Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Змінчак Л.В., 17.12.2025 року через канцелярію подали у Сколівський районний суд Львівської області позовну заву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 8726, в якій просять ухвалити рішення про визнання за ними у рівних частинах по за кожним у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] у с. Тухля Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області, та у порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] у с. Тухля Стрийського району Львівської області, право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею 87,7 кв. м., житловою площею 55,6 кв. м., допоміжною площею 32,1 кв. м., з господарськими будівлями трьома сараями (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральнею (позначена у технічній документації літерою Г), колодязем (позначений у технічній документації літерою К), та господарськими спорудами огорожею № 2, воротами № 4, розташований за адресою: [ADDRESS] . Питання щодо стягнення на свою користь з відповідачки [PERSON] судових витрат у справі, котрі полягають у справлянні судового збору у загальному розмірі 1 992 грн. 39 коп., кожен із позивачів не порушує. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] ус. Тухля Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області у віці 80 років помер батько сторін у справі [PERSON] , який за життя розпорядився усіма своїми правами й обов`язками на випадок смерті, зокрема 19.04.2007 року у с. Тухля Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області спадкодавець [PERSON] склав заповіт, котрий був посвідчений у встановленому порядку секретарем виконавчого комітету Тухлянської сільської ради Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області Плечій М.І., номер у реєстрі 31, й цей заповіт до дня смерті спадкодавця [PERSON] ним не змінювався та не скасовувався. За змістом вказаного заповіту, спадкодавець [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів у рівних частинах своїм дітям синові [PERSON] та дочці [PERSON] .. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина за вказаним заповітом, у тому числі й на належне йому право на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, котру прийняв у встановлені строк та порядку син [PERSON] , натомість позивачка 1 [PERSON] була у подальшому включена до кола спадкоємців за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, а саме [PERSON] та ще однієї дочки [PERSON] , яка перша звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] за законом, не знаючи про існування та про зміст заповіту вказаного спадкодавця. У подальшому, а саме [INFO] , у с. Тухля Стрийського району Львівської області у віці 50 років помер брат сторін у справі [PERSON] , який за життя усіма своїми й обов`язками на випадок смерті не розпорядився, заповіту не складав. Отож, після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина за законом, у тому числі й на належне йому право на половину спірного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, успадкованого свого часу після смерті свого батька [PERSON] .. Позивач 2 [PERSON] є єдиним спадкоємицем за законом другої черги усіх прав та обов`язків, котрі залишились після смерті спадкодавця [PERSON] , у тому числі й на половину спірного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, при цьому він прийняв спадщину після смерті брата [PERSON] та не відмовився від неї. Проте оформити відповідні права на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] та за законом після смерті спадкодавця [PERSON] на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, у рівних частинах обоє позивачів не можуть у зв`язку із втратою в оригіналі ще спадкодавцем [PERSON] правовстановлюючого документа. З огляду на вказане, отримавши 02.12.2025 року відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, пов`язаних із видачею свідоцтв про право на спадщину заповітом та за законом після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами у цілому, обоє позивачів змушені були звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до неї про визнання права спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна у порядку спадкування за заповітом та за законом, у запропоновані судом строки та порядку не подала. Однак зазначена відповідачка у своїй поданій на адресу суду письмовій заяві про проведення розгляду цієї справи по суті за її відсутності, одночасно зазначила про те, що викладені позивачами [PERSON] та [PERSON] у своїй позовній заяві обставини не оспорює, а позов визнає. Зазначена відповідачка вказала також про обізнаність із наслідками визнання нею позову. Заяви та клопотання сторін у справі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Змінчак Л.В., 30.12.2025 року через канцелярію подали у Сколівський районний суд Львівської області заву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 9034, котрою усунули недоліки вищевказаної позовної заяви та долучили відповідні докази на підтвердження здійснення доплати судового збору. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Змінчак Л.В., 12.02.2026 року, під час підготовчого засідання, заявили клопотання про долучення до матеріалів цієї справи додаткових письмових доказів. Відповідачка [PERSON] 12.02.2026 року, після закінчення підготовчого засідання, подала у Сколівський районний суд Львівської області заяву про визнання позову, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 1063, в якій одночасно просила проводити судовий розгляд цієї справи по суті за її відсутності, обізнана із наслідками визнання нею позову та можливості ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. Інших заяв та/чи клопотань від сторін у цій справі до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у позовній заяві вказана фізичні особа, яка не має статусу підприємців, то суддею, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, невідкладно було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідачки [PERSON] .. Так, згідно сформованої з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 2145688 від 18.12.2025 року, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 18.12.2025 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано термін для виправлення її недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Запропоновано позивачам [PERSON] та [PERSON] усунути недоліки позовної заяви у вигляді доплати кожним по 215 грн. 00 коп. судового збору та одночасно роз`яснено, що якщо недоліки вищевказаної позовної заяви будуть усунуті у строк, встановлений судом, то вона буде вважатися поданою у первинний день звернення, якщо ж недоліки вищевказаної позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, то вона буде вважатися неподаною й буде повернута. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 06.01.2026 року, після усунення недоліків та після отримання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 12.02.2026 року, 12:00 год.. Витребувано за власною ініціативою від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, належно засвідчені копії спадкової справи № 224/2008, заведеної 13.03.2008 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у с. Тухля Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області, та спадкової справи № 244/2025, заведеної 06.11.2025 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у с. Тухля Стрийського району Львівської області. Від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 05.02.2026 року на відповідну ухвалу у частині витребування доказів до Сколівського районного суду Львівської області надійшли належно засвідчені копії спадкової справи № 224/2008, заведеної 13.03.2008 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у с. Тухля Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області, та спадкової справи № 244/2025, заведеної 06.11.2025 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у с. Тухля Стрийського району Львівської області, з якихне вбачається тієї обставини, що розгляд цієї справи та ухвалене у ній рішення у майбутньому може вплинути на права та/чи законні інтереси будь-яких інших осіб, окрім як тих, хто приймає участь у справі. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12.02.2026 року підготовче засідання у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 12.03.2026 року о 10:00 год.. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у призначене судове засідання з розгляду цієї справи по суті не з`явилися, однак забезпечили явку своєї уповноваженої представниці адвокатки Змінчак Л.В., яка висловила позицію на підтримання позовних вимог своїх довірителів до [PERSON] про визнання права спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна у порядку спадкування за заповітом та за законом, з тих підстав, котрі викладені у пред`явленому позові, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у призначене судове засідання з розгляду цієї справи по суті не з`явилася. Суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд цієї справи по суті за відсутності її учасників, які не з`явилися/не забезпечили явку уповноважених представників, та неявка яких не була перешкодою для можливості судового розгляду такої справи. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачів [PERSON] та [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, зокрема щодо спадкування, та причетність до порушення таких їх прав відповідачки [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Сторонами у цій справі у позовній заяві та у заявах процесуального характеру визнаються, а, отже, в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, згідно з котрими вони є між собою рідними сестрами та братом, а їх батьками є [PERSON] та [PERSON] , обоє за національністю українці, й суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами у справі. Судом встановлено, що батько сторін у справі [PERSON] , після смерті якого позивачка 1 [PERSON] має намір оформити спадщину за заповітом, помер [INFO] у віці 80 року у с. Тухля Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії [NUMBER] , виданим 25.05.2007 року Тухлянською сільською радою Сколівського району Львівської області у відповідності до актового запису про смерть за № 16 від 25.05.2007 року (копія міститься у справі, а. с. 19). За життя спадкодавець [PERSON] зробив розпорядження щодо належних йому прав й обов`язків на випадок своєї смерті, зокрема 19.04.2007 року у с. Тухля Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області