Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.08.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено Договір № 2891107. 02.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір № 100171314. 21.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір № 3232838. Позивач вказав, що Позикодавці зі своєї сторони належним чином виконали свої зобов`язання за вказаними договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договорів, строк повернення грошових коштів за договорами наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 29.12.2021 було укладено договір №29/12-2021, відповідно до якого ТОВ "МАНІФОЮ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2891107. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2891107. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №2891107. 17.12.2021 було укладено договір №17/12-2021-62, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100171314. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100171314. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №100171314. 29.11.2021 було укладено договір №29-11-102, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3232838. 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3232838. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3232838. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 73519,35 грн, з яких: - Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 10500,00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 62224,35 грн. - Заборгованість за комісіями - 795,00 грн. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. Також просив стягнути витрати на правничу допомогу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомленням) сторін. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представник відповідача 23.09.2026 подав відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача вказує, що Позивачем не додані первинні належні та допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів від первісних кредиторів та неповернення або часткового повернення кредитів, якими є документи первинної бухгалтерської документації (виписка по рахунку, платіжні документи). Матеріали справи не містять доказів того, що первісними кредитодавцями виконані умови кредитних договорів та надано позичальнику кредити, оскільки відсутні докази того, на який саме рахунок/картку перераховувались кредитні кошти або видавались готівкою та докази того, що ці реквізити вказані відповідачем. Зазначив, що разом із цим позивачем ТОВ «Коллект Центр» не надано доказів на підтвердження зарахування відповідачу грошових коштів щодо зазначених вище договір позики та кредитних договорів. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем отриманими від позики коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника) за вказаним договорами. Відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником грошових коштів за вказаним вище договорами, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків. Згідно із умовами договорів факторингу при укладенні договорів факторингу позивач володіє повною інформацією щодо кредитної справи кожного боржника в тому числі і первинними документами, що підтверджують факт надання коштів у кредит та відповідно заборгованості за кредитними договорами. Вважає, що оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів щодо факту передачі права грошової вимоги до відповідача Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" у заявленому позивачем розмірі та не надав до суду первинні банківські документи, якими має підтверджуватись заборгованість за кредитом, що слідує із вказаної вище судової практики Верховного Суду із спірних правовідносин, позивачу має бути відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку із їх недоведеністю. Щодо нарахування відсотків за договором позики №2891107 від 05.08.2021 року вказав, що відповідно до умов договору №2891107 від 05.08.2021 р. Відповідачу була надана позика в сумі 3000,00 грн. на строк 30 днів з відсотковою ставкою 0,01% в день користування кредитом. З урахуванням умов договору №2891107 від 05.08.2021 р. відповідачу була надана позика в сумі 3000,00 грн. на строк 30 днів з відсотковою ставкою 0,01% в день користування Позикою. Такі умови прописані в договорі, графіку погашення позики та паспорті споживчого кредиту. У відповідності до ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Саме тому взята ставка 0,01% за день користування позикою, відповідно, розрахунки будуть виглядати так: 3000,00 грн. *0,01% = 0,30 грн. в день. 0,30 грн. * 30 днів = 9,00 грн. відсотки за 30 днів згідно терміну кредитування. Отже, до стягнення, за умови укладання договору та отримання кредитних коштів, підлягало б 9,00 грн. 8010,10 грн. 9,00 грн. = 8001,10 грн. Отже, відсотки в сумі 8001,10 грн. за понадстрокове користування позикою є незаконними, оскільки нараховані поза межами строку кредитування. Щодо нарахування відсотків за договором про споживчий кредит №3232838 від 21.08.2021 вказав, що з урахуванням умов договору №3232838 від 21.08. 2021 р. відповідачу був наданий кредит в сумі 4500,00 грн. строком на 15 днів з відсотковою ставкою 1,25% в день користування кредитними коштами, а у випадку пролонгації договору ставка становить 5,00% за кожен день продовження такого користування. Такі умови прописані в договорі, графіку погашення позики та паспорті споживчого кредиту. 4500,00 грн. *1,25% = 56,25 грн. в день. 56,25 грн. * 15 днів = 843,75 грн. відсотки за 15 днів згідно терміну кредитування. 4500,00 грн. * 5,00% = 225,00 грн. відсотки за день продовження користування кредитними коштами. 225,00 грн. * 60 днів = 13500,00 грн. 843,75 грн. + 13500,00 грн. = 14343,75 грн. Отже, до стягнення, за умови укладання договору та отримання кредитних коштів, підлягало б 14343,75 грн. 33918,75 грн. 14343,75 грн. = 19575,00 грн. Отже, відсотки в сумі 19575,00 грн. за понадстрокове користування споживчим кредитом є незаконними, оскільки нараховані поза межами строку кредитування. Щодо нарахування відсотків за договором про споживчий кредит №100171314 від 02.09.2021, зазначив, що з урахуванням умов договору №100171314 від 02.09. 2021 р. відповідачу був наданий кредит в сумі 3000,00 грн. строком на 25 днів з відсотковою ставкою 1,25% в день користування кредитними коштами, а у випадку пролонгації договору ставка становить 5,00% за кожен день продовження такого користування. Такі умови прописані в договорі, графіку погашення позики та паспорті споживчого кредиту. 3000,00 грн. *1,25% = 37,50 грн. в день. 56,25 грн. * 25 днів = 937,50 грн. відсотки за 25 днів згідно терміну кредитування. 3000,00 грн. * 5,00% = 150,00 грн. відсотки за день продовження користування кредитними коштами. 150,00 грн. * 60 днів = 9000,00 грн. 937,50 грн. + 9000,00 грн. = 9937,50 грн. Отже, до стягнення, за умови укладання договору та отримання кредитних коштів, підлягало б 9937,50 грн. 20287,50 грн. 9937,50 грн. = 10350,00 грн. Отже, відсотки в сумі 10350,00 грн. за понадстрокове користування споживчим кредитом є незаконними, оскільки нараховані поза межами строку кредитування. Також звернув увагу, що в позовній заяві позивач просить стягнути окрім іншого 795,00 грн- комісію за надання споживчого кредиту №3232838 від 21.08.2021 року, та споживчого кредиту №100171314 від 02.09.2021 року. Проте, стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цих кредитів, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому є незаконною. Щодо набуття права вимоги Позивачем, зазначив, що не доведено, що за договорами факторингу№29-11-102, №17/12- 2021-62, №29/12-2021 відбулась передача права вимоги до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», оскільки в наданих позивачем договорах факторингу, та відповідно актах прийому - передачі реєстру боржників відсутні будь-які відомості про відповідача [PERSON] , а витяг з реєстру прав вимог виготовлений ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», без підпису сторони клієнтів, тому ТОВ «Коллект Центр» не могло набути права вимоги від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Крім цього, щодо судових витрат Позивача, представник відповідача вважає, що розмір понесених судових витрат не відповідає ст. 137 ЦПК України та є завищеним. Та у зв`язку із розглядом цієї справи, вказав, що Відповідач поніс 18000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у першій інстанції. Просив відмовити у задоволенні позову. Через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представник позивача 30.09.2026 подав відповідь відзив на позовну заяву. Відповідь обґрунтована тим, що спірні договори було укладено згідно з п.3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Вказав, що норми чинного законодавства не вимагають відображення коду одноразового ідентифікатора саме в кредитному договорі, вважає, що довідка про ідентифікацію, яка містить всю необхідну інформацію щодо здійсненого електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належним доказом вчинення позичальником підписання кредитного договору в електронній формі згідно вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Додатково надав копію спірних кредитних договорів. Звернув увагу, що надана разом з позовною заявою квитанція LIQPAY Акціонерного товариства КБ «Приват Банк» є належними доказами видачі грошових коштів на виконання умов Кредитних Договорів. Просив суд звернути увагу, що на противагу наданим позивачем доказам, які підтверджують зазначені ним обставини, відповідачем не надано жодних обґрунтованих заперечень та не долучено жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів та тверджень, викладених позивачем. Позивач зазначає, що Відповідач, отримавши кредитні кошти, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. У відзиві Представник Відповідача вказує лише на недоведеність факту отримання Відповідачем кредитних коштів, але будь-яких доказів цього не надає, проте, має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і має безперешкодну можливість надати суду докази про ймовірність того що кредитні грошові кошти, на думку сторони Відповідача, на його банківську карту не надходили. Також наголосив, що на момент укладення кредитного договору Відповідач не звертався до кредитора із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про прийняття та згоду зі всіма умовами такого договору, в тому числі із спірними умовами про продовження строку кредитування. Звернув увагу суду, що договори факторингу не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до Відповідача. Просив задовольнити позов повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на день розгляду справи воєнного стану в Україні не скасовано та не припинено. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови. Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою та другою ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. 1.Щодо Договору № 2891107 від 05.08.2021. Суд установив, що 05.08.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено Договір № 2891107. Згідно з п. 2.1. Договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до п. 2.2. Договору позики, позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України гривні. Пунктом 2.3. Договору позики встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики: 3000 грн. Згідно з п. 2.4.2. Договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0,01000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Відповідно до п 2.4.3. Договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Згідно з п. 2.4.4. Договору позики базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до п. 2.5. договору позики розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми Позики та процентів за користування позикою. Згідно з п. 2.6. Договору позики позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору Пунктами 3.1. та 3.2. Договору позики визначені проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику. Відповідно до п. 3.1.1. Договору позики, проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування Позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно. Згідно з п. 3.1.3. Договору позики у період прострочення Позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п. 2.4.4. Відповідно до п. 3.2.1. Договору позики проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором у розмірі, визначеному п. 2.5 Договору, за кожен день прострочення. Згідно з п. 3.6. Договору позики у випадку укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою в період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена Додатком № 1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п.2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою. Відповідно до п. 3.7. Договору позики зобов`язання позичальника за договором вважаються виконаними в повному обсязі в момент зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок позикодавця. Згідно з п. 3.10. Договору позики,

Outcome: partial