Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У грудні 2025 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», через свого представника Гнип В.В., звернулося до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, де просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 55 168,73 грн, з яких: 29 905,10 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 25 263,63 грн заборгованість за відсотками. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07 вересня 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] був укладений було підписано Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, яку слід розуміти як Кредитний договір № 002/11528418-СК_SB. До вказаної Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, яку слід розуміти як Кредитний договір № 002/11528418-СК_SB, з 07 вересня 2021 року відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] . На виконання умов Кредитного договору, відповідачу було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального кредитування для вказаного продукту, що складає 200 000,00 грн, а саме, надано кредитні кошти у сумі 30 000,00 грн з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом в розмірі 59% зі строком користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Відповідач підтвердив, що до укладення Договору він був ознайомлений з умовами Договору, у тому числі Тарифами, Правилами користування електронними платіжними засобами емітованими АТ «ТАСКОМБАНК», надання та/або змін умов надання банківських платіжних та інших послуг тощо. Позивач виконав умови договору надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач перестав сплачувати заборгованість по процентах та кредиту, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість в розмірі 55 168,73 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту складає 29 905,10 грн; заборгованість по процентам складає 25 263,63 грн. На підставі викладеного, позивач АТ «ТАСКОМБАНК» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором №002/11528418-СК_SB від 07 вересня 2021 року у розмірі 55 168,73 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту складає 29 905,10 грн; заборгованість по процентам складає 25 263,63 грн. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2025 року справу передано за підсудністю до Баштанського районного суду Миколаївської області. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 січня 2026 року передано за підсудністю до Казанківського районного суду Миколаївської області. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19 лютого 2026 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Шелудько О.О., зі змісту якого відповідач не погоджується із нарахованими йому відсотками посилаючись на відсутність підтвердження про конкретні запропоновані йому умови надання банківських послуг Банком, зокрема, розміру тарифів по кредиту. Крім того відповідач не погоджується з тим, що у позивача виникло право на звернення до суду та дострокове повернення всієї суми заборгованості відповідача за кредитом, оскільки Банком не направлялась вимога про дострокове погашення кредиту. Представник позивача АТ «ТАСКОМБАНК» в судове засідання не з`явився, але згідно позовної заяви останній просить справу розглядати без його участі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце його проведення були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. Так, 07 вересня 2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено Заяву-договір на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування № №002/11528418-СК_SB. За умовами вказаної Заяви-договору, [PERSON] ознайомившись із Публічною пропозицією Банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (Публічна Пропозиція), Тарифами Банку, просить відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на споживчі цілі на суму 0 грн, зі строком користування 12 місяців шляхом кредитування поточного рахунку або на суму, вказану у Мобільному додатку в подальшому при встановлені кредитного ліміту в період дії поточного рахунку. У пункті 3 Заяви договору відповідач зазначив, що підписанням заяви акцептує Публічну пропозицію Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, розміщений на сайті Банку. Заяву договір підписано відповідачем. Як вбачається з довідки АТ «ТАСКОМБАНК» з 07 вересня 2021 року відповідач [PERSON] є власником поточного гривневого рахунку [NUMBER] , відкритого на підставі Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування з номером Кредитного договору №002/11528418-СК_SB від 07 вересня 2021 року. З виписки по особовим рахункам відповідача вбачається, що у періоді з 07.09.2021 року по 12.05.2025 року користувався кредитними коштами. Згідно з наданим Банком Розрахунком заборгованості за кредитним договором №002/11528418-CK_SB від 12.05.2025 року, заборгованість відповідача складає 55 168,73 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту в розрізі 29 905,10 грн; заборгованість по процентам в розрізі 25 263,63 грн. Також вбачається, що відповідачем було сплачено 204,28 грн в рахунок погашення заборгованості за відсотками. При цьому із вказаного розрахунку вбачається, що Банком було застосовано два розміри ставок процентів за користування кредитом, а саме, у період з 30.09.2021 року по 04.07.2023 року у розмірі 37,00% річних, а з 05.07.2023 року по 31.05.2025 року у розмірі 59,00%. Також судом було досліджено надані позивачем правила відкриття та закриття рахунків, обслуговування картки, введені в дію 13.05.2021 року, Типову форму публічної пропозиції Банку на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правила відкриття, обслуговування вкладних (депозитних) рахунків та умови розміщення банківських вкладів, Правила надання кредитів на споживчі цілі, Правила оренди індивідуальних банківських сейфів, Правила обслуговування фізичних осіб у системі «24-hour TASPhone Banking», Постійно діюче розпорядження (ПДР), Правила користування електронними платіжними засобами емітованими АТ «ТАСКОМБАНК», Умови та правила обслуговування клієнтів за продуктами «izibank», які не містять підпису відповідача. Встановивши наведені обставини, суд керується наступним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналізуючи встановлені обставини у даній справі, суд звертає увагу, що згідно позовної заяви та додатків до неї, 07 вересня 2021 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ «ТАСКОМБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/11528418-СК_SB, за умовами якої підтвердив, що акцептує Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ТАСКОМБАНК» в повному обсязі. Згідно вказаної Заяви-договору вбачається, що відповідачу було відкрито поточний рахунок у гривнях та оформлено платіжну картку із кредитним лімітом у сумі 200 000,00 грн. За умовами, визначеними у підписаній відповідачем Заяві-договору визначено орієнтовну реальну річну ставку за кредитом. яка складає 43,96%. Строк кредитування - 12 місяців, з автоматичною пролонгацією. Мета отримання кредиту споживчі цілі. Також, АТ «ТАСКОМБАНК» на підтвердження своїх позовних вимог додав до позову Типову форму публічної пропозиції Банку на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правила відкриття, обслуговування вкладних (депозитних) рахунків та умови розміщення банківських вкладів, Правила надання кредитів на споживчі цілі, Правила оренди індивідуальних банківських сейфів, Правила обслуговування фізичних осіб у системі «24-hour TASPhone Banking», Постійно діюче розпорядження (ПДР), Правила користування електронними платіжними засобами емітованими АТ «ТАСКОМБАНК», Умови та правила обслуговування клієнтів за продуктами «izibank». При цьому вказані додатки до позову не містять підтверджень, що саме таку Публічну пропозицію та Правила АТ «ТАСКОМБАНК» розумів [PERSON] , ознайомився і погодився із ними, підписуючи Заяву-договір. Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах Публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. За таких обставин, суд враховує, що умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяв саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і що з ними був ознайомлений позичальник. Разом з тим відсутні підтвердження, що саме з доданими АТ «ТАСКОМБАНК» до позовної заяви Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ознайомився та погодився відповідач, підписуючи Заяву-договір на укладання Договору комплексного банківського обслуговування АТ «ТАСКОМБАНК», що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «ТАСКОМБАНК», відсутність у заяві - договорі домовленості сторін про сплату узгоджених процентів за користування кредитними коштами, вона не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин. Окрім цього, суду не було надано Паспорту споживчого кредиту, що унеможливлює встановити конкретні умови кредитування, запропоновані відповідачу перед укладенням Кредитного договору. Таким чином, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу, Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надана банком публічна пропозиція АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та інші додатки, які не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII)). Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону №1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні по справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача, як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує, як значного часу, так і відповідної фахової підготовки, для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Зважаючи на наведене і на підставі наданих позивачем доказів суд вважає, що при укладенні договору із [PERSON] , АТ «ТАСКОМБАНК» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону №1023-XII, про належне повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову. Саме вказаний висновок відповідатиме принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливлює покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц. Крім того, у постанові Верховного Суду по справі №306/486/17 від 10 жовтня 2019 року, Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку із чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність нарахування відсотків за користування кредитом відповідачу. У постанові Верховного Суду по справі № 393/126/20 від 23 травня 2022 року, Верховний Суд зробив висновок, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, кредитор має право вимагати виконання взятого позичальником на себе зобов`язання, що свідчить про порушення його прав, та вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Дана позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача наявну заборгованість за кредитним договором №002/11528418-СК_SB від 07 вересня 2021 року у розмірі заборгованості по тілу кредиту. При цьому, оскільки з дослідженого судом розрахунку вбачається, що відповідачем було сплачено 204,28 грн в рахунок погашення заборгованості за відсотками, правомірність нарахування яких судом визнано необґрунтованим, то сплачену суму відповідачем в рахунок сплати відсотків слід віднести в рахунок заборгованості за кредитом, у зв`язку із чим, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 29 700,82 грн (29 905,10 грн- 204,28 грн). В задоволенні позовної вимоги в частині стягнення відсотків за цим кредитним договором слід відмовити. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність права на звернення позивача до суду з огляду на наступне. Так, як вбачається з умов Заяви договору від 07.01.2021 року, строк користування кредитом складає 12 місяців. Будь-яких підстав для пролонгації даного строку кредитування вказаною Заявою договором не визначено. Виходячи з цього, суд вважає хибною позицію відповідача щодо того, що строк виконання зобов`язань за Кредитним договором не настав. При цьому, у пункті 27 Заяви-договору сторони узгодили проведення листування через Мобільний додаток або через інші дистанційні канали зв`язку, відповідно до умов ДКБО. Відповідно до наведеного, у суду не має підстав вважати, що повідомлення-вимога про погашення заборгованості за кредитом, копія якої додана до позовної заяви позивачем не була надіслана на адресу відповідача у порядку та спосіб, не передбачений умовами Кредитного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 07.09.2021 року №002/11528418-СК_SB в розмірі 29 700,82 грн, з яких: 29 700,82грн сума заборгованості за тілом кредиту. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 29 700,82 грн із заявлених позовних вимог у розмірі 55 168,73 грн, то з позивача на користь відповідача слід стягнути 53,8% від розміру сплаченого судового збору, що складає 1303,25 грн (2422,40*53,8%). На підставі викладеного,

Outcome: partial