Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

25.12.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява представника ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якій представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором № 2238987 від 12.08.2021 року у розмірі 28 864,00, а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2238987, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 8800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] . 15.07.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна») укладено Договір факторингу № 2-15072022, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 2238987 від 12.08.2021 у розмірі 28 864,00 грн., з яких: 8800,00 грн. заборгованість за сумою кредиту, 20 064,00 грн. заборгованість по відсотках, а також судові витрати. Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.12.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутністю. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема судом неодноразово за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача скеровувалась ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї. Поштові відправлення 14.01.2026 та 04.02.2026 повернулись на адресу суду із відмітками «за закінченням встановленого терміну зберігання». Відповідач відзив на позов не подав. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2238987, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 800,00 грн., строком на 30 днів. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т832. Пунктом 1.4 вказаного Договору передбачено, що тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день. Знижена процентна ставка 0,95 %. Відповідно до п. 1.6 Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною процентною ставкою 13 816,00 грн. (п. 1.6.1.), за зниженою ставкою 11 308,00 грн. (п.1.6.2.). Згідно з п. 2.1. Договору, кредит надається Товариством у безготівкові формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення зазначені у паспорті споживчого кредиту, підписаного 12.08.2021 відповідачем. Факт перерахування грошових коштів підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», відповідно до якої 12.08.2021 06:27:06 успішно перераховано кошти у сумі 8800,00 грн. на платіжну картку клієнта: маска картки [NUMBER] , номер транзакції [NUMBER] , призначення платежу: зарахування 8800 грн на картку [NUMBER] . 14.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору № 2238987 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (Х523). Відповідно до п. 3.1. Додаткового договору, строк користування кредитом продовжується на строк: 30 днів. Дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 14.09.2021. 11.09.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору № 2238987 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (Р174). Відповідно до п. 3.1. Додаткового договору, строк користування кредитом продовжується на строк: 30 днів. Дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 12.10.2021. 15.07.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна») укладено Договір факторингу № 2-15072022, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 2-1507022 від 15.07.2022 заборгованість [PERSON] складає 88 864,00 грн. Згідно з нотаріально посвідченим рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024 вирішено змінити найменування товариства, а саме: з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Згідно розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, заборгованість відповідача складає 33 796,40 грн. Однак, з розрахунку вбачається, що позичальник сплачував проценти за користування кредитом у загальному розмірі 4932,40 грн. Таким чином заборгованість за кредитним договором № 2238987 від 12.08.2021, складає 28 864,00 грн., з яких: 8800,00 грн. заборгованість за сумою кредиту, 20 064,00 грн. заборгованість по відсотках. Встановлено, що відповідач порушив взяті за договором зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що призвело до утворення заборгованості. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України "Про електронну комерцію" електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав грошові кошти в розмірі 8800,00 грн. строком на 30 днів (до 14.09.2021), який шляхом підписання додаткових договорів було продовжено до 12.10.2021. Разом з цим позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 12.08.2021 до 10.01.2022 в розмірі 20 064,00 грн., тобто поза межами строку кредитування. У постанові від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що заборгованість відповідача за вищевказаним договором, виходить за межі строку дії договору. Суд, маючи сумніви у правильності розрахунку, наданому позивачем, вважає за необхідне самостійно визначити дійсний розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору. Суд доходить висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам: за період з 12.08.2021 по 14.08.2021 250,80 грн. (8800,00 грн. х 0,95 % х 3 днів); з 15.08.2021 по 12.10.2021 9 864,8 грн. (8800,00 грн х 1,9 % х 59 днів). Всього заборгованість по відсоткам складає 10 115,60 грн. Із вказаного розрахунку заборгованості судом встановлено, що відповідачем в межах строку дії договору сплачено в рахунок погашення процентів за користування кредитом суму 4932,40 грн. Таким чином, заборгованість відповідача зі сплати процентів складає 5183,20 грн. (10 115,60 грн. 4932,40 грн.). Щодо заборгованості за тілом кредиту, яка становить 8800,00 грн., враховуючи відсутність доказів щодо їх повного чи часткового погашення відповідачем, суд приходить до висновку про порушення прав позивача з боку останнього, що полягає у неповерненні коштів за кредитним договором у цій сумі, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю. Таким чином позов підлягаю задоволенню частково. Враховуючи досліджені судом докази та встановлені обставини справи, невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості у загальному розмірі 13 983,20 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1173,53 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial