Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивачі, в інтересах яких діє представник [PERSON] , звернулись до суду з позовом про зняття заборони з майна та припинення обтяження, зазначивши, що 07.11.2000 року їх мати, [PERSON] , приватизувала будинок [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 07.11.2000 року виданого Коростенським виконкомом міської ради народних депутатів, [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , як члени сім`ї [PERSON] разом з нею набули право спільної сумісної власності на будинок [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті матері вони спадщину прийняли, однак коли вирішили оформити свої спадкові права на належну їм частку будинку, що залишилася після відкриття спадщини, продати належний їм будинок та земельну ділянку, то дізналися, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис від 04.04.2006 року за № 3056949 про заборону на нерухоме майно, накладений Коростенською районною державною нотаріальною конторою, який внесено на підставі повідомлення № б/н, Коростенське відділення Ощадбанку №281; об`єкт обтяження: невизначено, не вказано, склад: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. У додаткових даних зазначено, що це архівний номер: 2030442ZITOMIR13, Архівна дата : 25.04.2000, Дата виникнення: 09.11.1989, № реєстра: 1397, внутр. № 4401CC3A25F1572D7D22. До цього часу будь-які заборони і обтяження щодо належного позивачам будинку за адресою [ADDRESS] виявлені не були, та позивачі про їх походження та наявність не знали. Хто такий [PERSON] їм невідомо, в зв`язку з чим саме в інтересах [PERSON] накладено обтяження на належні їм та померлій матері будинок, встановити не представилося можливим. Жодного відношення до будинку розташованого по [ADDRESS] [PERSON] не має. Просять скасувати заборону відчуження нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] , від 04.04.2006 року за № 3056949 про заборону на нерухоме майно, накладений Коростенською районною державною нотаріальною конторою, який внесено на підставі повідомлення № б/н, Коростенське відділення Ощадбанку №281; об`єкт обтяження: невизначено, не вказано, склад: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. У додаткових даних зазначено, що це архівний номер: 2030442ZITOMIR13, Архівна дата: 25.04.2000, Дата виникнення: 09.11.1989, № реєстра: 1397, внутр. № 4401CC3A25F1572D7D22. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити, з посиланням на безпідставність заявлених вимог та їх недоведеність, що Філія не може бути відповідачем у справі, що рішення про державну реєстрацію оскаржуваного обтяження прийнято Коростенською районною державною нотаріальною конторою щодо власника нерухомого майна [PERSON] , а не Банком, яке ймовірно було зроблено помилково, що відповідачем має бути державний реєстратор, уповноважений на вчинення реєстраційної дії, за умови порушення останнім прав позивачів, а Банк жодним чином не перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися майном і не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси позивачів. Представник третьої особи: Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Коростенської міської ради будь-яких заяв, заперечень щодо позову не подав. Представник третьої особи: Другої Коростенської державної нотаріальна контори подав відзив на позовну заяву, зазначивши, що ймовірно оскаржувану заборону було накладено Коростенською міською державною нотконторою, після перейменування Першою Коростенською державною нотаріальною конторою, інформація в Реєстрі по спірній адресі об`єкта нерухомого майна відсутя, у зв`язку з чим неможливо буде виконати вимоги зняття заборони на відчуження. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 07.11.2000 року мати позивачів, [PERSON] , приватизувала будинок [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності №8074 від 07.11.2000 року виданого Коростенським виконкомом міської ради народних депутатів, [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , як члени сім`ї [PERSON] разом з нею набули право спільної сумісної власності на будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав № 348180444 та № 348179420 від 27.09.2023 року. [INFO] [PERSON] померла, спадщину після смерті якої прийняли позивачі, які звернулись до нотаріуса з метою реалізації своїх спадкових прав на будинок та було встановлено, щов Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис від 04.04.2006 року за № 3056949 про заборону на нерухоме майно, накладений Коростенською районною державною нотаріальною конторою, який внесено на підставі повідомлення № б/н, Коростенське відділення Ощадбанку №281; об`єкт обтяження: невизначено, не вказано, склад: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. У додаткових даних зазначено, що це архівний номер: 2030442ZITOMIR13, Архівна дата : 25.04.2000, Дата виникнення: 09.11.1989, № реєстра: 1397, внутр. № 4401CC3A25F1572D7D22. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316,317,319,321 ЦК України). При цьому судом враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі № 2/0301/806/11 від 13 липня 2022 року, відповідно до якого застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ст.27 ч.2 п.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для припинення обтяження є рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Щодо заперечень відповідача викладених у відзиві суд зазначає про наступне. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносинах щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)). Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 за №2-К у відповідності з Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 за №4, Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України). Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.1999 за № 876 "Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України" на виконання розпорядження Президента України від 20.05.1999 №106 та з метою удосконалення структури і організації управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України, створення умов для більш ефективної реалізації державою прав власника вирішено перетворити Державний спеціалізований комерційнийОщадний банк України (Ощадбанк України) у відкрите акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Установити, що Банк є правонаступником прав і обов`язків Ощадбанку. Таким чином, оскільки заборона на нерухоме майно була накладена в інтересах відповідача, який є правонаступником Ощадбанку, за повідомленням якого і було накладено арешт на майно, то належним відповідачем у справі є саме Філія Житомирського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", яка є відокремленим підрозділом. Оскільки позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), а відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)), відтак доводи відповідача про те, що відповідачем у справі має бути нотаріальна контора є безпідставними. Порядок та підстави зняття заборони з майна регулюються, зокрема, статтею 74 Закону України «Про нотаріат», з якої вбачається, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Але в даному випадку нотаріус не має правових підстав для зняття заборони з будинку, оскільки вищезазначеного повідомлення з банку до нього не надходило. Оскільки позивачі являються співвласниками майна за законом, будь-яка заборгованість перед банком відсутня, з моменту виникнення обтяжень пройшло 36 років, а нотаріус не має правових підстав зняти наявну заборону, а також враховуючи, що іншим шляхом позивачі захистити своє конституційне право не мають можливості, враховуючи те, що за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивачів вільно і відкрито користуватися своїм майном, перешкоджає реалізувати свої права, як власників та спадкоємців, та які підлягають захисту в судовому порядку, є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved