Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

08.01.2026 року представник позивачів - адвокат Сахарова Н.М., яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1628523 від 19.12.2025 року (а.с.63) звернулася до суду з позовом до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області та просить постановити судове рішення, яким визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами, що розташований по [ADDRESS] в наступних частках: - за позивачем [PERSON] на 2/84 частини як за спадкоємцем за законом [PERSON] , який помер [INFO] та на 1/7 як за членом колгоспного двору; - за позивачем [PERSON] на 2/84 частини як за спадкоємцем за законом [PERSON] , який помер [INFO] , на 14/84 частини як за спадкоємцем за заповітом [PERSON] , який помер [INFO] ; на 7/84 частин як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та на 1/7 як за членом колгоспного двору; - за позивачем [PERSON] на 2/84 частини як за спадкоємцем за законом [PERSON] , який помер [INFO] , на 7/84 частин як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та на 1/7 як за членом колгоспного двору; - за позивачем [PERSON] на 2/84 частини як за спадкоємцем за законом [PERSON] , який помер [INFO] та на 1/7 як за членом колгоспного двору. Вимоги мотивовані тим, що вищезазначений будинок відносився до колгоспного двору, до складу якого входили батько та чоловік позивачів, їх дідусь та бабуся з боку батька - [PERSON] та [PERSON] та вони позивачі, тобто кожний придбав право власності на житловий будинок по 1/7 частині, вони володіли цім будинком, але не оформили право власності. Після смерті батька та чоловіка [PERSON] - [INFO] його частку у житловому будинку успадкували в рівних частках його батьки та позивачі (дружина та троє дітей), оскільки вони разом проживали та фактично вступили в управління майном. Надалі помер дідусь [PERSON] - [INFO] та після його смерті відкрилась спадщина в тому числі на 12/84 часток. Померлий залишив заповіт на онука [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори. В подальшому - [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на 12/84 частин в житловому будинку, яку успадкували онуки [PERSON] та [PERSON] , а саме прийняли спадщину фактом сумісного проживання з померлою. Коли позивачі звернулися до нотаріусів з метою оформлення спадщини, їм було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на частину житлового будинку за спадкодавцями. Для реєстрації права власності на свої частки у будинку позивачі звернулися до державного реєстратора, але їм також було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. За захистом своїх невизнаних прав, позивачі змушені звернутися до суду з цією позовною заявою. Ухвалою судді від 13.01.2026 року було відкрито загальне позовне провадження та витребувано інформацію щодо заведених спадкових справ відносно [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.66). 03.02.2026 року до суду надійшла витребувана інформація від Одеського державного нотаріального архіву; 09.02.2026 року - від приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Міцул О.; та 10.03.2026 року від Арцизької районної державної нотаріальної контори. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів - адвокат Сахарова Н.М . в позовній заяві просила розглянути справу у відсутності позивачів (а.с.4). Представник відповідача - голова Городненської сільської ради Болградського району Одеської області - Богоєв М. надав 10.03.2026 року на електрону пошту суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, не заперечував проти заявлених вимог (а.с.145). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок (домоволодіння), розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору (колгоспників) та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] , 1937 року народження (помер [INFO] ), [PERSON] , 1938 року народження (померла [INFO] ), [PERSON] , 1959 року народження (помер [INFO] ), та позивачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підставі ст.123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/4 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою №470, яка видана 09.05.2025 року старостою с.Дмитрівка Городненської сільської ради Грековим К. (а.с.42). Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст. 120,123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та позивачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах, по 1/7 кожний. Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст. 3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Як вбачається з абз.3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Але рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно Городненської сільської ради Болградського району Одеської області №80734519 від 08.09.2025 року позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також №79694961 від 01.07.2025 року позивачу [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на відповідні частки у вищевказаному житловому будинку у зв`язку з тим, що заявником не подано документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності (а.с.47-49, 50-51). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також 27 серпня 2021 року на замовлення позивача [PERSON] , КП «Болградське бюро технічної інвентаризації», на вищезазначений будинок було виготовлено технічній паспорт при цьому найменування об`єкту нерухомого майна зазначено «будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами» (а.с.32-34). Тобто позивачами доведена вимога, щодо визнання за ними по 1/7 частки за кожним у вище вказаному житловому будинку, як за членами колгоспного двору. Щодо права власності в порядку спадкування. 1) З письмових доказів встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 25 липня 1997 року Дмитрівською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису про смерть №31 від 25.07.1997 року, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.23). На момент його смерті діяли вимоги ЦК УРСР. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Спадкоємцями після смерті [PERSON] відповідно до ст.529 ЦК Української РСР за законом першої черги є [PERSON] - батько померлого, [PERSON] - мати померлого, [PERSON] - дружина померлого, та його діти, які на момент смерті батька були неповнолітніми - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Всі шість спадкоємців прийняли спадщину фактом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується наступними доказами: - довідками №№382, 383, 384, які видані 25.10.2022 року старостою с.Дмитрівка Городненської сільської ради Кюлафли П.А. (а.с.24,25, 43) відповідно до яких спадкодавець на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та з ним в одному будинку були зареєстровані та проживали (були членами його сім`ї) всі шість спадкоємців; - свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 23.10.1982 року Дмитрівською сільською радою Болградського району на підставі актового запису №39, відповідно до якого [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.35); - свідоцтвом про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , що видане 28.12.1983 року Дмитрівською сільською радою Болградського району на підставі актового запису №137, відповідно до якого її батьком вказаний [PERSON] (а.с.37); - витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00046960761 сформованого 13.09.2024 року, відповідно до якого [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.38); - свідоцтвом про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , що видане 03.11.1989 року Дмитрівською сільською радою Болградського району на підставі актового запису №98, відповідно до якого його батьком вказаний [PERSON] (а.с.39); - свідоцтвом про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , що видане Повторно 05.03.2022 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі на підставі актового запису №114 зробленого 20.10.1986 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради, відповідно до якого його батьком вказаний [PERSON] (а.с.40); - матеріалами спадкової справи №666/00 заведеною державним нотаріусом 22.03.2000 року щодо майна [PERSON] , відповідно до яких всім вищевказаним спадкоємцям видані свідоцтва про право на спадщину за законом, але свідоцтва на право на частину в житловому будинку належну спадкодавцеві не видавалось (а.с.72-87). Тобто спадщина між спадкоємцями розподілилася порівну за кожним по 1/6 частині, що складає 1/42 (2/84) в житловому будинку, тобто спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] стала належати на праві власності 1/6 частина вищевказаного житлового будинку, але своє право власності вони документально не оформили. Таким чином вимоги, щодо спадкування всіма позивача права власності по 1/42 (2/84) частин за кожним в порядку спадкування за батьком та чоловіком знайшли своє підтвердження. 2) Надалі, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 29 липня 2020 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису про смерть №477 від 29.07.2020 року, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.26). Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на 1/6 частину у вищевказаному житловому будинку. При житті [PERSON] склав заповіт від 22.07.2019 року, посвідчений секретарем Дмитрівської сільської ради Казанжи Н.Ф., зареєстрований в реєстрі за №172, відповідно до якого зробив таке розпорядження: усі свої права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе його майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також усе те, на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] . Заповіт не змінений та не скасований. Спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняв спадщину фактом постійного (спільного) проживання з померлим за однією адресою, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК України, окрім цього звернувся до державного нотаріуса з особистою заявою про прийняття спадщини за №551 від 05.10.2020 року та підтверджується наступними доказами: - довідками №№382, 385, 386, які видані 25.10.2022 року старостою с.Дмитрівка Городненської сільської ради Кюлафли П.А. (а.с.27, 28,43) відповідно до яких спадкодавець на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та з ним в одному будинку були зареєстровані та проживали (були членами його сім`ї) спадкоємець за заповітом [PERSON] , а також непрацездатна дружина [PERSON] , невістка [PERSON] , іншій онук [PERSON] та троє правнуків; - копіями матеріалів спадкової справи №239Б/2020 року, заведеною державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Барановою О.В. щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до яких позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та навіть на деяке майно отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але свідоцтво на житловий будинок в матеріалах спадкової справи не міститься. Окрім цього в матеріалах справи наявна особиста заява [PERSON] зареєстрована за №552 від 05.10.2020 року про відмову від обов`язкової долі у спадщині, що відповідає вимогам ст.ст. 1273, 1274 ЦК України (а.с.136-144). Таким чином вимога, щодо спадкування позивачем [PERSON] 1/6 (14/84) частин в житловому будинку в порядку спадкування після смерті дідуся знайшла своє підтвердження. 3) В подальшому, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 05 жовтня 2022 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису про смерть №660, [PERSON] , померла [INFO] (а.с.29). Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, в тому числі на 1/6 частину у вищевказаному житловому будинку. Спадкоємцями за законом першої черги за правом представлення у зв`язку зі смертю батька відповідно до вимог ст. 1266 ЦК України, після смерті бабусі [PERSON] ( [PERSON] (російською мовою « [PERSON] », через невірний переклад прізвища спадкоємці не можуть бути позбавлені права на спадкування) [PERSON] є її онуки [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину фактом постійного (спільного) проживання з померлою за однією адресою, що відповідає вимогам ст.1268 ЦК України та підтверджується вже дослідженими судом доказами, а також наступними доказами: - довідками №№ 387, 388, які видані 25.10.2022 року старостою с.Дмитрівка Городненської сільської ради Кюлафли П.А. (а.с.30, 31) відповідно до яких спадкодавець на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та з нею в одному будинку були зареєстровані та проживали (були членами її сім`ї) онуки [PERSON] та [PERSON] й невістка [PERSON] ; - копіями матеріалів спадкової справи №17/2023 року, заведеною приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Міцул О.В. щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до яких спадкодавець при житті склала три заповіти: 1) від 12.08.2016 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , якому заповіла всі свої права та обов`язки, відомостей, що цей спадкоємець якимось чином прийняв спадщину суду не надано; 2) від 22 липня 2019 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , якій заповіла земельну ділянку площею 1,10 га з вказівкою кадастрових номерів, спадкоємець прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та оформила на своє ім`я заповідане їй майно, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом; 3) від 27 серпня 2019 року на ім`я [PERSON] , позивача по справі, якому заповіла земельну ділянку площею 0,39 га з вказівкою кадастрових номерів, спадкоємець прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а також фактом спільного проживання зі спадкодавцем за однією адресою, та оформив на своє ім`я заповідане йому майно, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.92-134). Тим самим судом встановлено, що окрім позивачів [PERSON] та [PERSON] є ще один спадкоємець [PERSON] , яка прийняла спадщину, але вона є спадкоємцем за заповітом та з заявами про видачу свідоцтв за законом до нотаріальної контори не зверталася, тобто обидва позивача є спадкоємцями за законом в порядку представлення у зв`язку зі смертю їх батька. Так як два заповіти від 22.07.2019 та 27.08.2019 не охоплюють майно, що складається з 1/6 частини у житловому будинку, а відомостей про прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом від 12.08.2016 року в матеріалах справи не має, суд вважає доведеною вимогу, що після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняли тільки онуки позивачі по справі - [PERSON] та [PERSON] , тобто по 1/2 частки від спадкового майна, що складає 1/12 (7/84) частину у житловому будинку. Так, постановами приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. вих. №721/02.31 від 09.12.2025 року позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті батька та чоловіка [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність цієї частки в житловому будинку спадкодавцю (а.с.46) та державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області за вих.№640/02-14 від 13.10.2021 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.45). Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Так, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України позивач, як особа визначена у заповіті, має право на спадкове майно. Також відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 5 ст. 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Як вбачається з вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270, ч.3 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved