Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом. Заявлені вимоги представник позивача мотивує тим, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] та йому належить 1/5 частина квартири. Іншими співвласниками квартири, по 1/5 частині кожен, є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/5 частина вищевказаної квартири. [INFO] померла матір [PERSON] . Однак, у шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса він не подав, оскільки, 24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення рф в Україну. Із травня 2022 року проходив курси з військової підготовки з метою захисту України. З 07 червня 2022 року по теперішній час був призваний по мобілізації та проходить військову службу в ЗСУ. Іншим спадкоємцем після смерті батька є його брат [PERSON] , з яким вони домовились про спільне спадкування після його повернення із ЗСУ. Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Позивач розраховував, що протягом вказаного строку повернеться з метою звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, про що було відомо брату, однак, в зв`язку з перебуванням в ЗСУ не міг вчинити вказаних дій, а після смерті матері, йому стало відомо, що брат оформив спадщину сам. В зв`язку з наведеним, просить визнати причину пропуску строку прийняття спадщини поважною та продовжити термін для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, а також стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] не з`явились, від представника позивача надійшла заява слухати справу в їхній відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача до суду надійшла заява слухати справу в їхній відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечують, просить в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В поданому відзиві представник відповідача вказав, що позивач [PERSON] був присутнім на похороні батька, йому була відома дата його смерті та він знав, що після смерті батька залишилося майно, яке підлягало спадкуванню, однак з невідомих підстав не звернувся із заявою до нотаріуса. Єдиною підставою пропуску терміну для подачі заяви до нотаріуса позивач вказує домовленість із відповідачем про згоду щодо прийняття спадщини після смерті батька, однак інших підстав, що перешкоджали вчасно звернутися із заявою не зазначає. З дня смерті батька, [INFO] та до моменту відправлення в травні 2022 року позивача на службу в ЗСУ, пройшов тривалий проміжок часу, за який у нього було достатньо можливостей, щоб подати заяву для прийняття спадщини. Вважає, що позивачем не наведено та необґрунтовано інших поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій, а тому в задоволенні позову просить відмовити. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд з`ясував наступні обставини. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , що не заперечується стороною відповідача у поданому представником відповідача відзиві на позов. [INFO] у віці 74 років в м.Ланівці Кременецького району Тернопільської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 січня 2024 року Лановецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №02. Згідно копії Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 19 лютого 1975 року, місце реєстрації: Лановецький рай відділ ЗАГС Тернопільська область, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії Запису акта про смерть №93, виданого 18 вересня 1996 року зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 82 років, в м.Ланівці Ланівецького району Тернопільської області. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер 365319759 від 10 лютого 2024 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 2/5 частки квартири загальною площею 106.1 кв.м., житлова площа 62.7 кв.м, за адресою [ADDRESS] , дата державної реєстрації 31 грудня 2022 року. Як вбачається з листа №66, виданого 23 лютого 2024 року КП «Лановецьке міське бюро технічної інвентаризації», в період з 1995 року по теперішній час власниками квартири [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою України Лановецького району) являються: [PERSON] 1/5 частка, [PERSON] 1/5 частка, [PERSON] 1/5 частка, [PERSON] 1/5 частка, [PERSON] 1/5 частка, на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 10 квітня 1995 року Лановецьким районним БТІ згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно з розпорядженням (наказом) №367 від 10 квітня 1995 року та зареєстрованого Лановецьким районним БТІ 10 квітня 1995 року в реєстрову книгу №1П за р. №367. Згідно Довідки про осіб місце проживання яких зареєстровано в період з 01 травня 1994 року по 13 березня 2025 року за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , період реєстрації 11 жовтня 1996 року [INFO] (помер), [PERSON] , [INFO] , період реєстрації 11 жовтня 1996 року [INFO] (померла), [PERSON] , [INFO] , період реєстрації 12 квітня 2002 року 23 липня 2018 року (знятий), 10 липня 2024 року по т.ч., [PERSON] , [INFO] , період реєстрації 07 жовтня 2000 року 23 липня 2018 року (знята), [PERSON] , [INFO] , період реєстрації 02 березня 2011 року 23 липня 2018 року (знята), 10 липня 2024 року по т.ч. Згідно копії посвідчення офіцера [PERSON] серія [NUMBER] , позивач призваний на військову службу наказом ГК ЗСУ №703 від 05 червня 2022 року. Відповідно до Довідки №3/1933, виданої 28 серпня 2023 року Т.в.о. начальника [INFO] [PERSON] , [PERSON] 11 травня 2022 року призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини «ВІТІ». Згідно Довідки №732/а, виданої 13 лютого 2024 року начальником штабу заступником командира військової частини [NUMBER] [PERSON] , [PERSON] , відповідно до указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію», проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] з 07 червня 2022 року по теперішній час. Однак, позивач [PERSON] у шестимісячний строк не звернувся із заявою в нотаріальну контору про прийняття спадщини, що є перешкодою для спадкування майна за законом. Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, і такі причини оцінюються судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропущення строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З врахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання такої заяви. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Колегія суддів судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18 зазначила, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту або спадщини, тощо. Аналогічні причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як поважні, наведені також у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 205/8697/16-ц (провадження № 61-39620св18). Також при вирішенні даної справи суд зауважує, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Позивач причинами пропуску для прийняття спадщини зазначає про те, що строк пропустив у зв`язку із проходженням військової служби під час мобілізації, в особливий період, а тому змушений звернутися до суду із цим позовом, оскільки в інший спосіб захистити своє право можливості не має. Таким чином, перебування спадкоємця на військовій службі в ЗСУ, є поважною причиною пропуску строку. Отже, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, підлягають задоволенню. Проаналізувавши докази, представлені позивачем, суд вважає, що в даному випадку слід визначити додатковий строк для прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] , визнавши причини пропуску шестимісячного терміну поважними. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 1211 гривень 20 копійок сплаченого судового збору. При цьому суд бере до уваги платіжне доручення №4591-8805-5665-9918 від 03 березня 2024 року про сплату судового збору. Щодо вимог про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000.00 гривень, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, стороною позивача не долучено доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог в частині стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10000.00 гривень слід відмовити.

Outcome: partial