Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі позивач, АТ «Таскомбанк») звернулось до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник), про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 21.07.2020 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №2884830771, за умовами якого позичальнику надається кредит в сумі 23550,00 грн, строком користування на 36 місяців, зі сплатою річних процентів 0,01 % від суми боргу за договором, 2, 49 % щомісячні проценти від суми боргу. Кредит Відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів на зазначений ним рахунок [NUMBER] , отже Кредитодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі, утім позичальник умови договору належним чином не виконував внаслідок чого допустив заборгованість, яка станом на 21.07.2024 становить 53 687,98 грн., яка складається з наступного: 20 036,90 грн. - заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 3,22 грн. - заборгованості по процентам (в т.ч. прострочена); заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 33 647,86 грн., які у добровільному порядку не погашає, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 17.09.2025 відкрито провадження за позовною заявою, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано у Акціонерного товариства «Таскомбанк» Виписку по особовому рахунку відповідача за кредитним договором №2884830771 від 21.07.2020 на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачеві. Ухвалою від 23.01.2026 зобов`язано Акціонерне товариство «Таскомбанк» надати суду докази у вигляді первинних бухгалтерських документів щодо передачі/перерахування [PERSON] коштів на виконання умов кредитного договору №2884830771 від 21.07.2020 укладеного між ТОВ «ФК»«ЦФР» та [PERSON] , У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позові просив про розгляд справи у відсутність представника банку, не заперечував щодо заочного вирішення справи. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився повторно, судовий виклик повернуто до суду із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, ч.2, 4, 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим. Ураховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, з урахуванням положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21.07.2020 [PERSON] звернувся із Заявою анкетою на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК»«ЦФР» (а.с.12 на звороті), підтвердивши, що ознайомлений з умовами Внутрішніх правил надання фінансових кредитів у ТОВ «ФК «ЦФР», якi розміщені на веб-сайтi www.kreditmarket,ua, та надав згоду на використання під час укладення з ним правочинів цифрового підпису та або аналогу власноручного підпису. Інформацію про умови кредитування було надано [PERSON] у Паспорті кредиту від ТОВ «ФК»«ЦФР» №4830771 (а.с.11 на звороті та 12), відповідно до якого сторони обумовили суму кредиту 23 550,00 грн.; мета отримання кредиту будь-які законні цілі; строк кредитування 36 місяців; процентна ставка при наданні кредиту 10% від суми кредиту 1500,00 грн.; щомісячні проценти 6% від суми кредиту; річні проценти 0,01 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту 74421,84 грн., реальна річна процентна ставка 153,79%. 21.07.2020 між ТОВ «ФК»«ЦФР» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №2884830771 (а.с.11), підписавши який він підтвердив, що цей договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів у ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 04.05.2020 складають єдиний Кредитний договір. Відповідно до п.1.2. Договору кредит надається позичальнику на наступних умовах: тип кредиту кредит; сума 23 550,00 грн.; строк кредитування 36 місяців. У п.1.3. Договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №4830771 , який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п.1.4. Договору підписавши цей договір позичальник доручим кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту: [PERSON] 15000,00 грн.; Страхова компанія «ТАС» - 5400,00 грн.;, 800,00 грн.; ПАТ Страхова група «ТАС» 650,00 грн.; ТОВ «Саппорт.УА» - 200,00 грн. У п.2.2. Договору зазначено, що цей договір, Паспорт споживчого кредиту №4830771 та Умови в редакції станом на 04.05.2020, складають кредитний договір. Заяву-анкету, Паспорт споживчого кредиту та Договір від 21.07.2020 підписано [PERSON] . На підтвердження факту передачі грошових коштів у розмірі 15000,00 грн. надано платіжне доручення про перерахування грошових коштів [PERSON] , а також меморіальний ордер від 21.07.2020 (а.с.101). Відповідно до довідок виданих ТОВ «ФК»«ЦФР підтверджено перерахування грошових коштів Страховій компанії «ТАС» - 5400,00 грн.; 800,00 грн.; 650,00 грн. та ТОВ «Саппорт.УА» - 200,00 грн (а.с.94-100). 17.12.2021 між ТОВ «ФК»«ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу №171221 (а.с.20-26), за умовами якого фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт відступити фактору право вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах визначених цим договором. Відповідно до меморіального ордеру АТ «Таскомбанк» сплатив ТОВ «ФК «ЦФР» на виконання умов Договору факторингу №171221 від 17.12.2021 грошові кошти (а.с.37). Згідно реєстру права вимоги до Договору факторингу №171221 від 17.12.2021 було передано право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Кредитним договором №2884830771 від 21.07.2020 укладеним між ТОВ «ФК»«ЦФР» та [PERSON] , про що зазначено за порядковим номером 2 897. З наданого розрахунку заборгованості, якими позивач обґрунтовував свої вимоги вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 03.06.2025 становить 53 687,98 грн., яка складається з наступного: 20 036,90 грн. - заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 3,22 грн. - заборгованості по процентам (в т.ч. прострочена); заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 33 647,86 грн. (а.с.19). На підтвердження позовних вимог позивачем надано Виписки по особовому рахунку [PERSON] , згідно яких встановлено, що він користувався грошовими коштами наданими йому відповідно до Кредитного договору №2884830771 від 21.07.2020 (а.с.102-111). Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договору відступлення права вимоги АТ «Таскомбанк» набув права вимоги за Кредитним договором №2884830771 від 21.07.2020 укладеним між ТОВ «ФК»«ЦФР» та [PERSON] . Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмові формі. Якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 1046 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Наведене відповідає правовій природі реального договору, що прямо передбачено у ч. 2 ст. 640 ЦК. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей. Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 в справі N 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі N 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі N 194/1126/18. Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 11 вересня 2019 року у справі N 755/2284/16-ц, від 30 серпня 2022 року у справі N 509/2976/19. В ідповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" , підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі N 554/4300/16-ц (провадження N 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі N 204/2972/20 (провадження N 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі N 209/3046/20 (провадження N 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі N 752/14554/15-ц (провадження N 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі N 175/35/16-ц (провадження N 61-648св21). За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі N 752/17604/15-ц (провадження N 61-14780св23). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про розгляд, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечував наявної заборгованості, укладення договору, отримання кредитних коштів, розміру нарахованої заборгованості, у тому числі процентів, не надав контр розрахунку, тощо. Суд враховує, що відповідач мав достатній строк для подачі відзиву у даній справі в межах визначеного судом строку, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), утім його не подав, як і жодних доказів на спростування використання кредитних коштів, тощо. Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним не було зроблено. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язань є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, а тому право кредитора на повернення кредитних коштів та процентів за їх користування є порушеним. Суд погоджується із розрахунком заборгованості наданим позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідача, оскільки усі умови прямо передбачені в кредитному договорі, контр розрахунку відповідачем не надано та його не спростовано, тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 53 687,98 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 20036,9 грн.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 3,22 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 33647,86 грн. є доведеними. За таких обставин, суд задовольняє позов у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України.

Outcome: approved