для його подання. Поважних причин, які стали підставою для пропуску відповідачем строку для подання відзиву на позовну заяву мотивувальна частина відзиву не містить. Пункт 6 частини другої статті 43 ЦПК України визначає, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У разі визнання судом дій учасника зловживанням процесуальними правами, до нього застосовуються заходи процесуального примусу, визначені Главою 9 Розділу І ЦПК України. Частинами першою та другою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, відповідь на відзив представника позивача згідно якої вказує, що відзив на позовну заяву поданий не в строк, який був встановлений судом, поданий відповідачем відзив на позов залишається судом без розгляду. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦК України, визначає загальні засади цивільного законодавства, однією з яких є судовий захист цивільного права та інтересу (п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 13.06.2025 між [PERSON] та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 8525950625 в електронній формі, згідно п. 2.2. Договору товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 2.1. Договору укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності ведення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в товаристві (в т.ч. через месенджери). Перед укладенням цього договору товариством була здійснена електронна ідентифікація позичальника для входу в особистий кабінет (п. 2.18.). Згідно з п. 10.6.10.7. Договору позичальник, ознайомившись з усіма істотними умовами оферти, надав згоду (акцепт) на укладення договору шляхом направлення повідомлення товариству, яке підписано відповідно до абзацу третього частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатора та натиснення іконки «підписати». Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення одноразового ідентифікатора для підписання договору та одноразового ідентифікатора для підписання паспорту кредиту. Після підпису електронного повідомлення позичальником, зазначене повідомлення надійшло в ІКС товариства, відповідно з цього моменту товариство повідомлене про те, що позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) товариства щодо укладення договору. Договір підписано позичальником 13.06.2025 о 15:10 одноразовим ідентифікатором 5981. Згідно з умовами Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. на 360 днів, тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,00% в день, 0,87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи зі 181 календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше). Відповідно др. п. 2.6.2. знижена процентна ставка 0,25% в день та застосовується відповідно до наступних умов: у разі сплати позичальником до 13.07.2025 року суми не менше першого платежу, визначеного графіком платежів, або здійснення часткового дострокового погашення кредиту, останній як учасник програми лояльності набуває право на індивідуальну знижку до стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим проценти підлягають перерахунку за зниженою ставкою. У разі невиконання умов для отримання такої знижки проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною процентною ставкою на умовах, передбачених Договором. При цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки не вважається зміною умов договору чи погіршенням становища позичальника, оскільки кредит надано саме на умовах стандартної процентної ставки. Відповідно до п. 2.5. Договору періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 28 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до договору. Згідно з п. 2.7. Договору комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суми виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. Відповідно до пункту 3.1. Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] . В пункті 3.4. Договору зазначено, що кредит вважається наданим в день перерахування коштів Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами вказаними в п. 3.1. Договору. 16.05.2023 позивач та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» уклали договір № 160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів, предметом якого є здійснення ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» за відповідну плату переказів коштів (платежів) з використанням Реєстру виплат на користь Отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/MasterCart Money Send. Факт перерахування позивачем коштів підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції № 20252-1354-226636550 від 13.06.2025, згідно якої позивач успішно перерахував 13 червня 2025 року о 15:11:03 на рахунок [PERSON] кошти в сумі 15 000,00 грн., з призначенням платежу «кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс» Pay from account to card», ІД операції: 1623027614. Згідно з наданим АТ «ВОСТОК БАНК» платіжна картка № [NUMBER] емітована як спосіб доступу до рахунку [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , № [NUMBER] у національній валюті. Банк підтвердив, що 13.06.2025 р. відбулась фінансова операція по безготівковому зарахуванню коштів в сумі 15 000,00 грн. на рахунок [NUMBER] , ( картка [NUMBER] ). Також було додано виписка по рахунку з 13.06.2025 по 16.06.2025, яка також підтверджує вищевказану фінансову операцію. Відповідно до пункту 3.5. Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом. У Розділі 10.6 Договору детально розписано порядок укладення та створення електронних підписів сторін. Зокрема на виконання п. 10.6.1 Договору відповідач як позичальник, ознайомившись з Правилами, заповнив Заявку, вказавши всі дані, які були визначені в Заявці обов`язковими. При подачі Заявки відповідач вказав суму коштів, яку він бажає отримати після укладення договору та періодичність платежів зі сплати процентів. На виконання пункту 10.6.10.5. Договору Оферта у вигляді електронного документа була відправлена Товариством на електронну пошту позичальника. Як Договір про надання грошових коштів у кредит так і паспорт споживчого кредиту були підписані відповідачем з використанням одноразових ідентифікаторів (59814 та 4362). Згідно з детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 05.11.2025, відповідачем не було здійснено жодних платежів щодо погашення заборгованості. Згідно з пунктом 5.4.1. відповідач як позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі, передбачені цим Договором. Однак на день звернення до суду свого обов`язку щодо повернення коштів відповідач не виконав, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 05.11.2025. Пунктом 5.1.11. Договору визначено, що Товариство має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав в повному обсязі у порядку та випадках , передбачених в п. 6.4. Договору. Відповідно до першого абзацу п. 6.4. у разі затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або комісії за надання Кредиту (якщо умовами Договору передбачено сплату комісії за надання Кредиту) та/або процентів за користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених даним Договором), строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається в Особистий кабінет Позичальника та/або у вигляді електронного листа на електронну адресу Позичальника, зазначену в Договорі (або окремо надану Позичальником Товариству) та/або шляхом СМС-повідомлення на номер телефону Позичальника зазначений в Договорі або в його Особистому кабінеті та/або відправки повідомлення в Месенджер та/або шляхом направлення повідомлення в спосіб передбачений цим пунктом Договору на додаткові контактні дані Позичальника, вказані в цьому Договорі (або окремо повідомлені Позичальником або зазначені ним в Особистому кабінеті). Моментом отримання Позичальником повідомлення є момент отримання Товариством електронного підтвердження про таке направлення. На підставі рішення загальних зборів учасників змінено найменування юридичної особи: Товариство з обмеженою відповідальністю з «ІННОВА ФІНАНС» на «ІННОВА-НОВА», - у зв`язку із чим 08.09.2025 р. відповідні зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо позивача, що підтверджується виписками з ЄДР. Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові зобов`язання на підставі договору кредиту, які регулюються ЦК України. Вирішуючи даний спір суд виходить з таких мотивів та правових норм чинного законодавства. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205 та 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19, від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначено Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (надалі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30.09.2015. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронна комерція - це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2, 4 ст. 8 Закону № 675-VIII покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законом передбачено три різні способи акцепту пропозиції на укладення електронного договору. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Згідно з ст. 12 Закону № 675-VIII, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1, 3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами статей 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] уклав 13.06.2025 з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» договір про надання грошових коштів у позику № 8525950625 в електронній формі (в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію») на суму 15 000,00 грн., строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі: стандартна процентна ставка становить 1,00% в день, 0,87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи зі 181 календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше). У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Отже виписка з банківського рахунку [PERSON] , відкритого у Акціонерному товаристві «ВОСТОК БАНК» [NUMBER] для обслуговування якого було емітовано платіжну картку № [NUMBER] є належним доказом надання Товариством з обмеженою відповідальністю фінансовою компанією «ІННОВА ФІНАНС» кредиту [PERSON] в сумі 15 000,00 грн., при цьому у матеріалах справи відсутні докази на спростування зарахування на цей банківський рахунок переказу в сумі 15 000,00 грн. на виконання договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] про надання грошових коштів у позику від 13 червня 2025 року № 8525950625. З приводу вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами в сумі 21 900,00 грн., суд зазначає наступне. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. За змістом пункту 9 частини 1статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", споживач - це фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини1статті 1 Закону України "Про споживче кредитування"). За змістом частини 4 статті 16 Закону України "Про споживче кредитування", у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц дійшла висновку, що частинадесятастатті11 Закону України "Про захист прав споживачів"у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частинидесятоїстатті11 Закону України "Про захист прав споживачів"у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частинидесятоїстатті11 Закону України "Про захист прав споживачів"у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. На підставі пункту 6.4 договору від 13 червня 2025 року № 8525950625 у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених даним договором), строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається в особистий кабінет позичальника та/або у вигляді електронного листа на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі (або окремо надану позичальником товариству) та/ або шляхом СМС-повідомлення на номер телефону позичальника, зазначений в договорі або в його особистому кабінеті та/або відправки повідомлення в месенджер та/або шляхом направлення повідомлення в спосіб, передбачений цим пунктом договору на додаткові контактні дані позичальника, вказані в цьому договорі (або окремо повідомлені позичальником або зазначені ним а особистому кабінеті). Моментом отримання позичальником повідомлення є момент отримання товариством електронного підтвердження про таке направлення. В даному випадку позичальник повинен здійснити повне дострокове повернення кредиту та процентів (в тому числі і всіх платежів, передбачених даним договором) протягом 30 календарних днів з дня отримання від товариства повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов цього договору, така вимога товариства втрачає чинність. При цьому в даному випадку вважається, що позичальник усунув порушення умов договору, якщо на 31 день з дня отримання від товариства вищезазначеної вимоги (повідомлення) у позичальника буде відсутня будь-яка прострочена заборгованість за договором, в тому числі заборгованість, що зумовила направлення позичальнику повідомлення (вимоги) та/або заборгованість, що виникла після направлення такої вимоги (повідомлення). В іншому разі, вимога залишається дійсною, а позичальник зобов`язаний не пізніше 30 дня з дня одержання вимоги (повідомлення) повернути в повному обсязі кредит, сплатити проценти та інші платежі, передбачені договором. На підставі пункту 6.1 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] надання грошових коштів у позику від 13 червня 2025 року № 8525950625 сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюється згідно графіка платежів, крім випадку визначеного в пункті 6.3 договору. Відповідно до графіку платежів (додаток №1 до договору) повернення кредиту здійснюється по 08 червня 2026 року, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісяця, а саме: в сумі 1 125,00 грн. з 13.06.2025 по 13.07.2025; в сумі 4 500,00 грн. з 13.07.2025 по 10.12.2025; в сумі 3 915,00 грн. з 10.12.2025 по 08.06.2026. Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» наведено розрахунок заборгованості за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] надання грошових коштів у позику від 13 червня 2025 року № 8525950625, за яким нараховано проценти з 13 червня 2025 року по 05 листопада 2025 року з застосуванням процентної ставки 1 % на день від суми позики в сумі 21 900,00 грн. (15 000,00 грн. х 1% х 146 дні). Отже, ТОВ «ІННОВА-НОВА» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 21 900,00 грн., строк сплати яких настав. Зважаючи на строк дії договору про надання грошових коштів у позику № 8525950625 від 13 червня 2025 року, обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками на користь позивача, однак з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо розміру денних відсотків. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору. Наданий суду позивачем розрахунок заборгованості за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] надання грошових коштів у позику від 13 червня 2025 року № 8525950625 за період з 13.06.2025 до 05.11.2025 у розмірі 21 900,00 грн. у повній мірі відповідає вимогам Закону України Про споживче кредитування (далі - Закону). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані за період з 13.06.2025 до 05.11.2025 відповідно до умов договору, виходячи з погодженої сторонами процентної ставки, без виходу за межі строку кредитування. Розрахунок є детальним, арифметично правильним, відповідає умовам договору та вимогам Закону України «Про споживче кредитування», а відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. Погодження між сторонами в договорі кредиту різних процентних ставок, зокрема: стандартна процентна ставка становить 1,00% в день; 0,87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи зі 181 календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше); знижена процентна ставка 0,25 % на день застосовується за умови сплати позичальником до 13.07.2025 року суми не менше першого платежу згідно з графіком або здійснення часткового дострокового погашення кредиту, у такому разі позичальник набуває право на індивідуальну знижку, а проценти підлягають перерахунку за зниженою ставкою, у разі невиконання зазначених умов проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою відповідно до умов Договору, при цьому її застосування не є зміною умов договору чи погіршенням становища, не свідчить про прострочення виконання зобов`язання боржником, оскільки ці процентні ставки визначено сторонами в договорі як плату за користування коштами в межах строку кредитування, а не у разі прострочення сплати платежів згідно з договором. Заохочення позичальника сплатити до 13.07.2025 рокусуми не менше першого платежу згідно з графіком або здійснення часткового дострокового погашення кредиту не є встановлення строку виконання зобов`язання. Оскільки відповідачем не було здійснено сплату до 13.07.2025 року суми не менше першого платежу відповідно до графіка платежів та не здійснено часткового дострокового погашення кредиту, підстави для застосування зниженої процентної ставки відсутні. У зв`язку з цим позивачем нараховано проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1 % на день за період з 13.06.2025 року по 05.11.2025 року. Отже, підстав для перерахунку розміру процентів чи застосування зменшеної денної процентної ставки суд не вбачає. Крім того, суд не вбачає підстав для визнання розміру нарахованих процентів несправедливим або таким, що порушує баланс прав та обов`язків сторін. Так, у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. У пункті 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Отже, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів. Однак у даному випадку позивач не заявляв вимог про стягнення процентів, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також неустойки, пені чи штрафу як виду відповідальності за порушення умов договору. Натомість позовні вимоги стосуються стягнення, окрім суми основного боргу (тіла кредиту), процентів за правомірне користування кредитними коштами відповідно до умов договору. Розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідач, укладаючи кредитний договір, мав можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. Крім того, згідно з умовами договору, він мав право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його укладення без пояснення причин, у тому числі після отримання грошових коштів (п. 5.3.2договору), однак таким правом не скористався. За таких обставин відсутні підстави вважати, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Дослідивши матеріали справи в сукупності та взаємозв`язку, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині наявності у [PERSON] заборгованості за Договором про надання грошових коштів у позику № 8525950625 від 13 червня 2025 року за процентами в сумі 21 900,00 грн., строк сплати яких настав 05.11.2025 р. З приводу вимоги позивача про стягнення тіла кредиту в сумі 15 000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. 