Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У березні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилався на те, що 18 вересня 2024 року о 20 год. 36 хв. в Дніпропетровській області, Новомосковський район, а/д М-18 "Харків-Сімферополь" перехрестя з а/д С041011 "дорога на с. Хащове", водій [PERSON] , керуючи автомобілем "AUDI A6", н.з. [NUMBER] , на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись другорядною дорогою, не надав переваги в русі автомобілю "Nissan X-Trail", н.з. [NUMBER] , з напівпричепом н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався головною дорогою, та скоїв з ним зіткнення. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/11136/24 від 18 листопада 2024 року, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 850,00 грн. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення [PERSON] свою вину у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнав повністю. Позивач зазначає, що автомобіль "Nissan X-Trail", н.з. [NUMBER] , належить йому на праві приватної власності, а тому в результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, йому було спричинено матеріальної шкоди, розмір якої відповідно до звіту № 10-10-24Р про оцінку колісного транспортного засобу від 20 січня 2025 року, становить 970 734,00 грн. Разом з тим, з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог від 17 червня 2025 року, ураховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля марки "AUDI A6", н.з. [NUMBER] , не була застрахована відповідним полісом, а також те, що Моторним (транспортним) страховим бюро України йому, як власнику пошкодженого транспортного засобу, було виплачено страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн., позивач зазначає, що розмір матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню відповідачем остаточного становить 810 734,00 грн., що є різницею між фактичними збитками та виплаченим страховим відшкодуванням. Разом з тим, пошкодженням відповідачем належного йому на праві приватної власності автомобіля, а також короткочасного розладу здоров?я, йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000,00 грн. У зв`язку з чим, з метою відновлення свого порушеного права, посилаючись на положення ст. 22, 23, 1167, 1187 ЦК України, він вимушений звернутись до суду із цим позовом та просить стягнути з відповідача на його користь 810 734,00 грн. матеріальної шкоди, 100 000,00 грн. моральної шкоди, а також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 5 500,00 грн., судові витрати в розмірі 10 707,34 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 10 травня 2025 року відповідач [PERSON] звернувся на адресу суду із відзивом на позовну заяву, який надійшов до суду 13 травня 2025 року, відповідно до змісту якого останній заперечує проти доводів позивача, викладених у позовній заяві та у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі, посилаючись на відсутність доказів того, що саме він володіє транспортним засобом "AUDI A6", н.з. [NUMBER] , а тому відповідальність за завдання шкоди за правилами ст. 1187 ЦК України на нього не розповсюджується. Додатково відповідач зазначив про те, що матеріали справи не містять доказів суми виплаченого позивачеві страхового відшкодування Моторним (транспортним) страховим бюро України, що унеможливлює визначення різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою такого відшкодування. Крім того, відповідач вважає, що звіт № 10-10-24Р про оцінку колісного транспортного засобу, на який посилається позивач в якості доказу спричиненої матеріальної шкоди, не може бути врахований судом, оскільки складений не експертом, а оцінювачем з порушенням визначеної процедури в частині відсутності запрошення всіх сторін на проведення оцінки. Додатково [PERSON] заперечує проти відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає розмір останньої неспівмірним, несправедливим та таким, що не підтверджується жодним доказом у справі, як і заперечує проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з підстав відсутності доказів її понесення позивачем. Відповіді на відзив на позовну заяву на адресу суду не надходило. 04 серпня 2025 року третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України через свого представника адвоката Гусєва П. В. та підсистему "Електронний суд" ЄСІТС, звернулась на адресу суду із письмовими поясненнями, відповідно до змісту яких просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на положення ЦК України, а також норм Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", приймаючи до уваги те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "AUDI A6", н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, у зв?язку із чим позивачеві, як власнику пошкодженого транспортного засобу, в межах лімітів виплати, Моторним (транспортним) страховим бюро України було перераховано суму страхового відшкодування в розмірі 160 000,00 грн., а тому різниця між фактичною матеріальною шкодою та сумою страхового відшкодування підлягає стягненню з відповідача. При цьому, розмір такої шкоди повинен обраховуватись без врахування зношеності деталей. Додатково Моторне (транспортне) страхове бюро України просило вирішити питання щодо розподілу судових витрат у справі в розмірі 1 000,00 грн. 09 квітня 2025 року на адресу суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 10 квітня 2025 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 17 червня 2025 року постановлено про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Моторне (транспортне) страхове бюро України. Ухвалою суду від 17 червня 2025 року постановлено про задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Гаркавого М. С. про витребування доказів. Ухвалою суду від 25 червня 2025 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Безрука В. Л. про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції було повернуто заявникові без розгляду. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Гаркавого М. С. про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції було повернуто заявникові без розгляду. Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Гаркавого М. С. про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції було повернуто заявникові без розгляду. Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, останню призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 21 січня 2026 року позивач [PERSON] та його представник адвокат Безрук В. Л. заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві, а також заяві позивача про зменшення розміру позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Морозова О. С. у судовому засіданні 21 січня 2026 року заявлені вимоги визнали частково, а саме лише щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі різниці між сумою збитків за висновком експерта, складеного на замовлення Моторного (транспортного) страхового бюро України (787 264,95 грн.) та виплаченим страховим відшкодуванням (160 000,00 грн.) в іншій частині вимог просили відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач пояснив, що жодного відшкодування на користь позивача, в будь-якому розмірі, він не здійснював. Представник третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з?явився, у поданих письмових поясненнях просив про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши вступне слово та пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом установлено, що 18 вересня 2024 року о 20 год. 36 хв. в Дніпропетровській області, Новомосковський район, а/д М-18 "Харків-Сімферополь" перехрестя з а/д С041011 "дорога на с. Хащове", водій [PERSON] , керуючи автомобілем "AUDI A6", н.з. [NUMBER] , на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись другорядною дорогою, не надав переваги в русі автомобілю "Nissan X-Trail", н.з. [NUMBER] , з напівпричепом н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався головною дорогою, та скоїв з ним зіткнення. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, водій [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, що відноситься до адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року, ухваленою в справі № 183/11136/24, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850,00 грн. і вирішено питання щодо судових витрат. Зазначена постанова набрала законної сили 29 листопада 2024 року. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, наданого суду у засвідченій позивачем копії, автомобіль "Nissan X-Trail", 2020 року випуску, н.з. [NUMBER] , належить на праві приватної власності позивачеві [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Nissan X-Trail", н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної події була застрахована полісом № АР/6855411, страхової компанії ПрАТ "СК АСКО ДС", з лімітом відшкодування за шкоду, заподіяну майну: 160 000 гривень. Судом установлено, що власником автомобіля "AUDI A6", н.з. [NUMBER] , та особою, яка керувала цим транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди 18 вересня 2024 року, є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована полісом, що підтверджується відомостями з картки ДТП в системі Національної поліції України (ідентифікатор № 3024264386157636), копія якої міститься в матеріалах страхової справи, наданої у відповідь на запит суду. 20 вересня 2024 року позивач [PERSON] звернувся на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 03 жовтня 2024 року із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до платіжної інструкції № 418073 від 16 січня 2025 року, копія якої міститься в матеріалах страхової справи, наданої у відповідь на запит суду, Моторним (транспортним) страховим бюро України позивачеві виплачено 160 000,00 грн., призначення платежу: "виплата по справі № 108229, згідно наказу № 3.1/1303 від 15.01.2025 р., т.з. [NUMBER] ". З метою розрахунку завданої майнової шкоди, на замовлення позивача24 жовтня 2024 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було складено звіт № 10-10-24Р про оцінку колісного транспортного засобу "Nissan X-Trail", н.з. [NUMBER] , відповідно до змісту якого вартість матеріального збитку власникові пошкодженого транспортного засову становить 970 734,00 грн. За проведення оцінювання позивач поніс витрати в сумі 5 500,00 грн., що підтверджується Договором № 02/10-2024ФЛ на проведення незалежного автотоварознавчого дослідження з оцінки автотранспорту від 02 жовтня 2024 року, а також платіжною інструкцією № 0.0.3920479255.1 від 02 жовтня 2024 року, наданими суду в засвідчених позивачем копіях. Разом з тим, судом установлено, що на замовлення Моторного (транспортного) страхового бюро України в рамках страхової справи № 108229, судовим експертом Пилипенком О. С. було проведено автотоварознавче дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення такого дослідження за № 191С24 від 30 грудня 2024 року, встановлено, що матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Nissan X-Trail, 1.6, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, без урахування ВТВ, складає 787 264,00 грн. (з ПДВ). За проведення судової експертизи та наданням висновку експерта № 191С24, Моторним (транспортним) страховим бюро України було сплачено 2 000,00 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 168751 від 07 січня 2025 року. Після дорожньо-транспортної пригоди, а саме у період з 19 вересня 2024 року по 09 жовтня 2024 року, позивач [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному підприємстві "Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування" із основним діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій грудної клітини зліва, що підтверджується відповідною випискою № 9449 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, наданою суду в засвідченій позивачем копії. Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 447 від 12 жовтня 2024 року, наданого суду в засвідченій позивачем копії, тілесні ушкодження [PERSON] за своїм характером відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров?я. Ураховуючи характер спірних правовідносин, суд встановив, що між сторонами виник спір з приводу деліктних зобов`язань, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Закон № 1961-IV від 01.07.2004, тут і надалі, чинного на момент дорожньо-транспортної пригоди). Так, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Протиправність дій відповідача [PERSON] щодо порушення Правил дорожнього руху і вчинення дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та доказуванню не підлягає, що повністю узгоджується із постановою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року, ухваленою у справі про адміністративне правопорушення № 183/11136/24, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача суд виходить з наступного. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 1, 2. ст. 22 ЦК України). Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Як установлено судом у даній справі, внаслідок протиправної поведінки відповідача позивачеві заподіяно збитків, пошкоджено його майно. Отже, для застосування цивільно-правової відповідальності до відповідача наявні усі елементи цивільно-правового правопорушення. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Згідно з вимогами п.п.4 п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Доказами у справі підтверджено, що на момент вчинення ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, регламентну виплату в сумі 160000,00 грн. позивачеві здійснило Моторне (транспортне) страхове бюро України. Згідно з п.1 ч. 1ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Вирішуючи питання щодо розміру матеріальних збитків, суд зауважує наступне. Так, відповідно до положень ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, суд зауважує, що в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в справі № 753/21177/16-ц зроблено висновок, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). У разі вирішення питання про відшкодування реальних збитків, належними доказами можуть бути платіжні документи та інші документи, які підтверджують факт понесення таких витрат і пов`язаність витрат з усуненням заподіяної шкоди. Позивачем [PERSON] в якості доказу розміру матеріального збитку надано звіт № 10-10-24Р про оцінку колісного транспортного засобу "Nissan X-Trail", н.з. [NUMBER] , відповідно до змісту якого вартість матеріального збитку власникові пошкодженого транспортного засову становить 970 734,00 грн. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, поданий [PERSON] в якості доказу розміру матеріального збитку звіт № 10-10-24Р про оцінку колісного транспортного засобу "Nissan X-Trail", н.з. [NUMBER] , повністю відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, та звертає увагу відповідача на те, що ним належним чином не спростовано достовірність такого доказу. Стороною відповідача, яка стверджувала про те, що розмір матеріального збитку, який визначено оцінювачем у цьому звіті, є завищеним, за допомогою належних засобів доказування такої обставини завищення вартості не доведено, звіт про оцінювання, наданий позивачем, не спростовано. Суд зауважує, що будь-які клопотання щодо призначення судової експертизи на адресу суду не надходили, як і не заявлялись відповідні клопотання щодо виклику експерта та/або оцінювача для допиту в судове засідання для надання пояснень з приводу складених висновків, а тому у суду відсутні обґрунтовані сумніви в достовірності доказів, що містяться в матеріалах справи. Отже, на підставі вищенаведеного, суд доходить до висновку, що доведеним з боку позивача є розмір матеріального збитку, який підлягає стягненню з відповідача, в сумі 816 234,00 грн., з врахуванням регламентної виплати Моторного (транспортного) страхового бюро України, а також витрат на залучення оцінювача для складання звіту оцінки пошкодженого транспортного засобу. Поряд із цим, статтями 16 та 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови: "Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості". Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач проходив лікування, що підтверджено медичними документами. У зв`язку з пошкодження транспортного засобу, позивач не може використовувати його за цільовим призначенням. Відповідач не відшкодовує спричинену ним майнову шкоду. Моральну шкоду позивач оцінює у 100 000,00 грн. Згідно з п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд вважає, що позивачеві завдано моральної шкоди у зв`язку з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди, а також пошкодженням його майна, у зв?язку із чим, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, глибину та тривалість моральних страждань, які позивач зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому суд вважає, що із [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 30 000,00 грн. моральної шкоди, такий розмір буде достатнім та справедливим. Також, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Також, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з приписами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Разом з тим склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимог. В матеріалах справи міститься оригінал ордеру серії АН № 1073955 від 17 березня 2025 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2918 від 28 травня 2008 року адвоката Безрук В. Л., копія договору про надання правової допомоги від 17 березня 2025 року, оригінал акту виконаних робіт від 24 березня 2025 року до договору про надання правової допомоги, а також квитанція до прибуткового касового ордера № 18/25 від 24 березня 2025 року про сплату гонорару адвоката в розмірі 15 000,00 грн. При цьому, в матеріалах справи містяться докази понесених позивачем витрат зі сплати судового збору у загальному розмірі 10 814,07 грн. Ураховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частині в розмірі 8 546,69 грн. (846 234,00 : 1 070 734,00 х 10 814,07), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial