Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

24 жовтня 2024 року представник ТОВ «Іннова Фінанс» Чмир М.П. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 2931750224 від 047.02.2024 року в розмірі 73750 гривень, а також понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та фізичною особою - [PERSON] , було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 2931750224.. Даний договір укладено в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Договору позики, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 10000,00 гривень шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3, п.1.5 та/або п.1.6 цього договору, його додатків. Умовами вказаного договору позики передбачено: тип позики кредит; мета отримання кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; строк позики (строк дії договору) 24 дні; дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс») 1,5% на день (547,5% річних); процентна ставка позаакційна (базова) 2,5% на день (912,5% річних); дата надання позики 04.02.2024; дата повернення позики 28.02.2024. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. Відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, має заборгованість перед позивачем у розмірі 73750,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 63750,00 грн. - заборгованість за процентами, які нараховані по 16.10.2024 року включно. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду вищевказаної цивільної справи. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року позовну заяву було прийнято та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, задоволено позовні вимоги ТОВ «Іннова Фінанс» та стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», заборгованість за Договором про надання грошових коштів у позику № 2931750224 від 04.02.2024 року в сумі 73750,00 гривень, з яких: 10000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 63750,00 гривень - заборгованість за процентами, а також понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 гривні. Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів № 4273-IX від 26.02.2025 року, який набрав чинності 25.04.2025 року, найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська змінено на Індустріальний районний суд міста Дніпра. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 22 грудня 2025 року задоволено заяву [PERSON] , скасовано рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року, ухвалене у справі № 202/12831/24 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. 25 грудня 2025 року представник [PERSON] - адвокат Заніна Я.В. подала до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог й зазначила, що відповідач вважає їх безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне. Так, позивачем не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження наявності заборгованості у відповідача та факту отримання ним грошових коштів у позику. Надана позивачем Довідка-розрахунок про стан заборгованості за Договором не містить її детального розрахунку, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним й не є належним доказом наявності заборгованості. Пункти 1.1.4, 1.1.5., 1.6. Договору є нікчемними в частині встановлення процентних ставок у розмірі 1,5%/2,5% на день, оскільки такі ставки перевищують максимальний розмір процентної ставки - 1%, визначений ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Отже, безпідставним було застосування процентної ставки 2,5% на день, нарахування заборгованості за користування кредитом за такою ставкою, й відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості, на підставі зазначеної незаконної процентної ставки в розмірі 63750,00 гривень. Окрім того, нарахування процентів у строк з 04.02.2024 року по 16.10.2024 року, суперечить вимогам: п. 1.2. Договору, яким встановлено, що строк позики - 24 дні, а нарахований розмір процентів в сумі 63750,00 гривень у 6,3 рази перевищує тіло позики. Представником позивача наведено розрахунок заборгованості, згідно з яким її розмір складає 12400,00 гривень, з яких: 10000,00 гривень - тіло кредиту; 2400,00 гривень - нараховані проценти за період з 04.02.2024 по 28.02.2024 року за формулою (10000,00 грн. х 1% на день х 24 дні). При цьому зазначено, що з урахуванням відсутності первинних документів, банківських виписок, які б підтверджували отримання відповідачем коштів в сумі 10000,00 гривень, то відсутні правові підстави для задоволення позову. 05 січня 2026 року представник позивача - Чмир М.П. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що електронний договір про надання грошових коштів у позику № 2931750224 від 04.02.2024 року укладений з дотримання вимог чинного законодавства. Під час укладення договору про надання грошових коштів у позику № 2931750224 від 04.02.2024 року позичальником [PERSON] пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку, що забезпечило однозначне встановлення фізичної особи. Договір про надання грошових коштів у позику № 2931750224 від 04.02.2024 року підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора (eqe7oro7v), який направлено на адресу електронної пошти - [INFO] , зазначену останнім при реєстрації та вході в особистий кабінет під час укладення Договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 10 000,00 грн., а отже акцептовано умови Договору. Долучена до позову квитанція EasyPay до платіжної інструкції № 19757-1354-85743237 (ID операції: 1360595549) про перерахування коштів від 04.02.2024 р., є достовірним доказом, оскільки містить усі необхідні реквізити (номер, дату здійснення операції, суму видачі коштів, призначення платежу із зазначенням фінансового номеру та скороченого рахунку отримувача), й не може не враховуватись до уваги судом лише через наявність суб`єктивних заперечень зі сторони відповідача. Додатково інформація про картковий рахунок, дату та час перерахування коштів міститься у Розділі 11 Договору. Даний платіж здійснено ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», на підставі договору № 160523/1 від 16.05.2023 р. про надання послуг в системі EasyРау (небанківський оператор платіжних та фінансових сервісів в Україні). Номер картки, на яку було здійснено перерахування коштів за Договором, в особистому кабінеті Відповідач самостійно додав як таку, на яку бажає отримати кредитні кошти картку № [NUMBER] , і саме на неї, відповідачем було отримано суму позики у розмірі - 10000,00 грн. Наведений позивачем розрахунок заборгованості підтверджений квитанцією до платіжної інструкції № 19757-1354-85743237 про перерахування коштів від 04.02.2024 р. у розмірі 10000,00 грн., що становить суму тіла кредиту, від якої відповідно до умов підписаного [PERSON] . Договору проводилось подальше нарахування процентів за користування кредитними коштами, а тому такий розрахунок заборгованості виступає належним та допустимим доказом. При цьому, укладення Договору є добровільною згодою між позичальником та Позикодавцем. Відтак, [PERSON] , як свідома дієздатна особа, станом на 04.02.2024 року вважав умови кредитування за Договором № 2931750224від 04.02.2024 р. правомірними, не відмовився від підписання Договору та подальшого отримання від ТОВ «Іннова Фінанс» кредитних коштів. Також представник відповідача повідомив, що 08.09.2025 року здійснено реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, а саме змінено найменування юридичної особи з ТОВ «Іннова Фінанс» на ТОВ «Іннова-Нова». 11 січня 2026 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Заніна Я.В. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала до суду заперечення в яких повторно зазначила на нікчемність п. 1.1.4. Договору, п. 1.1.5 Договору та п. 1.6. Договору, які фактично не створили будь-яких правових наслідків для сторін Договору, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 63750,00 гривень. При цьому, у позивача відсутні правові підстави для нарахування Відповідачу заборгованості по процентах за користування позикою поза межами строку позики (строку дії Договору), тобто за 255 днів на загальну суму 63750,00 грн. і як наслідок немає підстав для стягнення з Відповідача цих сум. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів та наявності заборгованості у останнього. До позовної заяви не долучено документів, що підтвердили б здійснення фінансових операцій та первинних документів, а надана позивачем квитанція не є належним і достатнім доказом підтвердження факту перерахунку грошових коштів на банківський рахунок відповідача. На думку сторони відповідача, в даній справі тягар доказування факту надання/перерахунку грошових коштів відповідачу покладено саме на позивача й він мав можливість вжити необхідних заходів для отримання і надання відповідних доказів, якщо вони існують, однак не зробив цього. Представник позивача ТОВ «Іннова-Нова» (до зміни найменування - ТОВ «Іннова Фінанс») - адвокат Чмир М.П. в судове засідання не з`явився, натомість у відповіді на відзив на позовну заяву зазначив, що просить розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Заніна Я.В. у судове засідання не з`явились, натомість представник позивача подала клопотання в якому зазначила, що просить проводити розгляд справи без сторони відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню, з наступник підстав. Судом встановлено, що 04 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладено Договір надання грошових коштів у позику №2931750224 (далі - Договір) який підписаний [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором eqe7oro7v. В договорі зазначено, що з метою встановлення ділових відносин з ТОВ «Іннова Фінанс», [PERSON] згодний з умовами оферти ТОВ «Іннова Фінанс». Відповідно до п.1.1 Договору, за цим договором позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 10000,00 грн., шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3, п.1.5 та/або 1.6 цього договору, його додатків. Тип позики - кредит ( п. 1.1.1. Договору). Мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника ( п. 1.1.2. Договору). Процентна ставка - фіксована ( п. 1.1.3 Договору). Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс») 1,5% на день (547,5 річних) ( п. 1.1.4. Договору). Процентна ставка позаакційна (базова) 2,5% на день (912,5% річних) ( п. 1.1.5 Договору). Згідно п.1.2 Договору, строк позики (строк дії договору) становить 24 дні. Відповідно до п.1.3 Договору, орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково. Дата надання позики 04.02.2024 ( п. 1.3.1. Договору). Дата повернення позики 28.02.2024 ( п. 1.3.2. Договору). Повернення позики та процентів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок позикодавця або через особистий кабінет на сайті позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування партнерів. Моментом зарахування оплати позики та процентів є момент (дата) зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця або отримання відповіді від партнера позикодавця про зарахування коштів ( п. 1.3.3. Договору). На період строку, визначеного п. 1.2. Договору, нарахування процентів здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1.5% (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ «Іннова Фінанс»", Правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») від суми Позики за кожний день користування Позикою ( п. 1.5. Договору). У межах строку Позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до розділу 4 даного Договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка визначена у пункті 1.1.5. цього Договору з першого дня дії Договору, якщо інше не буде визначено в додатковіи? угоді, укладеніи? між Сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням Строку Позики визначаються у відповідніи? додатковіи? угоді, що укладається між Сторонами та відображаються Позичальнику в особистому кабінеті. ( п. 1.5.1. Договору). Відповідно до п.1.6 Договору, у випадку користування Позикою понад строк, встановлений п. 1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 1.5% на день (з урахування програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка в розмірі 2,5% на день від суми Позики за кожен день користування Позикою. Згідно з п.1.8 Договору, позичальник зобов`язаний повернути товариству позику, нараховані проценти згідно умов договору не пізніше строку вказаного в п.1.2 та або п.1.3 договору. Відповідно до п.1.9 Договору, розрахунок сукупної вартості позики за дисконтною (зниженою) процентною ставкою та терміни платежу згідно строку передбаченого п.1.2 цього договору, зазначені в Графіку розрахунків (таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику), який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1 до договору). Договір підписується електронним підписом Позикодавця та надсилається для ознаи?омлення та узгодження умов Позичальнику в особистии? кабінет разом з електронним повідомленням - пропозицією укласти Договір. На вказану Позичальником електронну пошту або смс повідмоленням надсилається одноразовии? ідентифікатор для підписання Договору, що згенеровании? під час проходження Позичальником процедури укладення Договору. Позичальник, прии?маючи пропозицію Позикодавця укласти Договір, підписує в інформаціи?но-комунікаціи?ніи? системі електронне повідомлення - пропозицію укласти Договір та сам Договір одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки "підписати". Сформовані таким чином електронні підписи Позичальника та Позикодавця накладені на Договір. Після підписання такими електронними підписами Договору и?ого умови вважаються прии?нятими, а Договір є укладеним ( п. 1.10. Договору). Сторони погодили права та обов`язки (Розділ 2 Договору) та відповідальність сторін (Розділ 3 Договору). Відповідно до п.4.1 Договору, позичальник має право продовжити строк користування позикою. Після кожного продовження строку позики, Змінюється кінцева дата строку Позики та кінцева дата терміну дії Договору позики на відповідну кількість календарних днів ( п. 4.5. Договору). Згідно п.5.5 Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором у вигляді унікального буквено-цифрової комбінації відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму силу як і власноручний підпис. Також, під час укладення вищевказаного договору позики, відповідачем [PERSON] 04 лютого 2024 року підписано електронними підписами з одноразовими ідентифікаторами Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» кредитних коштів відповідачу, Додаток №1 до Договору № 2931750224 від 04.02.2024 року, яким є Таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику, в якому відображені: дата видачі позики/дата платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, чиста сума позики/сума платежу за розрахунковий період, сума позики за договором/погашення суми позики, проценти за користування позикою, реальна річна процентна ставка, загальна вартість позики. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина 7 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 13 ч. 11 Закону № 675-VIII електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону № 675-VIII) Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19);від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження№ 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року справа № справа № 524/5556/19 (провадження № № 61-16243 св 20). Тобто, судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Іннова Фінанс» на веб-сайті https://finsfera.ua/, та шляхом прийняття (акцепт) договору - пропозиції укласти договір (оферта) грошових коштів у позику № 2931750224 від 04.02.2024 року, на умовах визначених офертою, із використанням одноразового ідентифікатора eqe7oro7v, який через телекомунікаційну систему направлений на електронну пошту позичальника (keveriksergey1973@gmail.com), [PERSON] підписав електронний Договір надання грошових коштів у позику № 2931750224 від 04.02.2024 року, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Згідно зі скрін-копією з особистого кабінету позичальника, особу [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , ідентифіковано та верифіковано за допомогою системи BankID НБУ. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Договір надання грошових коштів у позику № 2931750224 від 04.02.2024 року, укладений між відповідачем та фінансовою установою шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій, зазначений договір не був б укладеним. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Доказів того, що персональні дані відповідача (паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізитів банківської картки) були використані незаконно, відповідачем не надані. Також відповідачем не надано доказів щодо звернення ним до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій. Отже, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Договір Договору надання грошових коштів у позику №2931750224 від 04.02.2024 укладений в електронній формі, в спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Рішенням № 05-09/2025 Єдиного учасника Товаритсва з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» від 05.09.2025 року, змінено назву (найменування) Товариства з «Іннова Фінанс» на «Іннова-Нова», у зв`язку з чим викладено повне найменування в наступній редакції: Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова», скорочене найменування - ТОВ «Іннова-Нова». Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договорів позик та кредитних договорів, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Уклавши Договір на умовах, викладених в ньому, сторони тим самим засвідчили свою згоду та взяли на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. За умовами Договору сторонами погоджено суму позики, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Згідно з квитанцією до платіжної інструкції №19757-1354-85743237 від 04.02.2024 року, ТОВ ФК «Контрактовий дім» відповідно до договору № 160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів, на замовлення ТОВ «Іннова Фінанс» здійснено переказ коштів в сумі 10000,00 гривень на рахунок IBAN: [NUMBER] , призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ "Іннова Фінанс"Поповнення картки [NUMBER] . Зазначені реквізити банківської карти співпадають із банківськими реквізитами клієнта [PERSON] , зазначеними в анкеті клієнта та в Договорі № 2931750224 від 04.02.2024 року. Факт надання позичальнику грошових коштів первісним кредиторам підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема, й самими договором кредитування, який є дійсними в силу статті 204 ЦК України. В ході розгляду справи по суті, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростували факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів, відповідно до умов цього договору. При цьому, враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що відповідач мав можливість надати суду виписку із свого рахунку, зазначеного в договорі, спростувавши належність йому карткового рахунку № [NUMBER] (IBAN: [NUMBER] ) та/або підтвердивши відсутність надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. Слід зазначити, що не зважаючи на те, що надані суду докази не є первинною бухгалтерською документацією, у розумінні чинного законодавства, однак у сукупності із іншими наявними у справі доказами підтверджують наявність у боржника заявлених позивачем сум заборгованості. Разом з тим, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Договором у строки, передбачені договором, щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка відповідно до наданої суду Довідки-розрахунку складає 73750,00 гривень, з яких: 10000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 63750,00 гривень - заборгованість за процентами, що нараховані з 04.02.2024 року по 16.10.2024 року.. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом враховується, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув фактично отримані за Договором кредитні кошти (тіло кредиту) в розмірі 10000,00 гривень, а тому має заборгованість перед ТОВ «Іннова-Нова» (ТОВ «Іннова Фінанс»), яке вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Щодо нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом, наданим за Договором надання грошових коштів у позику № 2931750224 від 04.02.2024 року, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з умовами п. 1.1. Договору позики позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Розмір відсотків та порядок їх нарахування визначениі в п.п. 1.1.3.-1.1.5, 1.4-1.6 Договору позики. Зокрема, сторонами узгоджено Дисконтну (знижену) процентну ставку - 1.5% на день та базову процентну ставку - 2,5% на день. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.» Таким чином, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, судом враховується, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування. Як встановлено з матеріалів справи, погоджений сторонами строк позики за Договором надання грошових коштів у позику № 2931750224 від 04.02.2024 року становив 24 дні, тобто з 04.02.2024 року до 28.02.2024 року. В розділі 1 Договору визначено узгоджений сторонами порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договору. Нарахування процентів за цим договором здійснюється від суми Позики за кожний день користування Позикою. Суд також звертає увагу, що в Договорі міститься окремий Розділ 4, що регулює пролонгацію строку позики. Зі змістовного даного розділу встановлено, що пролонгація строку договору може бути ініційована виключно позичальником. Товариством можуть бути запропоновані лише варіанти пролонгації Позики. Пунктами 4.1, 4.2. Договору визначено, що клієнт має право продовжити строк користування Позикою, сплативши Товариству проценти на умовах, що були обрані для здійснення певного виду Пролонгації. Продовження строку користування Позикою здійснюється за зверненням Позичальника в електронній формі, із застосуванням одноразового ідентифікатора, через особистий кабінет Позичальника шляхом укладення додаткової угоди (додаткового договору), що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації Позичальником такого права. Ініціювання Позичальником продовження Строку Позики відбувається без змін умов Договору в бік погіршення для Позичальника (п. 4.9. Договору). Договором №2931750224 від 04.02.2024 року не врегульовано його автоматичної пролонгації (продовження строку дії), а доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми позики, як того вимагає розділ 4 Договору, суду не надано. Водночас, згідно з розрахунком заборгованості, [PERSON] не здійснювалось повернення в повному обсязі нарахованих процентів за користування позикою, що спростовує факт вчинення відповідачем дій, направлених на продовження строку позики, відповідно до п. 4.2. Договору. Також суду не надано доказів на підтвердження укладення між сторонами відповідних додаткових угод, за якими сторони змінили строк дії договору (здійснили пролонгацію строку позики). У даному випадку, право позикодавця нараховувати передбачені Договором проценти за позикою припинилось після спливу визначеного договором строку позики (28.02.2024 року). Окрім цього, як слідує з наданого ТОВ «Іннова-Нова (ТОВ «Іннова Фінанс») розрахунку заборгованості, проценти за період поза межами строку кредитування, товариство нараховує саме як проценти за «користування позикою», а не як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України. З урахуванням наведеного, вимоги позову в частині стягнення процентів, нарахованих поза межами строку позики, тобто після 28.02.2024 року, задоволенню не підлягають. При цьому, позивач ТОВ «Іннова-Нова (ТОВ «Іннова Фінанс»), відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість нарахованих та несплачених процентах в узгодженому сторонами розмірі та в межах строку позики. Таким чином, враховуючи, що відповідач не повернув позику в межах строку її дії, то з відповідача підлягає стягненню розмір процентів за базовою ставкою в сумі 6000,00 гривень, що нараховані в межах строку позики за період з 04.02.2024 року по 28.02.2024 року, виходячи з розрахунку: 10000,00 грн. (тіло позики) х 2,5% (базова відсоткова ставка) х 24 днів (строк позики). Щодо посилань представника відповідача на нікчемність пунктів 1.1.4, 1.1.5., 1.6. Договору позики, в частині встановлення процентних ставок у розмірі 1,5%/2,5% на день, оскільки такі ставки перевищують максимальний розмір процентної ставки, визначений ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», суд зазначає наступне. Згідно ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. Обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка та денна процентна ставка обчислюються на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Разом з цим, відповідно до п. 17 Розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24.12.2023 року. Відтак, упродовж 24.12.2023 року - 21.04.2024 року (перші 120 днів) розмір денної процентної ставки міг становити не більше 2,5%; упродовж 22.04.2024 року - 19.08.2024 року (наступні 120 днів) розмір денної процентної ставки міг становити не більше 1,5%, а з 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. У період строку позики з 04.02.2024 року по 28.02.2024 року, умови договору в частині визначення денної процентної ставки - 1,5/2,5%, узгоджуються з чинним законодавством, яким визначено граничний розмір денної процентної ставки - не більше 2,5%. Таким чином, посилання представника відповідача на нікчемність пунктів 1.1.4, 1.1.5., 1.6. Договору позики, є безпідставними. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором надання грошових коштів у позику № 2931750224 від 04.02.2024 року в загальному розмірі 16000,00 гривень, з яких: 10000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 6000,00 гривень - заборгованість за відсотками в межах строку дії позики з 04.02.2024 року по 28.02.2024 року. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011). З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначений висновок суду. З огляду на зазначене, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. З звернення до суду з позовною заявою в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 27 від 10 жовтня 2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, пропорційної до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Іннова-Нова» (ТОВ «Іннова Фінанс»)підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 525,54 гривень.

Outcome: partial