Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

До Теофіпольського районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову 14 960,57 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.12.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 474984-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», з використанням [PERSON] через інформаційно-телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора UA-1596, надісланого на номер телефону [NUMBER] , за умовами якого ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що стандартна процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 2% на день, знижена процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 1,15012500% на день. У пунктах 2, 3, 4 договору встановлено особливості нарахування процентів та встановлено графік платежів. Як стверджує позивач, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало позичальниці грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальниці № [NUMBER] , проте відповідачка [PERSON] , отримавши грошові кошти у позику, свої зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 01.12.2025 у неї виникла заборгованість перед позивачем на суму 14 960,57 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7260,65 грн та заборгованості за процентами у розмірі 7699,92 грн. Відтак, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Окрім цього, при поданні позовної заяви представник позивача Памірський М.А. подав до суду клопотання про витребування доказів та просив витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо належності відповідачці карти, зазначеної у позовній заяві, та виписку про рух коштів по рахунку відповідача за період з 29.12.2023 (дата видачі кредиту) по 14.06.2024 (дата закінчення терміну кредитування). Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29.12.2025 провадження у справі відкрито, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено учасникам строк для подання заяв по суті справи, клопотання представниці позивача задоволено, витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» відповідні відомості. 23.02.2026 на електронну адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані судом відомості. Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, хоча копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримав особисто 30.01.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, інших клопотань чи заяв по суті справи від сторін до суду не надійшло. Ураховуючи, що клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін чи інших клопотань від сторін до суду не надійшло, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із урахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, позицій сторін та їх представників, викладених у заявах по суті справи, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про наявність такого, що підлягає судовому розгляду, спору між сторонами, що виник з відносин договору кредиту. При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, зазначених у позові, суд, оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши правову позицію сторін, висловлену у наявних у справі заявах по суті справи (у позові), виходячи із змісту спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини справи. 1. Факт укладення договору кредиту. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері регламентує Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, який набрав чинності 10.06.2017. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. За змістом ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Суд встановив, що 29.12.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 474984-КС-002 про надання кредиту (споживчого кредиту, електронна форма) (далі - кредитний договір № 474984-КС-002 від 29.12.2023) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», підписаним [PERSON] шляхом використання одноразового ідентифікатора UA-1596, надісланого на номер телефону [NUMBER] . За умовами п. 1 кредитного договору № 474984-КС-002 від 29.12.2023 ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальникові грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Сторони узгодили, що строк, на який надається кредит, становить 24 тижні, стандартна процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 2% на день, знижена процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 1,15012500% на день, комісія за надання кредиту становить 1800,00 грн, строк дії договору: до 14.06.2024, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 31 200,00 грн; у пунктах 2, 3 договору встановлено особливості нарахування процентів та графік платежів. У п. 7.4.4 кредитного договору № 474984-КС-002 від 29.12.2023 зазначено, що позичальник підтверджує ознайомлення з договором про надання кредиту та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням. Зазначений договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-1596 29.12.2023 о 14:04:48. У матеріалах справи наявне прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 474984-КС-002 про надання кредиту, а також відтворена візуальна форма послідовності дій клієнта [PERSON] при укладенні відповідного договору кредитування. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення договору № 474984-КС-002 про надання кредиту (споживчого кредиту, електронна форма) від 29.12.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та позичальницею [PERSON] . 2. Факт отримання грошових коштів позичальником. До відносин за кредитним договором застосовуються положення § 1 Глави 71 ЦК України (позика), якщо інше не встановлено § 2 Глави 71 ЦК України (кредит) і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На вимогу ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт отримання відповідачкою грошових коштів у розмірі 12 000,00 грн від ТОВ «Бізнес Позика» шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: копією листа ТОВ «ПрофітГід», відповідно до якого в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «ПрофітГід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: надавач платіжних послуг: ТОВ «ПрофітГід», код ЄДРПОУ: 39932827, ліцензія на переказ коштів без відкриття рахунку Національного банку України № 21/991-рк від 29.05.2023; платник: ТОВ «Бізнес Позика», номер транзакції: 40385-15056-92903; дата/час здійснення переказу: 29.12.2023 о 14:05; сума переказу, грн: 12 000,00; номер платіжної картки отримувача: [NUMBER] ; емітент платіжної картки отримувача: PRIVAT BANK; код авторизації: 976764; код RRN: 336314208705; призначення переказу: «Перерах. коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] зг. кредитного дог. № 474984-КС-002 від 29.12.2023 Без ПДВ». Крім цього, у матеріалах справи наявні відомості, які надійшли з АТ КБ «ПриватБанк», якими підтверджено належність банківської карти № [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та підтверджено факт зарахування 29.12.2023 на карту відповідного грошового переказу на суму 12 000,00 грн. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг») до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. У матеріалах справи відсутні відомості про відмову споживача від договору про споживчий кредит. Відтак, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало у повному обсязі, грошові кошти у сумі 12 000,00 грн, було передано відповідачці у власність шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки. З огляду на вказане, суд вважає факт виконання кредитодавцем умов договору з передачі грошових коштів доведеним, та на цій підставі, виниклим обов`язок відповідачки повернути позичені грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором кредитування. 3. Факт невиконання позичальником обов`язку з повернення кредиту. Порядок та строки повернення кредиту визначено у кредитному договорі № 474984-КС-002 від 29.12.2023 та надано вигляді графіку платежів (п. 3), а також зазначено у паспорті споживчого кредиту. Відповідачка підписанням кредитного договору підтвердила, що до укладання договору отримала від кредитодавця інформацію щодо умов кредитування. Позивач у позові зазначає, що [PERSON] на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором № 474984-КС-002 на загальну суму 19 803,43 грн, з них 4739,35 грн заборгованості за тілом кредиту, 13 264,08 грн заборгованості за нарахованими процентами, 1800,00 грн заборгованості за комісією. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, 03.01.2024 [PERSON] сплатила 1800,00 грн, з яких 442,18 грн заборгованості за тілом кредиту, 828,12 грн заборгованості за нарахованими процентами, 529,70 грн заборгованості за комісією, 12.01.2024 сплатила 754,19 грн заборгованості за нарахованими процентами, 18.01.2024 сплатила 2528,74 грн, з яких 1063,44 грн заборгованості за тілом кредиту, 1239,76 грн заборгованості за нарахованими процентами, 225,54 грн заборгованості за комісією, 07.02.2024 сплатила 2259,68 грн, з яких 241,40 грн заборгованості за тілом кредиту, 2018,28 грн заборгованості за нарахованими процентами, 21.02.2024 сплатила 1324,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, 22.02.2024 сплатила 999,54 грн, з яких 117,92 грн заборгованості за тілом кредиту, 840,52 грн заборгованості за нарахованими процентами, 41,10 грн заборгованості за комісією, 06.03.2024 сплатила 2418,05 грн, з яких 233,14 грн заборгованості за тілом кредиту, 1515,41 грн заборгованості за нарахованими процентами, 669,50 грн заборгованості за комісією, 26.03.2024 сплатила 2600,00 грн, з яких 427,80 грн заборгованості за тілом кредиту, 1838,046 грн заборгованості за нарахованими процентами, 334,16 грн заборгованості за комісією, 03.04.2024 сплатила 2509,86 грн, з яких 1198,62 грн заборгованості за тілом кредиту, 1311,24 грн заборгованості за нарахованими процентами, 25.04.2024 сплатила 1000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 01.05.2024 сплатила 800,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, 02.05.2024 сплатила 809,37 грн, з яких 14,56 грн заборгованості за тілом кредиту, 794,81 грн заборгованості за нарахованими процентами, 23.03.2025 сплатила 0,29 грн заборгованості за тілом кредиту. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні, достовірні та допустимі докази того, що відповідачка [PERSON] , отримавши грошові кошти у позику, повністю виконала взяті за себе зобов`язання з повернення грошових коштів. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд зауважує, що обрана відповідачкою процесуальна поведінка, у тому числі неподання заяв по суті справи, неподання у встановлені процесуальні строки доказів унеможливлюють формування у справі висновків про повну або часткову безпідставність позовних вимог. Належні і допустимі докази виконання позичальницею [PERSON] взятих на себе за договором № 474984-КС-002 про надання кредиту обов`язків з повернення позичених грошових коштів та процентів, у матеріалах справи відсутні. Отже, суд встановив факти укладення 29.12.2023 кредитного договору № 474984-КС-002 між ТОВ «Бізнес Позика» та позичальницею [PERSON] , виконання ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язання перед [PERSON] , взятих на себе за кредитним договором № 474984-КС-002 від 29.12.2023 у повному обсязі, передання грошових коштів у сумі 12 000,00 грн відповідачці у власність шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки, а також невиконання [PERSON] взятих на себе за договором № 474984-КС-002 від 29.12.2023 зобов`язань з повернення позичених коштів (тіла кредиту) та процентів. Як вбачається із наведеного позивачем ТОВ ««Бізнес Позика» детального розрахунку заборгованості позичальниці [PERSON] за кредитним договором № 474984-КС-002 від 29.12.2023, заборгованість відповідачки перед позивачем становить 7260,65 грн за тілом кредиту, 7699,92 грн за процентами, всього на суму 14 960,57 грн. Стосовно суми заявленого до стягнення основного зобов`язання (тіла кредиту) в розмірі 7260,65 грн, суд виходить із відсутності у справі доказів виконання позичальником його обов`язків, відтак, зазначені грошові кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у заявленому розмірі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). На підставі положень ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 до Закону України «Про споживче кредитування» внесено зміни, відповідно до яких на підставі ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1% (зміни, внесені п. 5 розділу І Закону України № 3498-IX від 22.11.2023, набрали чинності 24.12.2023, тобто, з дня, наступного за днем його опублікування (23.12.2023). Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3498-IX від 22.11.2023, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Тобто, дія Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 про обмеження максимального розміру денної процентної ставки, який не може перевищувати 1%, поширюється на кредитні правовідносини, що виникли до набрання чинності цим законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5%. Тобто, у період з 24.12.2023 по 21.08.2024 діє перехідний період правового регулювання (діє обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі 2,5 %, 1,5%), проте одночасно під час якого, як слідує з положень п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3498-IX від 22.11.2023, діє обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі також 1 % та поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відтак, застосовними у вказаному часовому періоді з 24.12.2023 по 21.08.2024 можуть бути такі максимальні розміри денної процентної ставки: 1) 1 % - при укладенні кредитних договорів у правовідносинах, що виникають після 24.12.2023 (набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, яким ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5); 2) 1% - при пролонгації після 24.12.2023 договорів, укладених до набрання чинності змінами до Закону України «Про споживче кредитування»; 3) 2,5 % (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно) та 1,5% (з 23.04.2024 по 21.08.2024 включно), передбачені п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, законом не встановлено обмежень дії ч. 5 ст. ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відтак, вбачається колізія ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». У практиці Верховного Суду сформовано сталий підхід, за якого при застосуванні норми права в разі можливості її неоднозначного розуміння необхідно враховувати текстуальне значення норми (букву закону), з`ясовувати дійсну легітимну мету законодавця, яка встановлюється, зокрема, через аналіз пояснювальної записки до проєкту закону, а також дослідження генезису розвитку відповідних законодавчих змін, дійсної суті проблеми, що підлягає вирішенню на рівні прийняття закону (Постанова КАС у складі ВС від 20.11.2018 у справі № 820/1670/18), - тобто, застосовувати телеологічне тлумачення закону. З пояснювальної записки до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 вбачається, що прийняття законопроєкту було обґрунтовано необхідністю знизити надвисоке ціноутворення на ринку мікрокредитування, зменшити високоризикове кредитування, сповільнити зростання заборгованості малозабезпечених і фінансово необізнаних позичальників та посилити захист прав споживачів шляхом гарантування отримання ними всієї інформації, необхідної для оцінки спроможності до повернення кредиту та виплати відсотків за користування ним, а також усунення можливості психологічного впливу кредитодавцем на процес прийняття такого рішення. Тобто, уцілому зазначений законопроект було спрямовано на покращення становища споживача у кредитних правовідносинах. Тому суд ураховує, що метою прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 було саме покращення становища споживача послуг кредитування, а обмеження максимального розміру процентної ставки мало на меті обмежити надмірний фінансовий тягар для споживача. Окрім цього, при врахуванні на підставі п. 2 розділу IІ Закону України «Про споживче кредитування» положень закону про обмеження максимальної денної процентної ставки в розмірі 1 %, передбаченому ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», при пролонгації договорів, укладених до набрання чинності змінами до Закону України «Про споживче кредитування», логічним є висновок, що Перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не застосовні до тих договірних правовідносин споживчого кредитування, які виникли до внесення змін до закону, проте пролонгуються після набрання чинності ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яким обмежено максимальний розмір денної процентної ставки (1 %). За змістом Закону України «Про правотворчу діяльність», перехідні положення включаються до нормативно-правового акта, якщо: 1) реалізація нормативно-правового акта здійснюватиметься поетапно (при цьому текст кожної тимчасової норми права, включеної до цього розділу, має вказувати на строк (термін), протягом якого діятиме зазначена тимчасова норма); 2) нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин; 3) акт має зворотну дію в часі (пом`якшує або скасовує відповідальність особи); 4) необхідно передбачити збереження обсягу і змісту норм права, спрямованих на захист прав і свобод громадян та інтересів юридичних осіб, що існували за попереднього регулювання тощо. Призначення Перехідних положень - адаптувати суспільні відносини до нового правового регулювання, забезпечити їх поступовий перехід до нових реалій правового регулювання з дотриманням справедливого балансу інтересів учасників таких правовідносин, тому їх дія має поширюватись саме на ті правовідносини, які виникли до набрання чинності законом, який покращує становище споживача, та тривають після набрання чинності цим законом, у той час як для правовідносин, які виникли після набрання чинності законом, який покращує становище споживача фінансових послуг відсутні фактичні та юридичні підстави, особливо - з урахуванням чинного у законі застереження, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»). У результаті телеологічного тлумачення вищенаведених положень закону висновується, що для договорів споживчого кредитування, які було укладено до 24.12.2023, проте які пролонгуються