10.06.2017 набрав чинності Закон №1734, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Положеннями ч. 4 ст. 16 Закону № 1734 визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У тому випадку, якщо умовами договору про споживчий кредит передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, останній зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, строку, протягом якого вони мають бути здійснені та усунути такі порушення у визначений кредитодавцем строк, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо кредитодавець не набув у встановленому порядку право на дострокове повернення кредиту з позичальника, вказане не позбавляє такого кредитодавця права на стягнення з позичальника заборгованості, яка існує на дату звернення з позовом до суду. Відповідний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 22.10.2025 (справа № 539/402/24), який є обов`язковим для застосування. Відповідно до п. 2.2 договору строк кредиту становить 360 днів, тобто до 08.06.2026. Суд зазначав раніше в цьому рішенні, що Товариство дійсно наділене згідно з умовам кредитного договору правом вимоги дострокового повернення кредиту від позичальника [PERSON] , строк повернення якого настане лише 08.06.2026, зокрема вимога про дострокове повернення кредиту сторонами передбачена п. 5.1.11. у випадках зазначених п. 6.4. Договору, згідно якого, у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених даним договором), строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі. Вимога надсилається в особистий кабінет позичальника та/або у вигляді електронного листа на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі (або окремо надану позичальником товариству) та/ або шляхом СМС-повідомлення на номер телефону позичальника, зазначений в договорі або в його особистому кабінеті та/або відправки повідомлення в месенджер та/або шляхом направлення повідомлення в спосіб, передбачений цим пунктом договору на додаткові контактні дані позичальника, вказані в цьому договорі (або окремо повідомлені позичальником або зазначені ним в особистому кабінеті). Моментом отримання позичальником повідомлення є момент отримання товариством електронного підтвердження про таке направлення. У матеріалах справи відсутні докази здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» направлення [PERSON] вимоги про повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених даним договором), строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі в особистий кабінет позичальника та/або у вигляді електронного листа на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі (або окремо надану позичальником товариству) та/ або шляхом СМС-повідомлення на номер телефону позичальника, зазначений в договорі або в його особистому кабінеті та/або відправки повідомлення в месенджер та/або шляхом направлення повідомлення в спосіб, передбачений договором на додаткові контактні дані позичальника, вказані в цьому договорі (або окремо повідомлені позичальником або зазначені ним а особистому кабінеті), отримання товариством електронного підтвердження про таке направлення. Варто також наголосити, що відомості про надіслання Товариством у встановленому кредитним договором порядку і спосіб [PERSON] вимоги про усунення порушень умов цього договору відсутні у тексті позовної заяви загалом Відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до договору) повернення кредиту здійснюється 08.06.2026, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно з червня 2025 року по червень 2026 року. Таким чином, враховуючи, що позивачем не реалізовано право вимоги дострокового виконання зобов`язання за договором від 13.06.2025, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обов`язку дострокового повернення тіла кредиту, строк сплати якого не настав, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. З приводу вимоги позивача про стягнення комісії за надання кредиту в сумі 2 250,00 грн., суд зазначає наступне. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а у даному випадку відносини сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі №204/224/21, зроблений наступний правовий висновок: "10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Як виснував Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року (справа № 204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". У договорі надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8525950625 від 13 червня 2025 року кредитодавцем встановлено сплату комісії у розмірі 15% від суми наданого кредиту, яка сплачується позичальником за надання кредиту (п. 2.7. договору). Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.». Суд відхиляє доводи позивача щодо правомірності встановлення позичальнику комісії, так як процедура отримання звернення позичальника за отриманням кредиту розроблена саме кредитодавцем на власний розсуд і без подання особою заяви на отримання кредиту і її розгляду кредитодавцем об`єктивно не може бути подальшого укладання відповідного договору і надання кредиту. Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передання споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Так як нікчемною є умова договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8525950625 від 13 червня 2025 року про нарахування відповідачу комісії в сумі 2 250,00 грн., що становить 15% від суми наданого кредиту, то позов у цій частині не підлягає задоволенню. За таких обставин, враховуючи, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання та порушив умови договору, укладеного між ним і ТОВ "ІННОВА ФІНАНС", суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором, яка виникла станом на 05.11.2025, в сумі 21 900,00 гривень, з яких 21 900,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Враховуючи зміну назви ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» з 05 вересня 2025 року суд вважає ТОВ «ІННОВА-НОВА» належним позивачем. В іншій частині позову слід відмовити. Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58). Щодо розподілу судових витрат Згідно з приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи встановлено, що позовна заява подана через систему «Електронний суд» та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено позивачем із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422,40 грн., та підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 67 від 11.11.2025 року. Сума майнової вимоги була визначена позивачем в розмірі 39 150,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 21 900,00 грн. А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 355,19 грн. (2 422,40 грн. х 21 900,00 грн. / 39 150,00 грн.) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Питання розподілу витрат Товариства на професійну правничу допомогу вирішити додатково з урахуванням поданої заяви в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved