Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

25.12.2025 позивач -ТОВ «ФК «Кредит - капітал» звернулося до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 10.11.2023 ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит капітал», та [PERSON] , уклали кредитний договір №5358671. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 10 000 грн, в свою чергу [PERSON] зобов`язалася повернути кошти, сплати відсотки, проте не виконала взяті на себе зобов`язання. На підставі укладеного договору факторингу до ТОВ «ФК «Кредит - капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у сумі 35825 грн, з яких 10000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 23925 грн - відсотки та 1900 грн - комісія. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір - 2422,40 грн та витрати на правову допомогу - 8000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В. 12.01.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Вирішено здійснювати розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній формі (паперовій та електронній). 26.02.2026 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказано, що відповідачка [PERSON] , - кредитний договір № 5358671 від 10.11.2023 з ТОВ «Мілоан» в електронному вигляді не укладала та не підписувала, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримувала. матеріали справи містять копію договору № 5358671 від 10.11.2023, де Позивачем зазначено, що його підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. В позовній заяві Позивач стверджує, що 10.11.2023 між Відповідачкою та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір № 5358671. Також, на підставі якого Відповідачкою отримано грошові кошти в сумі 10000 грн строком на 105 днів. Як стверджує позивач, вказаний договір підписаний Відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора. Звертаю увагу суду , що відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» є різні види електронних підписів: (кваліфікований, удосконалений, простий). Одноразовий ідентифікатор (SMS-пароль) зазвичай не є кваліфікованим електронним підписом, який має презумпцію рівнозначності власноручному підпису. Тобто для доведення його юридичної сили потрібні додаткові докази. Однак Позивачем до Позовної заяви не додано доказів про те, що особа була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи (наприклад, через BankID, не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних, що відповідають паспорту), що допомогло б встановити, що саме ця особа створила обліковий запис, з якого відбувалося подальше укладення договору. Окрім цього, не надано підтвердження того, що особа самостійно ввела свої персональні дані (ПІБ, ІПН, паспортні дані, реквізити банківської картки), які співпадають з її ідентифікаційними даними. Крім того, Позивачем, на підтвердження позовних вимог, не надано до суду технічних доказів. в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідачки в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання нею логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів. На цей час відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів Відповідачці від ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 5358671 від 10.11.2023 та отримання саме відповідачкою вищезазначених коштів. Серед додатків до позовної заяви також міститься (копія) платіжного доручення від ТОВ «Мілоан» № 114873716 від 10.11.2023 про переказ коштів в розмірі 10000 грн на картку позичальника. Проте самого договору про організацію переказу грошових коштів, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» (як надавач таких послуг) та ТОВ «Мілоан» в матеріалах справи немає. Також відсутня і сама платіжна інструкція від ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про перерахування коштів. на підтвердження переходу права грошової вимоги Позивач надав копію Договору факторингу № 104-МЛ від 26.03.2024, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». На теперішній час відсутні будь-які підтвердження отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, відповідно до Договору факторингу № 104-МЛ від 26.03.2024, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», відповідно до умов якого останній набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Копія платіжної інструкції № 406 від 26.03.2024 про оплату ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ТОВ «Мілоан» коштів за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 104-МЛ від 26.03.2024 не підтверджує факт перерахування коштів, оскільки позивачем не надано оригінал, а лише копію. Позивач долучив до матеріалів справи копію договору факторингу, за яким можна констатували, що договір між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено в письмовій формі. Проте самого оригіналу надано не було. на підтвердження переходу права вимоги до боржника [PERSON] позивач не надав суду Реєстру, на підставі якого можна було б встановити, чи дійсно право вимоги до [PERSON] було включене до Реєстру прав вимог; на підставі якого правочину виникло право вимоги у первісного кредитора; у якій сумі перейшло право вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Позивач не долучив до Договору факторингу повного Реєстру, яку слід було заповнювати під час укладення Договору факторингу як додатку №1 до нього. Отже, без повного Реєстру боржників суд позбавлений можливості констатувати, що право вимоги до боржника [PERSON] дійсно перейшло до позивача. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. матеріали справи не містять також і доказів фактичного користування відповідачкою кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника) , відповідь, отримана від АТ «ВСТ Банк» не містить підтвердження (у призначенні платежу), що кошти у розмірі 10000 грн надійшли саме від ТОВ «Мілоан». Звертаю увагу суду, що розрахунки заборгованості за договором, копію якого додано до позовної заяви є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Підтвердженням зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами може бути виписка по рахунку, проте таких документів Позивач не надав до суду, матеріали справи не містять. Також, ставлю під сумнів відповідність (та існування) поданих (та не поданих) паперових копій електронних та письмових доказів, які долучені до позовної заяви, оригіналам, а саме: - Кредитний договір № 5358671 від 10.11.2023, укладений між Відповідачкою та ТОВ «Мілоан» з Додатками;- Платіжна інструкція від ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про перерахування коштів на рахунок позичальника;- Договір про організацію переказу грошових коштів, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» та ТОВ «Мілоан» з Додатками;- Договір факторингу № 104-МЛ від 26.03.2024, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з Додатками: а саме: Додаток № 1 реєстр боржників, Додаток № 2 - акт прийому-передачі реєстру боржників, Додаток № 3 - акт повернення права вимоги, Додаток № 4 - повідомлення боржників, Додаток № 5 - акт прийому-передачі документації, Додаток № 6 гарантійний лист;- Платіжна інструкція № 406 від 26.03.2024 щодо плати ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ТОВ «Мілоан» за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 104-МЛ від 26.03.2024. У зв`язку з чим представник відповідача просив зобов`язати позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України надати для дослідження під час судового розгляду оригінали електронних доказів, копії яких долучені до матеріалів справи, а саме:- електронний варіант письмового доказу: - Кредитний договір № 5358671 від 10.11.2023 з Додатками, укладений між Відповідачкою та ТОВ «Мілоан», оформлений відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг ;- електронний варіант письмового доказу: - Паспорт споживчого кредиту», оформлений відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг ;- оригінал письмового доказу - Платіжна інструкція від ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про перерахування коштів на рахунок позичальника;- оригінал письмового доказу - Договір про організацію переказу грошових коштів, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» та ТОВ «Мілоан» з Додатками;- оригінал письмового доказу - Договір факторингу № 104-МЛ від 26.03.2024, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з Додатками: а саме: Додаток № 1 - реєстр боржників, Додаток № 2 - акт прийому-передачі реєстру боржників, Додаток № 3 - акт повернення права вимоги, Додаток № 4 - повідомлення боржників, Додаток № 5 - акт прийому передачі документації, Додаток № 6 - гарантійний лист;- оригінал письмового доказу - Платіжна інструкція № 406 від 26.03.2024 щодо плати ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ТОВ «Мілоан» за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 104-МЛ від 26.03.2024. У задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] - відмовити в повному обсязі. Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. При цьому представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 10.11.2023 [PERSON] заповнила та підписала заяву на отримання кредиту №5358671. У заяві [PERSON] зазначила свої анкетні дані, мобільний телефон, електронну пошту, вказала номер паспорту, адресу проживання та щомісячний дохід, а також у заяві [PERSON] просила ТОВ «Мілоан» надати їй кредит для задоволення особистих потреб у сумі 10000 грн на 105 днів. 10.11.2023 [PERSON] заповнила та підписала анкету- заяву на кредит №5358671, у якій також зазначила сума кредиту - 1000 грн, валюта - гривня, строк кредиту, а також повідомила свої особисті дані: прізвище, ім`я та по батькові, номер телефону, номер паспорту, адресу реєстрації та проживання, місце роботи, щомісячний дохід. 10.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту №5358671, в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно- комунікаційній системі Товариства. Цим договором між сторонами погоджено, що сума кредиту становить 10000 грн (п. 1.2 договору). Відповідно до п.п. 1.3 договору - кредит надається строком на 105 днів з 10.11.2023 і складається з пільгового та поточного періоду. Згідно з п. 1.3.1 - пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 25.11.2023. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 23.02.2024 (п. 1.3.2 договору). Відповідно до п. 1.4 договору - позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 25.11.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 23.02.2024 (останнього дня кредитування). Згідно з п. 1.5.1, п. 1.5.2, п. 1.5.3 договору - комісія за надання кредиту 1900 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово у момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 3750 грн, які нараховуються за ставкою 2,50%. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 31500 грн, які нараховані за ставкою 3,5%. За умовами п. 2.1 кредитного договору - кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використання картки [NUMBER] . Між сторонами договору також погоджено графік платежів за договором. Відповідно до довідки про ідентифікацію - [PERSON] ідентифікована Товариством, час відправки ідентифікатора 10.11.2023 о 21-01 год., ідентифікатор відправлено на номер телефону [NUMBER] . Згідно з платіжним дорученням 114873716 від 10.11.2023 - ТОВ «Мілоан» здійснило перерахування грошових коштів у сумі 10000 грн [PERSON] на рахунок [NUMBER] . За клопотанням позивача з АТ «ВСТ Банк» було витребувано відомості щодо належності рахунку [NUMBER] та перерахування на вказаний рахунок 10000 грн. З наданої АТ «ВСТ Банк» довідки вбачається, що платіжна картка 5168180019258406 емітована як спосіб доступу до рахунку [PERSON] № [NUMBER] (980), (карта [NUMBER] ) у національній валюті. Банк підтверджує, що 10.11.2023 відбулася фінансова операція по безготівковому зарахуванню коштів у сумі 10000 грн на рахунок № [NUMBER] (980), (карта [NUMBER] ). Банк контрагента - АТ «Сенс Банк». Окрім того АТ «ВСТ Банк» надало виписку по рахунку [PERSON] за період з 10.11.2023 по 15.11.2023. З наданої виписки по рахунку вбачається, що 10.11.2023 о 21-01 год на рахунок [PERSON] зараховано 10000 грн. Отже, позивачем належним чином доведено, що картка [NUMBER] , на яку ТОВ «Мілоан» здійснило переказ кредиту 10000 грн, належить [PERSON] . З виписки особового рахунка за кредитним договором вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 35825 грн, з яких сума кредиту - 10000 грн, комісія - 1900 грн, відсотки - 23925 грн. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором, суд зазначає. 26.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги №104- МЛ. Відповідно до п. 1.1 договору відступлення права вимоги - на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Згідно з п. 6.2.3 договору відступлення права вимоги - права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі у сумі, вказаній у п. 7.1 цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей. У якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, новий кредитор протягом п`яти робочих днів від дати підписання цього договору сплачує кредиторові плату у розмірі, що станом на дату підписання договору складає 2222047,80 грн без ПДВ, При цьому оплата прав вимоги, які підлягають відступленню згідно цього договору щодо кожного окремого боржника, визначається згідно з додатком №1 до даного договору (п. 7.1 договору). Додаткової угодою №1 до договору відступлення прав вимоги №104-МЛ від 26.03.2024 між сторонами погоджено внесення змін до додатку №1 до договору - форму реєстру боржників. Відповідно до акту приймання - передачі реєстру боржників від 26.03.2024 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит - капітал» уклали акт про наступне: згідно з вимогами п. 8.3 договору відступлення прав вимоги кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників, загальна сума заборгованості 54040383,45 грн. З наданої позивачем платіжної інструкції вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит капітал» здійснило плату на рахунок ТОВ «Мілоан» 2222047,80 грн. Витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимог підтверджується, що ТОВ «ФК «Кредит капітал» прийняло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором 5358671 на загальну суму 35825 грн. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за договором відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Кредит капітал». Є неспроможними посилання представника відповідача, що [PERSON] не була повідомлена про заміну кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. За змістом ч.1ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 ЗУ « Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не приймаються до уваги посилання представника відповідача, що [PERSON] не була належним чином ідентифікована, оскільки з наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] заповнила та підписала заяву на отримана кредиту, анкету, у якій вказала свої анкетні дані, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти. З наданої позивачем довідки вбачається, що одноразовий ідентифікатор [PERSON] було направлено на номер телефону [NUMBER] , який [PERSON] і вказано було у заявці. Щодо клопотання представника відповідача про витребування доказів, а саме кредитного договору, паспорту споживчого кредиту, оригіналу платіжної інструкції, договір про організацію переказу грошових коштів, договору факторингу. Вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом, разом з тим, представником відповідача не доведено, що відсутня можливість самостійно надати вказані докази. Представником відповідача не зазначено, які вжито заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Також, з поданого клопотання не вбачається, які саме обставини може підтвердити докази. Окрім того, подані представником позивача докази до позовної заяви не викликають сумніву, оскільки учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ч. 1 ст.1048 та ч. 1ст.1054 ЦК України передбачають, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Кредит капітал», надало відомості про щоденні нарахування та погашення, відповідно до яких у [PERSON] наявна заборгованість за кредитом. Доказів того, що [PERSON] не отримувала грошові кошти у сумі 10 000 грн матеріали справи не містять, а відповідачем не надано. При цьому, матеріали справи містять докази того, що [PERSON] отримала на рахунок, відкритий у АТ «ВСТ Банк» грошові кошти у сумі 10000 грн 10.11.2023 о 21-01 год. Вказана сума та час отримання коштів відповідають часу та сумі, які зазначені у довідці ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію. Позивачем заявлено вимогу про стягнення відсотків у сумі 23925 грн. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. З наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, шо здійснено нарахування відсотків у сумі 23925 грн, суд погоджується з вказаним розрахунком відсотків, оскільки вона нараховані у межах строку договору та за відсотковою ставкою, яка погоджена сторонами. Щодо стягнення комісії у розмірі 1900 грн. Відповідно до п. 1.5.1 договору комісія нараховується за надання кредиту. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (ч. 2ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення, і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично. Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Згідно з абзацом третім ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 набрав чинності ЗУ «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у ЗУ «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. ч. 2 ст. 215 ЦК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування»(10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Також у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що умова договору про сплату комісії за користування кредитом є нікчемною. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.ч. 2, 4ст. 263 ЦПК України). Умовами договору передбачено комісію за надання кредиту, тобто договором передбачено нарахування комісій за послуги, які позивач і так повинен виконувати та за Законом повинні надаватися безоплатно. За вищенаведених обставин, оскільки [PERSON] було нараховано плату за послуги, які за Законом повинні надаватись безоплатно, суд робить висновок про те, що положення договору щодо комісій, є нікчемним. За таких обставин сума комісії 644 грн не підлягає стягненню. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, саме тіло кредиту 8556 грн + відсотки 24573,72 грн. Що стосується витрат на правову допомогу. У позовній заяві ТОВ «ФК «Кредит - капітал» просив стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу: у розмірі 8000 грн. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підставі п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За нормами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137ЦПК України). Нормою ч. 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial