Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У серпні 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (далі - ТОВ «Іннова Фінанс») звернулось з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 5405880924 від 14.09.2024 (далі - Договір). В обґрунтування вимог зазначав, що 14.09.2024 товариство та відповідач уклали Договір у формі електронного документа з використанням одноразового ідентифікатора. Позикодавець виконав умови Договору, зокрема, передав відповідачу грошові кошти у сумі 10000,00 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача. Позивач стверджує, що заборгованість за Договором станом на 14.08.2025 становить 43500,00 грн, а саме за тілом кредиту - 10000,00 грн, за відсотками - 33500,00 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав своїх зобов`язання за Договором, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про неправомірність нарахування відсотків за Договором. Свою позицію обґрунтовував тим, що встановлена процентна ставка суперечить правилам розрахунку загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, які затверджені Національним банком України для небанківських фінансових установ. На думку відповідача, такий порядок нарахування створює надмірний фінансовий тягар та не відповідає вимогам законодавства, що регулює діяльність на ринку фінансових послуг. У відповіді на відзив позивач вказав на безпідставність таких заперечень, наголосивши, що при укладенні Договору було дотримано принцип свободи договору, закріплений ст. 627 ЦК України. Позивач зазначив, що відповідач був заздалегідь ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту, де чітко вказані всі умови кредитування, включаючи стандартну та знижену процентні ставки, а також реальну річну процентну ставку. Оскільки відповідач добровільно акцептував ці умови шляхом підписання електронного документа, він взяв на себе зобов`язання сплачувати відсотки саме у тому розмірі, який визначений умовами Договору та розрахований згідно з чинним законодавством. В судове засідання належним чином повідомлений представник позивача не з`явився, у поданій відповіді на відзив підтримав позовні вимоги. В судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Кушнірук В.М. вказав, що відповідач визнає отримання тіла кредиту в сумі 10000,00 грн, однак не визнає заборгованість за відсотками, оскількивони нараховані з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до Полонського районного суду 28.08.2025. Ухвалою суду від 09.09.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем 20.08.2025 (а.с. 68-69). Ухвалою суду від 14.10.2025 постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (а.с. 103). 03.02.2026 у справі закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд (а.с. 140). 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач, ТОВ «Іннова Фінанс», є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК № В0000242 від 14.05.2021 (а.с. 32) та Витягом із Державного реєстру фінансових установ від 12.07.2024, згідно з яким товариство має право надавати фінансові послуги, зокрема «надання коштів та банківських металів у кредит» (а.с. 33). Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань підтверджено, що основним видом економічної діяльності позивача є кредитування (а.с. 70). Встановлено, що 14.09.2024 відповідач [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання кредиту, для чого заповнив на сайті товариства Анкету клієнта. В анкеті відповідач надав свої персональні дані (РНОКПП [NUMBER] , паспортні дані, адресу проживання), зазначив місце роботи, розмір щомісячного доходу, а також вказав свою електронну пошту [INFO] , номер телефону [NUMBER] та номер платіжної картки [NUMBER] для зарахування кредитних коштів (а.с. 11). До укладення договору відповідачу надано для ознайомлення Паспорт споживчого кредиту (а.с. 40-43), який містив істотні умови кредитування: сума кредиту - 10000 грн, строк - 360 днів, процентна ставка знижна - 0,9% на день, стандартна - 1% на день, орієнтовна загальна вартість кредиту - 45800,00 грн. Ознайомлення та згоду з умовами паспорта кредиту відповідач підтвердив 14.09.2024 о 09:29 шляхом використання одноразового ідентифікатора 8834, який надісланий йому на вказану в анкеті електронну адресу. Після цього ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідач уклали Договір в електронній формі (а.с. 19-29). Відповідач підписав договір шляхом використання другого одноразового ідентифікатора 4252, отриманого в тому ж електронному листі, що за правовими наслідками прирівнюється до власноручного підпису (а.с. 32). Факт підписання договору та паспорту кредиту з боку позивача підтверджується протоколами створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису директора ТОВ «Іннова Фінанс». Згідно з умовами цього договору, позикодавець надав відповідачу кредит у сумі 10000 грн 00 коп. на строк 360 днів, а саме з 14.09.2024 по 09.09.2025 (п. 2.3, 2.5 Договору). Умовами договору було передбачено, що нарахування процентів здійснюється за зниженою ставкою в розмірі 0,9% за кожний день за умови виконання вимог програми лояльності (п. 2.6.2 Договору). Водночас ключовим є п. 2.6.1 Договору, який встановлює, що стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту. Договір також передбачав право позичальника на пролонгацію строку, під час якої застосовується базова ставка. Крім того, Правила надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною договору, деталізують порядок обслуговування кредиту. На виконання умов договору позивач перерахував на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] грошові кошти у сумі 10000,00 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19980-1354-141924444 від 14.09.2024. В призначенні платежу зазначено: «кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс» Поповнення картки Visa / MasterCard / НПС Простір [NUMBER] , 380961030774» (а.с. 35). Переказ коштів здійснювався через фінансового партнера ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», співпраця позивача з яким врегульована договором №160523/1 від 16.05.2023 про надання послуг з приймання та переказу платежів (а.с. 14-18). Факт перерахування указаної вище суми на картку відповідача № [NUMBER] підтверджено інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 08.10.2025 (а.с. 107). Згідно з долученим до матеріалів справи детальним розрахунком заборгованості за Договором, нарахування відсотків на тіло кредиту в розмірі 10000,00 грн проводилось за період з 14.09.2024 по 14.08.2025, що становить 335 днів прострочення. Розрахунок показує, що процентна ставка була постійною протягом цього періоду, що обґрунтовано позивачем посиланням на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та умовами Договору. Зокрема, у період з 14.09.2024 по 14.08.2025 відсотки нараховувались за ставкою 1% на день, що складало 100,00 грн щоденно. Сума нарахованих за весь період відсотків становить 33500,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 33500,00 грн, становить 43 500,00 грн. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного вище, суд вважає, що Договір, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, Товариство виконало умови договору та надало позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами не сплатив. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Також встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у встановлений строк кредит не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Зважаючи на ці обставини, позивач має право вимагати від відповідача повернення боргу. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає її обґрунтованою, оскільки відповідач не надав доказів його повернення. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 10 000,00 грн підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення відсотків у розмірі 33 500,00 грн, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. На підставі викладеного вище, суд вважає, що Договір, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним. Факт отримання [PERSON] грошових коштів (тіла кредиту) в сумі 10 000,00 грн підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19980-1354-141924444 від 14.09.2024 та не заперечувався представником відповідача в судовому засіданні, що відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України звільняє позивача від доказування цієї обставини. Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за договором належним чином не виконав, у встановлений строк кредит не повернув, що призвело до виникнення заборгованості. Щодо вимоги про стягнення відсотків у розмірі 33500,00 грн, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, вважає його обґрунтованим з огляду на наступне. Відповідно до п. 2.6.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 1% в день. Пунктом 2.6.2 Договору передбачено можливість застосування зниженої процентної ставки у розмірі 0,9% на день як індивідуальної знижки в межах Програми лояльності. Однак застосування такої знижки є правом Позичальника, яке реалізується виключно за умови виконання ним конкретних вимог, а саме: сплати коштів у сумі не менше першого платежу до 04.10.2024 року або здійснення часткового дострокового повернення кредиту. Згідно з умовами п. 2.6.2 Договору, у разі невиконання Позичальником умов для отримання індивідуальної знижки, користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою (1% на день) на звичайних умовах. Відповідач погодився з тим, що застосування стандартної ставки у разі невиконання умов лояльності не є зміною процентної ставки у бік погіршення, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної ставки. Судом встановлено, що відповідач станом на 04.10.2024 року не здійснив платежів, передбачених для активації знижки, та в подальшому допустив прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, право на застосування зниженої ставки 0,9% ним не було набуто. Оскільки п. 2.6.3 Договору передбачає зміну розміру відсотків у бік зменшення лише за умов, визначених п. 2.6.2 або Програмою лояльності, які не були виконані, позивач правомірно нарахував відсотки за стандартною ставкою 1% на день. Загальна сума заборгованості за кредитним договором, що стягується з відповідача, становить 43 500 гривень 00 копійок, яка складається з 10 000,00 грн основного боргу (тіла кредиту) та 33 500,00 грн нарахованих відсотків. Водночас суд враховує, що правовідносини сторін регулюються нормами Закону України «Про споживче кредитування», які є спеціальними. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки за споживчим кредитом не може перевищувати 1 відсоток у день від загального розміру кредиту. Судом встановлено, що базова (стандартна) процентна ставка, визначена п. 2.6.1 Договору, становить 1% у день. Оскільки вказаний розмір ставки відповідає гранично допустимому рівню («стелі» процентної ставки), встановленому спеціальним законом на момент виникнення та існування спірних правовідносин, умови Договору в цій частині не суперечать закону. Таким чином, нарахування відсотків за ставкою 1% на день є правомірним, а відповідна умова правочину - чинною. Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що за період з 14.09.2024 по 14.08.2025 (335 днів) нарахування за ставкою 1% на день на тіло кредиту 10000,00 грн становить 33500,00 грн (335 днів х 100 грн/день). Розрахунок є арифметично правильним та повністю узгоджується із вищевказаними обмеженнями щодо максимального розміру денної процентної ставки. 5. Розподіл судових витрат. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 100%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в повному обсязі в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved