Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. У січні 2026 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківської області. Просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь моральну шкоду у розмірі 152000 гривень. Позов обґрунтований тим, що 29.04.2024 року звернувся до Головного управління ПФУ в Чернівецькій області із заявою та пакетом необхідних документів про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту п.7 ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р.. Посилається на те, що на дату 29.04.2024 року його вік становив 60 років, загальний страховий стаж зверх 31 рік, що підтверджується копією паспорта, розрахунком страхового стажу, трудовою книжкою, трудові договори, довідки від 03.04.2024р.№01-12/7 та від 14.03.2024 р. №01-12/101, проте рішенням Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 07.05.2024 року №241670070026 йому було відмовлено у призначенні відповідної пенсії, з підстав відсутності необхідного стажу не менше 31 рік, оскільки не зараховано до стажу періоди роботи: з 18.01.1982р. по 03.05.1982р., з 03.08.1984р. по 26.10.1984р., з 07.01.1985р. по 02.08.1985р., з 23.08.1985р. по 25.03.1986р., з 01.04.1986р. по 24.04.1989р., з 01.07.1989р. по 01.08.1989р., з 10.08.1989р. по 11.12.1992р., з 10.12.1992р. по 20.03.1994р., з 01.05.1996р. по 01.04.2002р., з 01.04.2003р. по 01.06.2010р., з 01.09.2010р. по 01.04.2015р., в загальному обсязі 27 років 1 місяць 9 днів, мотивуючи відсутністю документів (особових рахунків), передбачених п.3 Порядку №637, частковим зазначенням прізвища, ім`я та по батькові в довідці від 14.03.2024р. №01-12/101, заповненням титульної сторінки трудової книжки [NUMBER] з порушенням інструкції про порядок ведення трудових книжок. Зазначає, що за наслідками оскарження ним неправомірних дій відповідача рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.02.2025 року у справі №600/2937/24-а визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області щодо не зарахування йому до загального страхового стажу вищезазначених періодів роботи в загальному обсязі 27рік 1 місяць 9 днів та зобов`язано відповідача зарахувати йому вказаний стаж до загального стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак відповідачем оскаржено дане рішення суду, що призвело до нового затягування строку призначення йому пенсії. Вказує на те, що після набрання рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.02.2025 року у справі №600/2937/24-а законної сили, призначення і часткова виплата пенсії йому здійснена аж у грудні 2025 року, тобто по спливу 19 місяців від його звернення, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди. Заподіяна позивачу моральна шкода, полягає в моральних та душевних стражданнях, психологічних навантаженнях, тривозі за подальшу долю, потребі у додаткових зусиллях для організації свого життя, порушенні нормальних життєвих зв`язків, зниженні авторитету серед рідних, родичів та друзів, негативних змінах у житті з травня 2024р. до грудня 2025р. впродовж 19 місяців. Заподіяну моральну шкоду оцінює в розмірі 152000 гривень, виходячи з величини 19- кратного розміру мінімальної заробітної плати, яка діяла в спірному. 12.02.2026 представник відповідача, начальник Головного управління ПФУ у Івано-Франківській області скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовні вимоги є безпідставними та не підтверджені відповідними документами, іншими належними, допустимими доказами. 13.02.2026 позивачем до суду скеровано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вважає доводи відповідача викладені у відзиві необґрунтованими і такими, що не спростовують позовних вимог. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22.01.2026, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судове засідання призначено на 03.03.2026. (а.с. 14) Відповідно до ст. 274 ЦПК України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 12.02.2026 представник відповідача, начальник Головного управління ПФУ у Івано-Франківській області скерував на адресу суду відзив на позовну заяву. Позивач [PERSON] 13.02.2026 надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, а також відповідь на відзив. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, представлені стороною та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.02.2025 року, яке набрало законної сили 23.10.2025р., у справі №600/2937/24-а визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 21 лютого 2025 року №241670070026 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківський області зарахувати до страхового стажу роботи [PERSON] періоди роботи з 18.01.1982р. по 03.05.1982р., з 03.08.1984р. по 26.10.1984р., з 07.01.1985р. по 02.08.1985р., з 23.08.1985р. по 25.03.1986р., з 01.04.1986р. по 24.04.1989р., з 01.07.1989р. по 01.08.1989р., з 10.08.1989р. по 11.12.1992р., з 10.12.1992р. по 20.03.1994р., з 01.05.1996р. по 01.04.2002р., з 01.04.2003р. по 01.06.2010р., з 01.09.2010р. по 01.04.2015р. у повному обсязі. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області розглянути заяву [PERSON] від 29.04.2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду. (а.с. 5-8). Норми права, які застосував суд. Мотиви суду. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 15 та частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до положень статей 1173, 1174 ЦК України зобов`язання з відшкодування моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Лише за сукупності усіх складових цивільного правопорушення настає відповідальність держави незалежно від вини цих органів/посадових або службових осіб. Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду. Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява №36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується. За приписами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справах про відшкодування моральної шкоди у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року ву справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховний Суд від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21). Як вбачається з матеріалів справи, після набрання рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року у справі №600/2937/24-а законної сили, призначення і виплата пенсії [PERSON] була здійснена аж у грудні 2025 року, тобто по спливу 19 місяців від його звернення, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди у вигляді несвоєчасного призначення та виплати щомісячної пенсії за віком на пільгових умовах впродовж цілого року, за період з 18.01.1982р. по 03.05.1982р., з 03.08.1984р. по 26.10.1984р., з 07.01.1985р. по 02.08.1985р., з 23.08.1985р. по 25.03.1986р., з 01.04.1986р. по 24.04.1989р., з 01.07.1989р. по 01.08.1989р., з 10.08.1989р. по 11.12.1992р., з 10.12.1992р. по 20.03.1994р., з 01.05.1996р. по 01.04.2002р., з 01.04.2003р. по 01.06.2010р., з 01.09.2010р. по 01.04.2015р.. Тобто, на час розгляду цієї справи вищевказане рішення, яке набрало законної сили, не виконано в повному обсязі, належні позивачу кошти відповідачем ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не сплачені; внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, позивачеві спричинено моральну шкоду у розмірі 152 000 гривень. Суд, наголошує, що дії (бездіяльність) ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України). Зазначене узгоджується з висновком, викладений у постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі №448/884/20. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22). При визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та тривалості душевних страждань позивача, вимог розумності та справедливості, суд визначає розмір грошової компенсації моральної шкоди у сумі 8000 гривень (мінімальна заробітна плата у спірному періоді). Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 8000, 00 гривень. У постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28) Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 296/2190/17 (провадження № 61-1891св21),від 22 вересня 2021 року у справі № 1527/4804/12 (провадження № 61-6778св21). Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI) встановлено судовий збір за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем заявлено вимогу майнового характеру у сумі 152 000 гривень. 1% від ціни позову складає 1520 гривень (152000,00 х 1%). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2026 року 3 328 гривень. За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1520 гривень 00 копійок. При поданні [PERSON] позовної заяви він був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI, відповідно до якої судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Позов [PERSON] задоволено на 5% (8000,00 / 152000,00 х 100). Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В зв`язку з цим до стягнення судових витрат за результатами розгляду справи підлягають стягненню з Головного управління пенсійного фонду України в Івано Франківській області у сумі 66 гривень 56 копійок (1331,20 х 5%).

Outcome: partial