Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] (далі по текст - позивач) звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання права власності на недоотриману пенсію померлої в порядку спадкування за законом та стягнення пенсії, яка належала померлій в порядку спадкування за законом. Відповідно до позовних вимог просила суд: визнати за [PERSON] право власності на суму недоотриманої пенсії, яка належала померлій [INFO] [PERSON] та не була одержана нею за життя, не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 560 741, 87 гривень в порядку спадкування за законом; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь [PERSON] суму недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцеві [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та не була нею одержана за життя і не включена до свідоцтва на право на спадщину у розмірі 560 741, 87 гривень в порядку спадкування за законом. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Кінащук Марини Аркадіївни. За наслідками подання заяви приватним нотаріусом Кінащук М.А. було заведено та відкрито Спадкову справу за № 73455398, номер у нотаріуса 52/2024 від 16.12.2024 року. Спадкування в даному випадку відбувається за законом, відповідно до черг спадкування, що визначено у Главі 86 ЦК України, так як заповіту за життя [PERSON] не залишила. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , інших спадкоємців немає. За життя [PERSON] , враховуючи останнє місце реєстрації як ВПО та проживання, перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та одержувала пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зі змінами (далі - Закон N 1058-IV). Після відкриття спадкової справи нотаріус в інтересах позивачки - спадкоємиці звернувся до відповідача із запитом та на підставі отриманої інформації нотаріусом позивачу у справі 24.06.2025 року було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано вищевказане Свідоцтво складається із недоотриманої пенсії в сумі 510 625, 08 гривень, яка не була одержана спадкодавцем за життя, та належала їй згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600-0401-8/4381 від 09.01.2025 року. В той же час, залишилася недоотримана пенсія [PERSON] , яка не включена до Свідоцтва про право на спадщину за законом, адже, виплата пенсії [PERSON] призупинена з 01 травня 2018 року. Однак, розмір недоотриманої пенсії, який було надано на запит нотаріуса визначено лише за період з 23.07.2022 по 30.09.2024. Тобто, період з 01.05.2018 року по 30.06.2022 року та відповідно недоотримана пенсія за весь цей період не були включені до Свідоцтва про право на спадщину за законом. Спір у даній справі виник саме з приводу суми недоотриманої пенсії за життя бабусею Позивача - [PERSON] . З приводу надання відомостей про недотриману пенсію також було направлено адвокатський запит представником позивача. На вказаний адвокатський запит відповідачем було надано відповідь, що оформлена листом за вих. № 2600-0401-8/199169 від 13.11.2025 року про те, що дійсно [PERSON] перебувала на обліку у ГУ ПФУ в м. Києві, отримувала пенсію, з 01.05.2018 року її була призупинена виплата пенсії. Також вказано про те, що інформацію про розмір недоотриманої пенсії була надана листом N 2600-0401-8/4381 від 09.01.2025 на запит нотаріуса N 350/02-14 від 17.12.2024, в якому зазначено розмір недоотриманої пенсії, померлої [PERSON] , розрахований на дату формування відповіді, а також повідомлено, що сума коштів буде зменшена в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України. Розмір недоотриманої пенсії визначено конкретно за період з 23.07.2022 по 30.09.2024. Також до даної відповіді на адвокатський запит було надано довідку за вих. № 976 від 12.11.2025 року про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії. Із наданого розрахунку вбачається, що [PERSON] нараховувалася пенсія, зокрема, з 01.05.2018 року пенсія її була нарахована, але фактично не виплачена. Враховуючи надані відповіді відповідача вбачається, що саме з 01.05.2018 року по 30.06.2022 року недоотримана пенсія не включена до свідоцтва про право на спадщину. Тому, недоотримана пенсія [PERSON] існує, наявна та має бути виплачена спадкоємцю. Отже, оскільки за життя бабуся позивача недоотримала пенсію за період з 01.05.2018 року по 30.06.2022, то вона увійшла до складу спадщини, а позивач є її спадкоємцем за законом та у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Тому, варто дійти до переконання, що позивач як спадкоємець набув право на отримання невиплаченої пенсії, при цьому, як було зазначено вище, спадкоємець має право на отримання всієї нарахованої та невиплаченої за життя пенсії спадкодавця, без обмеження будь-яким часом. Таким чином, існують підстави для визнання за Позивачем права власності на суму недоотриманої пенсії, яка належала його померлій бабусі, не була одержана нею за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом. Сума недоотриманої пенсії за період з 01.05.2018 року по 30.06.2022 року становить 560 741, 87 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2025 року справу передано для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою суду від 09.12.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.02.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача та позивач не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, правом подачі відзиву на позов не скористався. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням неявки всіх учасників справи у судове засідання, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення - 10.03.2026 року, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022р., справа № 1519/2-5034/11. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. [PERSON] є онукою померлої [PERSON] , [INFO] . Факт смерті спадкодавця підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.12.2024 року, а також рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22.11.2024 року, яке набрало законної сили. [PERSON] згідно довідки від 13.12.2017 року №0000437891/17910 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою проживання: [ADDRESS] . Факт родинних зв`язків позивача та спадкодавця підтверджується відомостями, що містяться у Свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 17 липня 2003 року, відповідно до якого батьками [PERSON] , [INFO] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Факт зміни прізвища у позивача із « [PERSON] » на « [PERSON] », підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20 серпня 2021 року. У свою чергу, батько позивача - [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно заяви позивача про прийняття спадщини приватним нотаріусом Кінащук М.А. (далі - нотаріус) 16.12.2024 було заведено спадкову справу N 52/2024 на майно померлої [PERSON] , що підтверджується витягом № 79558421 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від тієї ж дати. 24.06.2025 року нотаріусом видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом № 912, згідно з яким спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є її онука - [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії в сумі 510 625, 08 грн., яка не була одержана спадкодавцем за життя, та належала їй згідно повідомлення ГУ ПФУ в м. Києві № 2600-0401-8/4381 від 09.01.2025 року. З відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.11.2025 року на адвокатський запит представника позивача вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку в Головному управлінні та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон). Виплата пенсії [PERSON] призупинена з 01 травня 2018 року, за життя, до органів Пенсійного фонду за поновленням виплати пенсії не зверталася. Згідно заяви гр. [PERSON] від 18.12.2024 пенсію померлої [PERSON] було поновлено для виплати допомоги на поховання. Відповідно до пункту 1 статті 46 Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за три роки до дня звернення, де датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця з усіма необхідними документами. Розмір недоотриманої пенсії визначається за період, початок якого рахується від дня звернення за пенсією з урахуванням норм статті 46 Закону, тобто за три роки перед зверненням за пенсією, але не більше, ніж по місяць смерті пенсіонера включно, тобто за три роки з моменту звернення спадкоємця з усіма необхідними документами до органів Пенсійного фонду. Водночас, відповідачем було надано довідку за вих. N 976 від 12.11.2025 року про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії [PERSON] за період з 01.2018 по 09.2024 р., з якої вбачається, що пенсія [PERSON] не виплачувалась з 01.05.2018 року. З наданої довідки встановлено, що, сума недоотриманої пенсії за період з 01.05.2018 року по 30.06.2022 року становить 560 741, 87 гривень. Також, судом встановлено, що в матеріалах справи рішення щодо припинення виплати позивачу пенсії відсутнє. Судом встановлено, що спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу виплати позивачу пенсії померлої бабусі в порядку спадкування за законом за період з моменту припинення виплати, а саме з 01.05.2018 року по 30.06.2022 року. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи неї проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. У постанові від 06 липня 2020р. у справі № 750/8819/19 Верховний Суд зауважив, що дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2020 р. у справі № 428/5418/18, від 31.10.2022 р. у справі № 727/12371/21, від 28.04.2022 р. у справі № 428/3913/20. У статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Зокрема, у частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом. Тобто, можливість припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення діючим законодавством України не передбачена. Судом встановлено, що у матеріалах справи рішення щодо припинення виплати позивачу пенсії відсутнє. Не надано будь-яких відомостей з даного приводу й представником відповідача. Оскільки відповідач не визнає наявність у нього заборгованості перед померлим з огляду на вимоги ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», спірну заборгованість не включив до поданих приватному нотаріусу відомостей для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому вказані обставини унеможливлюють виконання приватним нотаріусом своїх повноважень по видачі такого свідоцтва. Вищенаведені положення законодавства з врахуванням сталої судової практики у спірних правовідносинах свідчать про те, що спадкодавець мала право на нарахування та виплату пенсії за вищезазначений період незалежно від звернення до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві. Суд вважає, що припинення виплати пенсії не впливає на спадкування, адже до спадкової маси належать суми всієї недоотриманої пенсії [PERSON] . Отже, позивач має право на отримання всієї суми пенсії, що належала пенсіонерові та залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, і спадкоємець відповідно до положень ст.1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом, без будь-яких обмежень. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 р. у справі № 243/13575/19. Відповідно до ч.1 ст. 15, п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд звертає увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи вимоги позивача не спростовано та не надано з цього приводу будь-яких належних доказів. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 5454, 90 грн.

Outcome: approved