Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Т.в.о.директора КП«ТЖКП» звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] , заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 120989,62 грн, з яких: абонентське обслуговування (водопостачання та водовідведення) у сумі 1426,20 грн, абонентське обслуговування (поводження з побутовими відходами) у сумі 73,91 грн, абонентське обслуговування (теплопостачання) у сумі 1364,39 грн, водопостачання та водовідведення у сумі 47164,62 грн, теплопостачання у сумі 45009,54 грн, поводження з побутовими відходами у сумі 3679,56 грн, управління багатоквартирним будинком у сумі 22271,40 грн, та витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до рішення Тернівської міської ради від 28 березня 2007 року № 140 Комунальне підприємство «ТЖКП» є виконавцем житлово-комунальних послуг у м. Тернівка. Згідно із Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VІІ КП «ТЖКП» протоколами загальних зборів у м.Тернівка Дніпропетровської області визнано управителем багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та є абонентом КП «ТЖКП», оскільки користуються житлово-комунальними послугами. Між КП «ТЖКП» і відповідачем встановились фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Претензій щодо якості або кількості послуг відповідачем не пред`являлось. Станом на 01 грудня 2025 року відповідач має заборгованість за спожиті житлово комунальні послуги за період з 01 вересня 2014 року по 01 грудня 2025 року в загальному розмірі 120989,62 грн. Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 січня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13 січня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування відзиву посилається на відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем, рішення співвласників домоволодіння не є договором, в будинку не створене ОСББ, та у зв`язку із тим, що договору не має, він послуги у відповідача не замовляв та відповідачем ці послуги надаються в односторонньому порядку, що є підставою для відмови в позові. Також посилається на судову практику, яка регулює схожі спірні правовідносини та на відсутність доведеності обсягу наданих послуг. 16 січня 2026 року у відповіді на відзив позивач посилається, зокрема, на те, що КП «ТЖКП» фактично надавало та надає послуги відповідачу, а останній не відмовляється від них та продовжує користуватися житлово-комунальними послугами. З посиланнями на судову практику зазначає, що факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Між сторонами склалися фактичні договірні відносини, отже відповідач зобов`язаний сплатити грошові кошти за отримані та спожиті послуги. Особовий рахунок відповідача № [NUMBER] , відкритий за адресою: [ADDRESS] є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій абонентського відділу КП «ТЖКП» і був відкритий на ім`я [PERSON] . 17 серпня 2022 року на офіційному сайті КП «ТЖКП» була виставлена офіційна інформація щодо публічних договорів на отримання комунальних послуг, в якиїх зазначено фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір , зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу,/ факт отримання послуги. Відповідач не відмовлявся від отримання послуг. У запереченнях на відповідь до відзиву від 21 січня 2026 року відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного доказу реальних правовідносин, що склалися між сторонами та які підтверджують його статус як споживача послуг КП «ТЖКП», позивачем не доведено, що саме він є виконавцем послуги, що послуги фактично надавалися та відповідач їх отримував, не підтверджено, що особовий рахунок був відкритий на [PERSON] , у зв`язку із чим, в позові необхідно відмовити. В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року № 140 виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Тернівка визначено Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство» (а.с. 5). Згідно з протоколом зборів співвласників (власників квартир та нежитлових приміщень) будинку [ADDRESS] від 22 квітня 2016 року, Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство» визначено управителем вказаного будинку (а.с. 6). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з адресної картки (а.с. 11) та відомостями з реєстру територіальної громади про місце проживання особи №2807 від 14 грудня 2025 року (а.с. 22). Відповідно до довідки про заборгованість абонентського відділу КП «ТЖКП» заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] відкритим за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 грудня 2025 року складає 120989,62 грн, з яких: з яких: абонентське обслуговування (водопостачання та водовідведення) у сумі 1426,20 грн, абонентське обслуговування (поводження з побутовими відходами) у сумі 73,91 грн, абонентське обслуговування (теплопостачання) у сумі 1364,39 грн, водопостачання та водовідведення у сумі 47164,62 грн, теплопостачання у сумі 45009,54 грн, поводження з побутовими відходами у сумі 3679,56 грн, управління багатоквартирним будинком у сумі 22271,40 грн. Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст. 4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Законом України від 03 грудня 2020 року №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01 травня 2021 року, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внесено зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (з урахуванням змін), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка обирається виключно за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги, а саме: індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У той же час, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. КП «ТЖКП» , як виконавець послуг, 17 серпня 2022 року на своєму офіційному веб-сайті: https:/tgkp.com.ua/ розмістило типовий індивідуальний договір про надання послуг, який є публічним договором приєднання, згідно наказу № 93 від 14 лютого 2022 року (а.с. 50). На адресу позивача від відповідача не надходило жодних документів які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин, так само і не надходила відмова відповідача від отриманих послуг. Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових, водопостачання та водовідведення між КП «ТЖКП» та [PERSON] не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачу надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція з цього приводу сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, та постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Крім того, з 01 листопада 2021 року між позивачем та відповідачем, як споживачем послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п.30 типового індивідуального договору, плата за послугу постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, та методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених ст.16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. З урахуванням вищенаведених норм, суд вважає доводи відповідача, що позивачем не доведений статус відповідача як споживача комунальних послуг та посилання його на відсутність будь-якого договору про надання послуг, не заслуговують на увагу та не є підставою для звільнення відповідача від сплати за отримані комунальні послуги. Натомість матеріалами справи підтверджено, що позивачем регулярно здійснюється постачання комунальних послуг, про це свідчать надані представником позивача відповідні докази (акти прийняття теплового вузла обліку, акти виконаних робіт, графіки щоденного вивозу ТПВ з території міста Тернівка, довідки про кількість жителів використавши питну воду) (а.с.70-91). Перевірений судом розрахунок заборгованості за надані позивачем послуг та відповідні нарахування за надані послуги (а.с. 12-17) є вірним, відповідає структурі тарифів (а.с.52). Відповідачем розрахунок боргу не спростований, свого контрозрахунку не надано; клопотання про застосування позовної давності не заявлено. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, між Комунальним підприємством «Тернівське житлово-комунальне підприємство» та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки підприємство надає житлово-комунальні послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення, утримання будинків і прибудинкових територій, а відповідач ними користується. Отже, відповідач зобов`язаний сплатити кошти за спожиту послугу, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг, виходячи з факту проживання останнього у квартирі, що розташована в багатоквартирному житловому будинку. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі наведеного вище суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги у зазначеному у позові розмірі, тобто 120989,62 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved