Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

02.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 липня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір (оферти) № 11.07.2023-100001631 в електронній формі шляхом акцепту пропозиції кредитодавця із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3500 грн строком на 42 дні, з датою повернення 21.08.2023. Процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 2,1 % за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти були перераховані на платіжну картку відповідача, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів від 11.07.2023. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту. Натомість відповідач належним чином умови договору не виконав, у встановлений строк кредитні кошти та проценти за користування ними не повернув, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Станом на день звернення до суду загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 6587 грн, з яких: 3500 грн заборгованість за тілом кредиту; 3087 грн нараховані проценти за користування кредитом. Посилаючись на положення статей 509, 525, 526, 610, 612, 1049, 1054 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6587 грн, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 11.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В прохальній частині позову, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду сповіщений у встановленому законом порядку, підтвердженням чого є його розписка про отримання рекомендованого повідомлення, у судове засідання не з`явився, поважності причин неявки не повідомив, свого представника до суду не направив, відзив на позов не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Судом встановлено, що 11.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11.07.2023-100001631 в електронній формі шляхом акцепту відповідачем пропозиції кредитодавця із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Факт укладення договору підтверджується наданою до матеріалів справи пропозицією про укладення кредитного договору (офертою) та електронними документами, що складають договір. З наданої суду пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) вбачається, що кредитодавцем виступає ТОВ «Споживчий центр», а позичальником [PERSON] , при цьому договір укладено шляхом проходження позичальником ідентифікації у інформаційній системі кредитодавця та підтвердження прийняття умов договору за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого на його фінансовий номер телефону. Також матеріали справи містять додаток до анкети позичальника, у якому зазначено персональні та контактні дані відповідача, зокрема його прізвище, ім`я та по батькові [PERSON] , фінансовий номер телефону [NUMBER] , а також інші контактні дані та інформацію, подану відповідачем під час оформлення кредиту. У цьому документі міститься підтвердження підписання його відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора P483, надісланого в смс-повідомленні на зазначений номер телефону, датоване 11.07.2023. Із змісту кредитного договору вбачається, що кредит надано позичальнику на умовах строковості, платності та поворотності шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, зазначених ним під час оформлення заявки. Істотні умови кредитного договору визначені у пропозиції про укладення кредитного договору (оферті) та заявці, які є його невід`ємними складовими. Згідно з наданими суду документами, за умовами кредитного договору № 11.07.2023-100001631 від 11.07.2023 відповідачу надано кредит у сумі 3500 грн, строком користування 42 дні, з кінцевою датою повернення 21.08.2023. Процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 2,1 % за кожен день користування кредитом, яка є фіксованою та застосовується протягом усього строку кредитування. Проценти за користування кредитом нараховуються шляхом множення суми кредиту (або її залишку) на кількість днів користування кредитом та на визначену договором процентну ставку. З наданої суду таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 11.07.2023-100001631 вбачається, що позичальнику надано кредит у розмірі 3500 грн, а загальна вартість кредиту для споживача за умовами договору становить 6587 грн, з яких 3500 грн сума кредиту, 3087 грн проценти за користування кредитом. У таблиці також наведено графік платежів та розрахунок процентів за періоди користування кредитом. Надані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують факт укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та погодження ним умов кредитування, у тому числі щодо розміру процентної ставки, строку кредитування та порядку повернення кредиту. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджено квитанцією від 21.08.2023, ID платежу: 2338200055. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Отже, оскільки умовами кредитного договору № 11.07.2023-100001631 від 11.07.2023 визначено строк кредитування 42 дні, тобто з 11.07.2023 по 21.08.2023, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 21.08.2023. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 6587 грн, з яких: 3500 грн заборгованість за тілом кредиту, 3087 грн проценти за користування кредитом. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову.

Outcome: approved