Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Стислий виклад позицій учаників справи: у провадженні суду перебувала цивільна справа № 343/464/24 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки в натурі. Згідно із рішенням від 09.02.2026, суд задоволив позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, частково. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки в натурі також задовольнив частково. 16 лютого 2026 року адвокатка Кобилинець Т.В. у системі "Електронний суд" сформувала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 23644,90 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення заявлених витрат до заяви долучила відповідні докази. 25 лютого 2026 року представниця відповідачки - позивачки - адвокатка Креховецька Н.М. у системі "Електронний суд" сформувала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначила, що питання судових витрат суд вирішив у резолютивній частині рішення від 09.02.2026, тому це питання додатковому вирішенню не підлягає. Крім того, сторона, яка подала заяву про ухвалення додаткового рішення, не робила ні усної, ні письмової заяви до завершення судових дебатів про намір подати докази витрат у п`ятиденний строк, що є порушенням ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Не дотримано і вимоги ч. 1 ст. 134 ЦПК України, оскільки не надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, що є самостійною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних витрат. Долучений акт наданих послуг містить лише загальні формулювання та не містить конкретного переліку процесуальних дій, вартості кожної окремої послуги, що не дає можливості суду оцінити співмірність заявленої суми. До заяви про ухвалення додаткового рішення долучено Додаток № 1. У договорах ж про надання правничої допомоги передбачено, що Додатком № 1 є акт наданих послуг, інших письмових додатків договори не передбачають. Також зазначила, що до заяви про ухвалення додаткового рішення долучено ордер лише щодо одного із позивачів, тоді як вимоги заявлено про стягнення витрат на користь двох осіб. За відсутності підтвердження повноважень адвоката щодо представництва інтересів другого з позивачів вимоги щодо такого позивача є необґрунтованими. Долучені ж до матеріалів справи ордера є неналежними, оскільки не містять усіх необхідних реквізитів, а саме у них зазначені не повні імена та по батькові осіб, на яких вони видані. Щодо послуг, які внесені до складу витрат на правничу допомогу, то такі послуги як зустріч з клієнтами та ознайомлення з документами щодо предмета спору у сумі 4992,00 грн не підлягають до задоволення, оскільки мають організаційний характер та не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга. Сума витрат у розмірі 23644,90 грн по кожному з клієнтів є неспівмірною зі складністю справи, є явно завищеною та не відповідає характеру спору, обсягу проведених дій, тривалості справи. Факт відсутності платіжних документів, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, також є самостійною підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування. Однак, у разі, якщо суд дійде висновку про можливість розподілу витрат, просить зменшити їх до 100 грн. У судове засідання позивачі та їхня представниця - адвокатка Кобилинець Т.В. не з`явились. Остання подала заяву, в якій просила заяву про ухвалення додаткового рішення розглядати за її відсутності та відсутності її довірителів. Представниця відповідачки-позивачки - адвокатка Креховецька Н.М. у судовому засіданні просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, а якщо суд прийде до висновку про наявність підстав для їх стягнення, то зменшити їх розмір до 100 грн, зіславшись на обставини, які виклала в запереченні. Відповідачка-позивачка [PERSON] , яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала позицію своєї представниці. Обставини, які встановив суд: на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатка Кобилинець Т.В. до заяви про ухвалення додаткового рішення долучила такі документи: - копію ордера серії АТ № 1057466 від 21.02.2024 на надання правничої (правової) допомоги авокаткою [PERSON] [PERSON] (т. 3 а.с. 40, 46); - акт наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 20.01.2026, згідно з яким [PERSON] та адвокатка Кобилинець Т.В. погодили факт надання/отримання таких послуг у справі про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, на суму 23644,90 грн, з яких: 4992,00 грн - зустріч з клієнтом та ознайомлення з документами щодо предмета спору (5 год*998,40 грн), 5990,40 грн - написання та подання позовної заяви (6 год*998,40 грн), 12644,90 грн - участь у судових засіданнях (12,41 год*998,40 грн), де 998,40 грн - 30 % від прожиткового мінімуму, який встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", на одну особу (т. 3 а.с. 41); - додаток № 1 до договору від 20.11.2023, який містить розрахунки вартості однієї години роботи адвокатки Кобилинець Т.В. та підписаний Дудчаком О. (т. 3 а.с. 42); - акт наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 20.01.2026, згідно з яким [PERSON] та адвокатка Кобилинець Т.В. погодили факт надання/отримання таких послуг у справі про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, на суму 23644,90 грн, з яких: 4992,00 грн - зустріч з клієнтом та ознайомлення з документами щодо предмета спору (5 год*998,40 грн), 5990,40 грн - написання та подання позовної заяви (6 год*998,40 грн), 12644,90 грн - участь у судових засіданнях (12,41 год*998,40 грн), де 998,40 грн - 30 % від прожиткового мінімуму, який встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", на одну особу (т. 3 а.с. 43); - додаток № 1 до договору від 20.11.2023, який містить розрахунки вартості однієї години роботи адвокатки Кобилинець Т.В. та підписаний Дудчак А. (т. 3 а.с. 43); - довідку про участь адвокатки Кобилинець Т.В. у судових засіданнях із зазначенням часу їх тривалості (т. 3 а.с. 45). Крім того, позивачі до матеріалів позовної заяви долучили: - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Кобилинець Т.В. серії ІФ № 001289 від 20.04.2018 (т. 1 а.с. 10); - договори про надання правничої допомоги від 20.11.2023, які укладені між адвокаткою Кобилинець Т.В. та [PERSON] , а також між адвокаткою Кобилинець Т.В. та [PERSON] , згідно з якими їх сторони погодили предмети договорів, форми надання правничої допомоги, права та обов`язки сторін. У розділі "Гонорар" сторони визначили, що він складається з суми вартості послуг, тарифи яких усно ним узгоджені. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, зразок якого є Додатком 1 до цього договору (т. 1 а.с. 11-14, 15-18); - ордери серії АТ № 1056771 від 21.02.2024 та серії АТ № 1057466 від 21.02.2024 на надання правничої (правової) допомоги авокаткою Кобилинець Т.В. відповідно [PERSON] й [PERSON] (т. 1 а.с. 19, 20). Оцінка суду та застосовані норми права: суд, вивчивши заяву про ухвалення додаткового рішення, заслухавши заперечення сторони відповідачки-позивачки, дослідивши письмові докази, які долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення, та матеріали справи, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.11.2023 у справі № 522/18114/21. За змістом ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/129 зазначено, що "однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат". Згідно зі ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У постанові від 18 березня 2024 року у справі № 459/2350/23 (провадження № 61-1802св24) Верховний Суд вказав про необхідність подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, зазначивши, що аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін "може відмовити", а не "відмовляє". Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. При цьому, слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду. З огляду на зміст ч. 8 ст. 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, й після судових дебатів, але виключно за наявності сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. Тобто, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Як установив суд вище, під час звернення до суду із позовом, позивачі за первісним позовом не навели у позовній заяві попередній (орієнтований) розмір витрат на професійну правничу допомогу, як і не навели такий у відзиві на зустрічну позовну заяву, тобто не скористалися правом на подання такого. Вказане свідчить про те, що сторона позивачів-відповідачів не дотрималася вимог ст. 134 ЦПК України. Крім того, сторона відповідачки-позивачки вказала, що ні позивачі-відповідачі, ні адвокатка Кобилинець Т.В. як під час розгляду справи, так і під час судових дебатів не заявили про намір подати докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. Спростувань чи заперечень з даного приводу не надали ні [PERSON] та Дудчак А.О., ні їх представниця. Подання такої заяви не зафіксовано відповідними технічними записами судових засідань та у протоколах судових засідань. У матеріалах справи також відсутні письмові заяви чи клопотання про намір подати докази щодо понесених витрат після закінчення розгляду справи, що свідчить про недотримання заявниками вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Крім того, даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачами-відповідачами витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі, суд звертає увагу на те, що адвокатка Кобилинець Т.В. подала заяву про ухвалення додаткового рішення від імені заявника [PERSON] , долучивши відповідний ордер на його ім`я, хоча просить ухвалити додаткове рішення як щодо [PERSON] , так і щодо [PERSON] . Також суд зазначає, що сторона позивачів-відповідачів при визначенні вартості наданих послуг в основу покаладає прожитковий мінімум для працездатних осіб, який визначений Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", хоча більшість виконаних робіт мали місце в 2024-2025 роках. Суд зважає і на те, що у складі витрат на правничу допомогу адвокатка Кобилинець Т.В. виокремлює витрати на зустріч з клієнтом і ознайомлення із документами щодо предмета спору та на написання позовної заяви, хоча перша з дій має організаційний характер та не може вважатися окремо наданою послугою, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20. Суд бере до уваги і те, що мало місце представництво інтересів одночасно обох довірителів, що свідчить про безпідставність заявлення до стягнення окремих витрат за один і той же затрачений час на участь у судових засіданнях. З огляду на встановлені вище обставини, беручи до уваги, що обидві сторони несли витрати на послуги адвокатів, їх позова задоволені частково, тому покладення витрат на правничу допомогу однієї сторони виключно за рахунок іншої не відповідало б принципу пропорційності, а також зважаючи на те, що сторона позивачів-відповідачів не подавала попереднього (орієнтовного) розрахунку сум витрат на правничу допомогу, які вона понесла, або які очікувала понести у зв`язку з розглядом справи, а також не заявляла до закінчення судових дебатів про відшкодування таких витрат та не подавала заяви про намір подати докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, чим не дотрималася визначеної процедури для відшкодування таких витрат, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Водночас суд зазначає, що не заслуговують на увагу твердження представниці Коровець І.Д. щодо того, що у рішенні суду від 09.02.2026 вже вирішене питання судових витрат, оскільки суд здійснив розподіл витрат тільки в частині сплаченого судового збору та витрат на проведення експертизи. Питання ж витрат на професійну правничу допомогу не вирішував. Щодо тверджень про відсутність детального опису наданих послуг адвокаткою Кобилинець Т.В., суд зазначає, що у згаданій вище постанові Великої Палати від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 суд вказав, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. В долученому ж акті наданих послуг вказано опис робіт (наданих послуг), затрачений час на них та вартість, що не позбавило сторону відповідачки-позивачки можливості заявити про неспівмірність сум зі складністю справи, чим вона й скористалася. Щодо інших аргументів сторони відповідачки-позивачки, то такі не впливають на остаточне рішення. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 20-30 рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява №18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27.09.2001 у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", заява № 49684/99). ЄСПЛ вказує також на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed