Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

12 лютого 2026 року адвокат Мотуз Олександр Володимирович звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про припинення стягнення аліментів та просив суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] згідно наказу судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Літвіненко Н.А. від 10 жовтня 2022 року №210/2540/22 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту смерті стягувача [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що наказом судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Літвіненко Н.А. від 10 жовтня 2022 року № 210/2540/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даний судовий наказ перебуває на виконанні у Саксаганському відділі Державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження № 70391618, державний виконавець Самбурська Тетяна Сергіївна. Стягувач [PERSON] померла [INFO] . З цього часу позивач [PERSON] проживає з донькою [PERSON] . У зв`язку зі смертю стягувача, рішення про стягнення аліментів виконуватись не може, оскільки такі кошти отримувати нікому. 12 серпня 2025 року боржник звернувся до відділу ДВС із заявою, в якій просив закінчити виконавче провадження із зазначених вище підстав. Листом від 14 серпня 2025 року за вих. № 28.11-34/237598 Саксаганський відділ Державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив боржника, що виконавче провадження не може бути закрито, оскільки виконавче провадження може бути продовжено правонаступником. Позивач звертався до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просив суд зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження, однак, ухвалою суду від 14 листопада 2025 року у задоволенні скарги було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2026 року за наслідками перегляду вказаної ухвали провадження по справі було закрито та роз`яснено, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. 179 СК України, ст. 273 ЦПК України представник звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 12 лютого 2026 року вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю. Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін. 03 березня 2026 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, в якому державний виконавець зазначила, що відділ державної виконавчої служби є неналежним відповідачем по вказаній справі, між відділом державної виконавчої служби та позивачем відсутній предмет спору, в даному випадку державна виконавча служба повинна були залучена в якості третьої особи по вказаній справі. На адресу державної виконавчої служби не надано жодного доказу на підтвердження факту спільного проживання та утриманні дитини [PERSON] , будь-які рішення органів опіки та піклування про передачу під опіку дитини [PERSON] , та рішення суду про встановлення опікунства чи встановлення місця проживання з батьком не надано, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. 10 жовтня 2022 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.08.2025 року. 12 серпня 2025 року [PERSON] надав до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького районну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки осіб, які могли б стати правонаступниками [PERSON] немає. Дитина [PERSON] знаходиться на утриманні батька. З відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького районну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.08.2025 року встановлено, що відповідно до ст.ст. 15, 39 Зу «Про виконавче провадження» у разі смерті стягувача, якщо виконання рішення може бути продовжено правонаступником, виконавче провадження не закривається, а підлягає заміні сторони виконавчого провадження у встановленому законом порядку, оскільки належним стягувачем є новий законний представник або інша особа, визначена судом чи органом опіки та піклування. Відповідно до Акта від 02 грудня 2025 року складеного жителями будинку [ADDRESS] , затверджений підписами в.о. голови правління ЖБК «Восток-24», громадянин [PERSON] та його донька [PERSON] починаючи з вересня 2025 року фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною 2 статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до пункту 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно із статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267-271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України) та не підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, чи проживає дитина з батьком на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Матеріалами справи встановлено, що мати неповнолітньої [PERSON] [PERSON] [INFO] померла, відповідно до Акта від 02.12.2025 складеного жителями будинку [ADDRESS] [PERSON] з вересня 2025 року проживає разом зі своїм батьком [PERSON] . Щодо твердження представника відповідача про відсутність доказів перебування на утриманні позивача дитини, а саме факту спільного проживання та утриманні дитини [PERSON] , будь-які рішення органів опіки та піклування про передачу під опіку дитини [PERSON] , та рішення суду про встановлення опікунства чи встановлення місця проживання з батьком, суд зазначає, що частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, тобто враховуючи, що мати дитини померла, батько дитини зобов`язаний утримувати її. Рішення суду про встановлення опіки видається, коли дитина залишилася без батьківського піклування (смерть, позбавлення прав батьків, визнання їх недієздатними/безвісно відсутніми). Відповідно до вимог стаття 23 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 №866 статус дитини, позбавленої батьківського піклування, надається дітям: батьки яких позбавлені батьківських прав, що підтверджується рішенням суду;які відібрані у батьків без позбавлення батьківських прав, що підтверджується рішенням суду; батьки яких визнані безвісно відсутніми, що підтверджується рішенням суду; батьки яких оголошені судом померлими, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим органами реєстрації актів цивільного стану; батьки яких визнані недієздатними, що підтверджується рішенням суду; батьки яких відбувають покарання в місцях позбавлення волі, що підтверджується вироком суду; батьки яких під час здійснення кримінального провадження тримаються під вартою, що підтверджується ухвалою слідчого судді (суду); батьки яких перебувають у розшуку органами Національної поліції, пов`язаному з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, що підтверджується ухвалою суду або довідкою органів Національної поліції про розшук батьків та відсутність відомостей про їх місцезнаходження;у зв`язку з тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері хвороби, що перешкоджає виконанню ними батьківських обов`язків, виданим у порядку, встановленому МОЗ; підкинутим, батьки яких невідомі, покинутим в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я або яких відмовилися забрати з цих закладів батьки, інші родичі, про що складено акт за формою, затвердженою МОЗ і МВС; батьки яких не виконують свої обов`язки з виховання та утримання дитини з причин перебування батьків на територіях, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)/тимчасово окупованій території, що підтверджується актом, складеним службою у справах дітей за формою згідно з додатком 11;батьки яких перебувають у розшуку як зниклі безвісти за особливих обставин або визнані такими, що зникли безвісти за особливих обставин, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (до початку його функціонування витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань) батьки яких є військовополоненими (перебувають у полоні держави-агресора), що підтверджується довідкою державного підприємства, на яке покладено функції Національного інформаційного бюро відповідно до Закону України «Про оборону України», за формою, встановленою Мінрозвитку; батьки яких позбавлені особистої свободи (затримані, взяті у заручники) органами влади держави-агресора (окупаційних адміністрацій та збройних формувань), що підтверджується довідкою державного підприємства, на яке покладено функції Національного інформаційного бюро відповідно до Закону України «Про оборону України», за формою, встановленою Мінрозвитку; розлученим із сім`єю, визнаним біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (за наявності письмової інформації територіального органу ДМС про розшук батьків або інших законних представників і відсутність відомостей про їх місцезнаходження). У вказаному переліку законодавцем не передбачено такої підстави для визнання дитини позбавленої батьківської піклування як смерть одного з батьків, тому твердження представника відповідача на необхідність надання позивачу рішення суду про встановлення опікунства, не ґрунтується на вимогах закону. Стосовно твердження представника відповідача про необхідність надання рішення про визначення місця проживання дитини, то відповідно до вимог статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, проте, відповідно до обставин вказаної справи матір дитини померла, що унеможливлює ініціювання позивачем такого спору. Відтак, враховуючи, що матір дитини померла, позивачем надано докази спільного проживання з донькою, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення аліментів на утримання доньки, які стягуються на підставі судового наказу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року у справі № 210/2540/22. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved