Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 06.10.2025 року, представник позивача звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що 20.06.2023 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.06.2023 року, актовий запис №342. [PERSON] народився [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.06.2017 року, матір`ю являється [PERSON] , батьком [PERSON] . Син позивачки є особою з інвалідністю підгрупи «А» з 03.04.2018 року. Даний факт підтверджується Висновком ЛКК №290 від 18.09.2025 року. Рішенням суду від 09.01.2024 року Відповідач - [PERSON] усиновив сина Позивачки [PERSON] (до усиновлення - [PERSON] ), [INFO] . На момент подачі позову Коломийським міськрайонним судом розглядається справа про розлучення. Разом сторони не проживають давно. Відповідач був військовослужбовцем та проходив службу в ЗСУ. Після звільнення зі служби у зв`язку з усиновленням дитини з інвалідністю, почав піднімати руку на Позивачку та систематично чинити домашнє насильство. Даний факт підтверджується карткою обліку про адміністративне правопорушення від 10.06.2025 року та копією рапорту від 06.06.2025 року. Відповідач втратив інтерес до сімейного життя, вихованням дитини не займається, матеріально не забезпечує. Періодично проявляє агресію до дитини та позивачки. З цієї причини було видано тимчасово обмежувальний припис, який відповідач порушував. Ніякого зв`язку з Позивачем та усиновленою дитиною Відповідач не підтримує. Участі у вихованні сина не бере. Це усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дитини. У свою чергу Позивачка належним чином піклується про утримання та виховання сина. Тобто всіма питаннями щодо здоров`я, навчання, виховання займається та вирішує самостійно виключно мати. Окрім того, оскільки Позивач з Відповідачем розлучаються, то спільне проживання його з усиновленою дитиною є неможливим. Тому, просить скасувати усиновлення сина позивачки - [PERSON] , [INFO] , усиновителем [PERSON] , та поновити актовий запис про народження дитини [NUMBER] від 16.06.2017 року, у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Коломия, шляхом зміни прізвищ з « [PERSON] » на « [PERSON] », по-батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 07.10.2025 року відкрито загальне позовне провадження . ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.01.2024 року, по справі № 346/6697/23, [PERSON] визнано усиновителем малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-11). Відповідно до копії Довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 9770 від 06.06.2025 року, [PERSON] , звернулася із заявою до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, в якій повідомила, що чоловік [PERSON] , повернувся додому та вчиняє домашнє насильство. Виїздом ГРПП за вказаною адресою було встановлено, що конфлікт було вичерпано до приїзду наряду поліції про те було встановлено, що на гр. [PERSON] , було вже винесено ТЗП серії АА номер 642422. Враховуючи вищенаведений факт на вищевказаного громадянина було складено адміністративний протокол за ст. 173-8 ч. 2 серії ВАД номер 440442. Проведено профілактично - роз?яснювальну бесіду, складено адміністративний протокол за ст. 173-8 ч.2 КУпАП (а.с. 6). Згідно з копією картки обліку адміністративного правопорушення від 10.06.2025 року, [PERSON] , 06.06.2025 року за місцем проживання, порушив вимоги тимчасового заборонного припису серії АА № 642422 із забороною в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою (а.с. 7). Відповідно до копії листа від 17.07.2025 року Управління соціальної політики Єдиний центр надання реабілітаційних та соціальних послуг м. Коломиї, починаючи 07.05.2019 року, [PERSON] (раніше - [PERSON] ) отримував послуги у відділенні комплексної реабілітації дітей з інвалідністю Єдиного центру надання реабілітаційних та соціальних послуг міста Коломиї з перервами, зумовленими завершенням терміну ді індивідуального плану реабілітації. Востаннє зарахований з 16.04.2025 року до групи денного догляду відділення комплексної реабілітації дітей з інвалідністю відповідно до наказу директора установи від 15.04.2025 року №23 та на теперішній час продовжує отримувати послуги. Вранці та після завершення перебування дітей з інвалідністю в установ здійснюється організоване підвезення дітей, в тому числі [PERSON] , до відділення та дому спеціалізованим комунальним транспортом. Під час підвезення забезпечується супровід медичної сестри. У зв?язку з цим, батьки не мають потреби особисто супроводжувати дитину до установи. Оскільки дитина перебуває в установі протягом усього дня, а фахівці відділення здійснюють заняття згідно з графіком та індивідуальним планом реабілітації, постійна присутність батьків не є обов?язковою. Батько - [PERSON] не виявляв бажання бути присутнім на заняттях. Спілкування батька з фахівцями відділення в приміщенні чи на території установи не здійснювалось. Проте мали місце короткі контакти супроводжуючих осіб з батьком під час підвезення/відвезення дитини спеціалізованим транспортом до/від місця проживання. Інформація щодо зацікавленості батька у прогресі чи потребах дитини - відсутня (а.с. 8). Згідно з копією свідоцтва про народження, яке видано повторно Серія [NUMBER] від 29.02.2024 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 270 (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 20.06.2023 року, 20.06.2023 року між сторонами зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу, прізвище дружини змінено на « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис № 342 (а.с. 13 зворотній). Згідно з копією Довідки № 25 від 26.06.2025 року, [PERSON] , [INFO] , спостерігається педіатром з моменту виписки з пологового будинку, є інвалідом дитинства. За період усиновлення хлопчика, батько дитини [PERSON] , не цікавився і не цікавиться станом здоров`я дитини, весь план лікування та реабілітації дитини виконує мати (а.с. 14). Відповідно до копії Довідки від 01.07.2025 року, виданої Єдиним центром надання реабілітаційних та соціальних послуг м. Коломиї, [PERSON] з 16.04.2025 року по даний час перебуває у відділенні комплексної реабілітації дітей з інвалідністю Єдиного центру надання реабілітаційних та соціальних послуг міста Коломиї (наказ № 23 від 15.04.2025 року) (а.с. 14). Згідно з копією Висновку ЛКК № 290 від 18.09.2025 року, [PERSON] , [INFO] , знаходиться на диспансерному обліку в неврологічному кабінеті СП «Дитяча лікарня», має статус «дитина з інвалідністю підгрупи А», з 03.04.2018 року, потребує щорічних курсів реабілітації та лікування (а.с. 14 зворотній). ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За змістом ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Статтею 207 Сімейного кодексу України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст.282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з ч.ч.3-5 ст.232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1, ч. 4 ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, якщо дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; та якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами; у разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. V. Оцінка суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до статей 32, 51 Конституції України, статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом частин першої, другої та шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21). З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Так, у частині першій статті 238 СК України зазначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Отже, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2022 року у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21). Отже, одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачка не довела неможливості виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків незалежно від їх волі у стосунках, які склалися між усиновлювачами та дитиною. Основним аргументом позову позивачка зазначає, що відповідач втратив інтерес до сімейного життя, вихованням дитини не займається, матеріально не забезпечує. Відповідно до частини першої статті 242 СК України, якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, на підставі якої заявлено зустрічний позов, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Так, частиною четвертою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У частині другій статті 166 СК України зазначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином суд доходить висновку, що позивачка не позбавлена права звернутися з позовом про позбавлення батьківських прав. Тому суд вважає, що в задоволенні позову про скасування усиновлення слід відмовити, оскільки недоведено підстав, передбачених ст.. 238 СК України, а також скасування усиновлення не відповідатиме найкращим інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed