Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

09.05.2024 року представник позивача - адвокат Стрикаль М.В. в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 65.50 кв.м., житловою площею 36.40 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] , сірого кольору, 2012 року випуску; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишити у власності [PERSON] автомобіль MITSUBISHI Grandis, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , 2006 року випуску; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишити у власності [PERSON] житловий будинок, загальною площею 31.50 кв.м., житловою площею 14.80 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідача судові витрати по справі. (а.с.1-6) Рух справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2024 року справу передано до розгляду судді Зміївського районного суду Харківської області О.Бібіку (а.с.37). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.05.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. (а.с.41) Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи, проведеного в зв`язку з відрядженням головуючого судді О.Бібіка до Червонозаводського районного суду міста Харкова для здійснення правосуддя строком на один рік, 18.07.2024 року для розгляду справи визначено головуючим суддю В.Шахову. (а.с.50-52) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.08.2024 року справу прийнято до провадження судді В.Шахової, призначено по справі підготовче судове засідання. (а.с.58) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.11.2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з Харківського обласного державного нотаріального архіву (а.с.83) Згідно розпорядження керівника апарату Зміївського районного суду Харківської області від 21.01.2025 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи, пов`язаного зі звільненням судді [PERSON] у відставку, для розгляду справи визначено суддю В.Філіп`єву. (а.с.169 - 170) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.02.2025 року прийнято справу в провадження судді Зміївського районного суду Харківської області В.Філіп`євої, призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 10.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. (а.с.176 -178) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.02.2026 року задоволено клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що є предметом спору. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача [PERSON] - адвокат М.Стрикаль подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримує. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, повторно в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала. В подальшому, 13.02.2026 року від представника відповідача - адвоката І.Шапошнікова через підсистему «Електронний Суд» надійшла письмова заява, в якій зазначено, що відповідач визнає позов в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Просив розглянути справу за відсутності відповідачки та її представника. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Позиції сторін. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.11.2001 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 501, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . На даний час сторони продовжують перебувати в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу за спільні кошти подружжя придбало два легкових автомобілі: ?автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , ?автомобіль MITSUBISHI Grandis, реєстраційний номер [NUMBER] . Вказані транспортні засоби було зареєстровано на ім`я відповідачки [PERSON] . Крім того, за спільні кошти подружжям було придбано два житлових будинки: ?житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ?житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказані будинки під час вчинення правочинів купівлі-продажу також були оформлені на ім`я відповідачки [PERSON] . На даний час стосунки між позивачем та відповідачкою фактично припинено, сторони мешкають окремо. Позивач намагався вирішити питання розподілу спільного майна подружжя в позасудовому порядку, однак відповідачка категорично відмовилася. Згідно Довідки про вартість майна, виданої ФОП [PERSON] , станом на 26.03.2024 року, вартість автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, складає 200400,00 гривень. Вартість автомобіля MITSUBISHI Grandis, реєстраційний номер. [NUMBER] , 2006 року випуску, станом на 09.03.2024 року складає 170300,00 (сто сімдесят тисяч триста) гривень Вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.03.2024, складає 210100,00 гривень Вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.03.2024, складає 237700,00 гривень Оскільки домовленості між сторонами щодо поділу спільного майна не досягнуто, позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом та в порядку поділу спільного майна подружжя просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 65.50 кв.м., житловою площею 36.40 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; та на автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] , сірого кольору, 2012 року випуску; та залишити у власності відповідачки [PERSON] автомобіль MITSUBISHI Grandis, реєстраційний номер. [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , 2006 року випуску; а також житловий будинок, загальною площею 31.50 кв.м., житловою площею 14.80 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. (а.с.1-6) Відповідач відзиву на позов чи будь-яких заперечень проти обставин, викладених в позовній заяві, не висловлювала. Її представник подав до суду письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову.. Відповідно до положень статей 48 -49 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та письмові докази, подані на їх обґрунтування. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, додані до неї, заяви учасників, суд встановив наступне: Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 23.06.2000 року (а.с.7-10) Відповідачка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є громадянином України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом серії [NUMBER] , виданим Індустріальним РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 14.04.2018 року (а.с.11-14) 23.11.2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , актовий запис про шлюб № 501 від 23.11.2001 року (а. с. 15). 03 жовтня 2006 року між продавцем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. за реєстровим № 2572, згідно якого [PERSON] придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . (а. с. 16). Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи зі вчинення вказаного договору купівлі-продажу, чоловік покупця - позивач [PERSON] надавав згоду своїй дружині - відповідачці [PERSON] на купівлю житового будинку з надвірними будівлями за адресою: буд. [ADDRESS] (а.с.87 - 98) 15.07.2015 року між продавцем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко В.В. за реєстровим № 1489, [PERSON] придбала у власність житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 17). З пункту 8 вказаного Договору вбачається , що чоловіком покупця надано згоду на купівлю вказаного будинку, яка нотаріально посвідчена за реєстровим №1489 (а.с.18) Вказані обставини підтверджуються копією матеріалів нотаріальної справи зі вчинення вказаного правочину купівлі-продажу (а.с.108 - 143) Згідно Довідки ФОП [PERSON] від 26.03.2024 року, вартість колісного транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO SPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] , сірого кольору, 2012 року випуску, без врахування технічного стану та пробігу, становить 200400,00 (двісті тисяч чотириста) гривень (а.с.18-20) Згідно Довідки ФОП [PERSON] від 26.03.2024 року, вартість колісного транспортного засобу MITSUBISHI Grandis, реєстраційний номер. [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , 2006 року випуску; без врахування технічного стану та пробігу, становить 170300,00 (сто сімдесят тисяч триста) гривень (а.с.21-20) Згідно Довідки ФОП [PERSON] від 26.03.2024 року, вартість житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 31,5 кв.м, становить 237700,00 (двісті тридцять сім тисяч сімсот) гривень (а.с.24-26) Згідно Довідки ФОП [PERSON] від 26.03.2024 року, вартість житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 65,5 кв.м, становить 210100,00 (двісті десять тисяч сто) гривень (а.с.27-29) Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 16.12.2024 за № 31/32/09-13815-2024 за [PERSON] , станом на 06.05.2024 року зареєстровані транспортні засоби: 1) MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] , сірого кольору, 2012 року випуску; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишити у власності [PERSON] автомобіль MITSUBISHI Grandis, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , 2006 року випуску Норми права, що підлягають застосуванню, та мотиви суду. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до положень ч.1 статті 1 Сімейного кодексу України, Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Згідно ст.ст.8-10 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, за змістом ч.1 статті 8 Сімейного кодексу України, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно ч.1, ч.2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічно, частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом положень ч.1 статті 65, статті 68 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи Згідно ч.1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1-3 статті 372 Цивільного кодексу України також встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.06.2020 року в справі № 638/18231/15-ц зазначила, що « п. 46. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. 47.Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. 48.Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 49.Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 50. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). 51.За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.» У постанові від 22.09.2020 року по справі №214/6174/15 Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що «Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. В судовому засіданні встановлено та підтверджено належними й допустимими доказами, що сторонами по справі за час шлюбу придбано два легкових автомобілі: ?автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , ?автомобіль MITSUBISHI Grandis, реєстраційний номер [NUMBER] . Вказані транспортні засоби було зареєстровано на ім`я відповідачки [PERSON] . Крім того, за спільні кошти подружжям було придбано два житлових будинки: ?житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ?житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказані будинки під час вчинення правочинів купівлі-продажу також були оформлені на ім`я відповідачки [PERSON] . Позивачем запропоновано порядок поділу спільного майна подружжя, за яким просив автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , та будинок за адресою: [ADDRESS] , виділити йому у власність, а автомобіль автомобіль MITSUBISHI Grandis, реєстраційний номер [NUMBER] , та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , - виділити у власність відповідачки. Відповідач не заперечувала проти такого порядку поділу спільного майна. Орієнтовна вартість майна, яке просить виділити позивач йому у власність - становить 410500,00 грн; а вартість майна, яке може бути виділено відповідачці, - складає 408000,00 гривень, тобто вартість часток кожного з подружжя при поділі майна, є співвідносно рівною, і відповідач не заявляла вимоги щодо присудження їй грошової компенсації в разі зменшення її частки. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до пунктів 6, 8 ч.1 статті 264 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд, крім іншого, має також вирішити питання розподілу судових витрат та наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову. Як зазначалося вище, ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.02.2026 року задоволено клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що є предметом спору. Згідно ч.7 - ч.8 статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Оскільки клопотань про скасування заходів забезпечення позову не надходило, вказані заходи продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення понесених судових витрат, які в зв`язку із задоволенням позову, на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved