Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

У січні 2026 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак шлюбні відносини між ними фактично припинені, а на даний час у судовому порядку вирішується питання про розірвання шлюбу У шлюбі сторони мають трьох малолітніх дітей, які проживають разом із позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку щодо їх утримання, чим ставить позивачку та дітей у скрутне матеріальне становище. Самостійне утримання є для позивачки надмірним тягарем, оскільки її матеріальний стан не дозволяє повною мірою забезпечувати належні умови для їх утримання та розвитку. На думку позивачки, заявлений нею розмір аліментів є обґрунтованим, та таким, що відповідає потребам дітей. Ухвалою судді від 07.01.2026 відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Ухвалою про відкриття провадження у справі відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, а також для подання клопотання щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, відповідачу було роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Однак до суду не надійшло жодних заяв чи клопотань від учасників справи, зокрема, відзиву на позовну заяву або клопотання буд-якої зі сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для правильного вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02.08.2022 Погребищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 21.10.2022, серії [NUMBER] , виданого 27.06.2017, серії [NUMBER] , виданого 12.04.2023, сторони є батьками трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, органами соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 179 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Особа, на ім`я якої виплачуються аліменти (батьки або інших законні представники), зобов`язана розпоряджатися ними виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, отриманими на її утримання, а також має право на їх самостійне одержання та розпорядження відповідно до положень ЦК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2, 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років 2 817 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років 3 512 гривень. Згідно із ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму в контексті ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» задовольняє тільки мінімальні потреби дитини, вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання їхніх спільних дітей. Враховуючи викладене, а також положення статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з принципу якнайкращого забезпечення, інтересів дитини, а також беручи до уваги значне зростання вартості проживання, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначення аліментів у зазначеному розмірі є пропорційним, справедливим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи й суті спірних правовідносин між сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з вимогами частин 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом частин 1, 3 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Пунктом 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, позов про стягнення аліментів за своєю правовою процесуальною природою є позовом майнового характеру. За змістом підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана до суду фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, із відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 331 грн 20 коп.

Outcome: approved