спадкодавець [PERSON] склав заповіт, котрий був посвідчений у встановленому порядку секретарем виконавчого комітету Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області [PERSON] , номер у реєстрі 31, й цей заповіт до дня смерті спадкодавця [PERSON] ним не змінювався та не скасовувався (копія містяться у справі. а. с. 18). За змістом вказаного заповіту, спадкодавець [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, у рівних частинах заповів своїм дітям: синові [PERSON] та дочці позивачці 1 [PERSON] .. Судом встановлено й те, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , так як станом на дату смерті останнього проживав та був зареєстрованим з ним в одному житлі по [ADDRESS] , що стверджується довідкою Тухлянського старостинського округу Славськоїселищної ради Стрийського району Львівської області від 03.12.2025 року за вих. № 25/01.04-3/1719 (міститься у справі, а. с. 28). Своєю чергою, позивачка 1 [PERSON] , яка бажає оформити спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , також прийняла спадщину, так як була включена за згодою ще однієї спадкоємиці відповідачки [PERSON] в коло спадкоємців за заповітом у зв`язку з тим, що пропустила строк для прийняття спадщини, що стверджується копією заяви відповідачки [PERSON] від 06.11.2025 року, поданої нею до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про надання відповідної згоди на включення позивачки 1 [PERSON] до кола спадкоємців (копія міститься у справі, а. с. 34). Вона також у встановленому законом порядку та строки не відмовилася від спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , а, навпаки, 06.11.2025 року подала заяву до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом як одна із спадкоємиць за цим заповітом (копія міститься у справі, а. с. 32). Натомість, син спадкодавця [PERSON] [PERSON] , який за життя прийняв спадщину за заповітом, помер [INFO] у віці 50 років у с. Тухля Стрийського району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії [NUMBER] , виданим 11.04.2022 року Славською селищною радою Стрийського району Львівської області у відповідності до актового запису про смерть за № 58 від 11.04.2022 року (копія міститься у справі, а. с. 31). Спадкодавець [PERSON] за життя заповіту щодо розпорядження належними йому правами та обов`язками на випадок своєї смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою Тухлянським старостинським округом Славської селищної ради Стрийського району Львівської області 03.12.2025 року за вих. № 25/01.04-3/1718 (міститься у справі, а. с. 29). Судом встановлено й те, що позивач 2 [PERSON] , який бажає оформити спадщину після смерті брата [PERSON] , єдиний прийняв спадщину, так як він єдиний був зареєстрованим разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини в одному житлі по [ADDRESS] , що стверджується довідкою, виданою Тухлянським старостинським округом Славської селищної ради Стрийського району Львівської області 03.12.2025 року за вих. № 25/01.04-3/1719 (міститься у справі, а. с. 28). Він також у встановленому законом порядку та строки не відмовився від спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , а, навпаки, 06.11.2025 року подав заяву до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємець другої черги (копія міститься у справі, а. с. 33). Відтак, позивачка 1 [PERSON] як одна із спадкоємиць за заповітом після смерті батька-спадкодавця [PERSON] , а позивач 2 [PERSON] як єдиний спадкоємець другої черги за законом після смерті брата-спадкодавця [PERSON] , який свого часу прийняв спадщину як інший із спадкоємців за заповітом після смерті батька-спадкодавця [PERSON] , вправі успадкувати усі права та обов`язки, які належали цим спадкодавцям на момент відкриття спадщини після їх смерті і не припинилися внаслідок їх смерті, а також входили до складу спадщини. Так, детально перевіряючи відповідні права та обов`язки, які належали спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок їх смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на житловий будинок садибного типу з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, котрий розташований по [ADDRESS] , та котрий є предметом спору у межах пред`явлених позовних вимог у цій справі, судом встановлено, що таке домоволодіння в цілому складається з житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею 87,7 кв. м., житловою площею 55,6 кв. м., допоміжною площею 32,1 кв. м., та господарських будівель трьох сараїв (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральні (позначена у технічній документації літерою Г), колодязя (позначений у технічній документації літерою К), та господарських споруд огорожі № 2, воріт № 4, будинок збудований у 1957 році із добудовами у 1991 році, в цілому не є об`єктом самочинного будівництва. Згідно даних технічного архіву, право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за спадкодавцем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Сколівського районною Радою народних депутатів Львівської області 30.06.1989 року, номер у реєстрі 152. Наведені вище обставини стверджуються технічним паспортом, виготовленим 17.11.2025 року суб`єктом господарювання ФОП [PERSON] на замовлення обох позивачів (копія міститься у справі, а. с. 23-26), довідкою КП Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 17.07.2025 року за вих. № 1721 (копія міститься у справі, а. с. 22),витягом з погосподарської книги № 3, сформованим адміністратором відділу ЦНАП Славської селищної ради Стрийського району Львівської області 03.12.2025 року за вих. № 25/01.04-3/1716 (міститься у справі, а. с. 30). Як уже йшлося вище, обоє позивачів у справі зверталися до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами у цілому, однак 02.12.2025 року кожен одержали відмови у вчиненні зазначених нотаріальних дій за вих. № 759/01-16 та за вих. № 760/01-16 (копії містяться у справі, а. с. 40, 41), через відсутність/втрату правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомого майна. Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо визнання права на об`єкти нерухомого мана у порядку їх спадкування регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі ЦК України), іншими актами цивільного законодавства. Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (договорів). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа може пред`явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, які прийняли спадщину, та той з подружжя, який пережив іншого. Згідно з ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. За змістом ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до змісту статей 1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до частин 1, 3-4 ст. 1268, частин 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого у ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 910/10784/16, номер провадження 12-30гс21). Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів позивачів [PERSON] та [PERSON] , виходячи з відсутності у господарства, до котрого входить спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, фактично статусу колгоспного двору, а також враховуючи ту обставину, що незаконність набуття за життя спадкодавцем [PERSON] права на вказаний об`єкт нерухомого майна не встановлена судом і такий факт ніким не оспорюється, то суд вважає, що право на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами було набуте спадкодавцем [PERSON] правомірно. При цьому, оскільки судом було також встановлено, що правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами відсутній в силу того, що спадкодавець [PERSON] , хоча й зареєстрував за життя своє право на такий об`єкт нерухомого майна в цілому, проте у подальшому втратив в оригіналі вказаний правовстановлюючий документ, що, відповідно, унеможливлює здійснити спадкування позивачкою 1 [PERSON] на його частину за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , а позивачем 2 [PERSON] на іншу його частину за законом другої черги після смерті спадкодавця [PERSON] , який успадкував свого часу цю частину у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , тобто прав та обов`язків на цей об`єкт нерухомого майна у цілому у державного нотаріуса Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, то у суду немає перешкод для можливості захисту зазначених порушених прав обох позивачів як спадкоємців за заповітом та другої черги за законом після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину після смерті зазначених спадкодавців та не відмовилися від такої спадщини за заповітом й за законом. За таких наведених вище обставин справи, а також з урахуванням обрання обома позивачами у межах пред`явлених ними позовних вимог кожним способу захисту своїх порушених прав щодо спадкування, який не суперечить закону та найбільш правильно й повно захистить таке їх порушене право, позовні вимоги підлягають до задоволення. Отож, слід визнати за обома позивачами у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] у с. Тухля Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області, та у порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] у с. Тухля Стрийського району Львівської області, право спільної часткової власності по частині за кожним, на об`єкт нерухомого майна житловий будинок садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею 87,7 кв. м., житловою площею 55,6 кв. м., допоміжною площею 32,1 кв. м., з господарськими будівлями трьома сараями (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральнею (позначена у технічній документації літерою Г), колодязем (позначений у технічній документації літерою К), та господарськими спорудами огорожею № 2, воротами № 4, розташований за адресою: [ADDRESS] . Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Отож, судові витрати, котрі полягають у сплаті обома позивачами судового збору за пред`явлення ними позовної заяви до суду у розмірі по 1 211 грн. 20 коп. кожним, і підтверджуються відповідними Виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 17.12.2025 року та від 30.12.2025 року (містяться у справі, а. с. 43, 44, 50, 51), з урахуванням наведених вище роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», слід покласти на обох позивачів порівну як єдиних спадкоємців спірного майна за заповітом та другої черги за законом. Доказів понесення сторонами у справі інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, відповідні матеріали не містять.

Outcome: approved