Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в Дружківський міський суд Донецької області 07 серпня 2024 року з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд позбавити його батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , народилась [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що з 06 оютого 2010 року вона була у шлюбі з [PERSON] до 02 грудня 2019 року. У шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Після розлучення відповідач не виявляє ніякого інтересу до дитини.ітей. З відповідача на утримання дітей були стягнуті аліменти, які він не сплачує. Відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, не опікується дитиною, не переймається за її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Просить позбавити відповідача батьківських прав. 16 жовтня 2024 року на підставі ухвали Дружківського міського суду Донецької області провадження по справі відкрито у загальному позовному провадженні. 19 грудня 2024 року підсудність Дружківського міського суду Дніпропетровської області була передана Довгинцівському районому суду міста Кривого Рогу. Справа надійшла в провадження судді Гонтар А.Л. 03 липня 2025 року. На підставі ухвали Довгинцівського суду міста Кривого Рогу від 03 жовтня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до судового ррзглдяу у порядку спрощеного провадження на 05 листопада 2025 року. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Представник служби у справах дітей Кам`янської міської ради у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, надали висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Згідно з вимогами статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити у цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Вирішуючи зазначений позов, суд згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Суд встановив, що 06 лютого 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу позивач набула прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 9-10 рішення суду). [INFO] у подружжя [PERSON] народилась дочка - [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). На підставі рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 02 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано (а.с. 8-9 копія рішення). 12 квітня 2023 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивач набула прізвище чоловіка " [PERSON] " (а.с. 15 копія свідоцтва про шлюб). Згідно зі статтями 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються 05 грудня 2025 року № 01-49/3200 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу України. При вирішенні питання щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини [PERSON] , суд, бере до уваги надані до матеріалів позовної заяви документи, які свідчать про відсутність підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків. Також суд бере до уваги висновок служби у справах дітей Кам`янської міської ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини. З огляду на зазначене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав . Позивач заявила вимогу щодо стягнення судових витрат з відповідача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Щодо вимоги про стягнення судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов потрібно задовольнити, суд з огляду на положення статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору.

Outcome: approved