після 24.12.2023, не може бути встановлено більш сприятливий режим правового регулювання максимальної денної процентної ставки, аніж для договорів, які укладені після 24.12.2023, тобто, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 до Закону України «Про споживче кредитування», яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»; натомість, для правовідносин, які виникли після набрання чинності 24.12.2023 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, на підставі ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Такий підхід відповідає принципу виявлення дійсної мети і духу закону у процесі правозастосування, дозволяє врахувати соціальні наслідки правозастосування, забезпечує ефективність права, зокрема через розширювальне тлумачення з урахуванням практики ЄСПЛ, а також відповідає принципу тлумачення закону на користь слабшої сторони, який є однією з основних засад правової системи та вказує, що суди повинні тлумачити закон та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи («in dubio pro persona» або «in dubio pro homine», що означає «у вагомих сумнівах - на користь людини» (Постанова Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 240/4894/23). Принцип тлумачення закону на користь особи вимагає підходу, за якого в сумнівних ситуаціях суди повинні вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи. Узагальнюючи наведене, застосовними для договорів споживчого кредитування у період з 24.12.2023 по 21.08.2024 можуть бути такі максимальні розміри денної процентної ставки: 1) 1 % - при укладенні договорів у правовідносинах, що виникають після 24.12.2023 (набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, яким ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5); 2) 1% - при пролонгації після 24.12.2023 договорів, укладених до набрання чинності змінами до Закону України «Про споживче кредитування»; 3) 2,5 % (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно) та 1,5% (з 23.04.2024 по 21.08.2024 включно), передбачені п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» - протягом перехідного періоду, застосовного для кредитних договорів, укладених до набрання чинності змінами до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», проте які продовжують діяти після набрання чинності зазначеними змінами Закону України «Про споживче кредитування» і передбачають більший максимальний розмір денної процентної ставки, ніж встановлено перехідними положеннями закону. Отже, максимальний розмір денної процентної ставки для договорів, укладених або пролонгованих після 24.12.2023, не повинен перевищувати 1%, а щодо договорів, які укладено до набрання чинності Законом України № 3498-IX: протягом перших 120 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%; та 1 % - починаючи з 241 дня після набрання чинності зазначеним Законом. Тому оскільки договір № 474984-КС-002 про надання кредиту укладено між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] 29.12.2023, тобто, після набрання чинності 24.12.2023 змінами до Закону України «Про споживче кредитування», то положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» про те, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %, поширюється на кредитні правовідносини у цій справі. З урахуванням наведеного, суд відхиляє наданий позивачем розрахунок заборгованості у частині нарахованих відповідачці процентів, оскільки при нарахуванні процентів за користування кредитом позивачем не враховано законодавчого обмеження максимального розміру денної процентної ставки, визначеного ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» із застереженням, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %, а також що на підставі п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3498-IX від 22.11.2023, обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 % поширюється у тому числі на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд здійснив перерахунок процентів за період дії договору кредитування, у тому числі з урахуванням положень договору № 474984-КС-002 про надання кредиту, а також змін, внесених до Закону України «Про споживче кредитування», а саме: застосувавши до договору процентну ставку у максимальному розмірі 1% суми кредиту за кожен день користування кредитом у період з 29.12.2023 по 14.06.2024, зі строком кредиту 24 тижні (169 днів). У результаті перерахунку нарахованих позивачем процентів, з урахуванням сплаченої відповідачкою частини заборгованості в сумі 13 264,08 грн, за формулою: сума процентів = (12 000/100х1х6 + 11 557,82/100х1х15 + 10 494,38/100х1х20 + 10 252,98/100х1х15 + 10 135,06/100х1х13 + 9901,92/100х1х20 + 9474,12/100х1х8 + 8275,50/100х1х22 + 7275,50/100х1х7 + 7260/100х1х43) - 13 264,08 = 2333,98 (грн). Відтак, з урахуванням змін, внесених до Закону України «Про споживче кредитування», розмір процентів за користування кредитом в межах строку дії договору № 474984-КС-002 про надання кредиту від 29.12.2023 становить 2333,98 грн. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми позичених коштів в будь-який час. На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні, оціненими кожен по окремості, а також у сукупності та взаємозв`язку, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального права, суд дійшов висновку, що майнові права позивача підлягають захисту в судовому порядку, позов підлягає частковому задоволенню, а порушене право відновленню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором № 474984-КС-002 про надання кредиту від 29.12.2023 у розмірі 9594,63 грн, з яких: 7260,65 грн становить заборгованість за основною сумою боргу (за тілом кредиту), 2333,98 грн становить заборгованість за нарахованими процентами. Щодо питання розподілу судових витрат, яке підлягає вирішенню відповідно ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення, то на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1553,55 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (9594,63 / 14 960,57 х 2422,40 = 1553,55 грн). На підставі наведеного та

Outcome: partial