Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернулось до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.04.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №71421539, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3500,00 грн., строк позики 30 днів, дата повернення кредиту (останній день) 22.05.2025 року, денна процентна ставка 0,625% в день, проценти за понадстрокове користування кредитом 4,00% в день, пеня 4,00% в день, орієнтовна реальна процентна ставка 769,67%; орієнтовна загальна вартість кредиту 4156,25 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець виконав свої зобов`язання, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 3500,00 грн., шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Також, строк кредитного договору неодноразово продовжувався додатковими угодами від 23.05.2025 року, 31.05.2025 року та 15.06.2025 року. 16.10.2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №16/10/25, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №71421539. Відповідач належним чином не виконала зобов`язання щодо повернення боргу за договором надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №71421539 від 23.04.2025 року ні перед кредитодавцем (первісним кредитором), ні перед позивачем - фактором ТОВ «Фінпром Маркет», що набув право вимоги за договором надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №71421539 від 23.04.2025 року на підставі договору факторингу. Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за договором надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №71421539 від 23.04.2025 року складає 11006,62 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, 525,00 грн. - заборгованості за процентами, 6860,00 грн. заборгованість за пенею/неустойцкою, 121,62 грн. заборгованість за комісією. Враховуючи вищезазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за договором надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту), судові витрати та витрати понесені на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 01.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. З підстав, зазначених в ухвалі Заліщицького районного суду Тернопільської області від 12.01.2026 року, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» надати суду інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: інформацію щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 23.04.2025 року до 26.04.2025 року. АТ «Державний ощадний банк України» виконало вимоги вказаної ухвали суду та надало витребувані документи. Позивач не делегував свого представника в судове засідання, подав заяву (вх. №839), в якій просить справу розглядати без його участі та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавала. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідно до ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив таке. 23.04.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71421539, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3500,00 грн., строк позики 30 днів, дата повернення кредиту (останній день) 22.05.2025 року, денна процентна ставка 0,625% в день, проценти за понадстрокове користування кредитом 4,00% в день, пеня 4,00% в день, орієнтовна реальна процентна ставка 769,67%; орієнтовна загальна вартість кредиту 4156,25 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора №37154, у порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, підписанням договору надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №71421539 [PERSON] підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Кредитодавець на виконання умов договору надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №71421539 від 23.04.2025 року, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 3500,00 грн., шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Довідкою №КД-000063821 від 17.10.2025 року ТОВ «ФК Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 р., укладеного між Компанією/ТОВ «ФК Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 23.04.2025 року, сума 3500,00 грн. за номером платіжної картки № [NUMBER] . Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Додатковою угодою №15000584 від 23.05.2026 року до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71421539 від 23.04.2025 року, сторони домовилися продовжити строк кредитування на 8 днів та викласти п.п.2.2.2, п.2.2. договору в новій редакції: строк кредитування/строк договору 38 днів, дата повернення кредиту (останній день) 31.05.2025 року, денна процентна ставка 1,00% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 906,84%, орієнтовна загальна вартість кредиту 4436,25 грн. Додаткову угоду підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора №14787. Додатковою угодою №15055306 від 31.05.2025 року до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71421539 від 23.04.2025 року, сторони домовилися продовжити строк кредитування на 15 днів та викласти п.п.2.2.2, п.2.2. договору в новій редакції: строк кредитування/строк договору 53 дні, дата повернення кредиту (останній день) 15.06.2025 року, денна процентна ставка 1,00% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1183,09%, орієнтовна загальна вартість кредиту 4961,25 грн. Додаткову угоду підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора №14254. Додатковою угодою №15161776 від 15.06.2025 року до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71421539 від 23.04.2025 року, сторони домовилися продовжити строк кредитування на 15 днів та викласти п.п.2.2.2, п.2.2. договору в новій редакції: строк кредитування/строк договору 68 дні, дата повернення кредиту (останній день) 30.06.2025 року, денна процентна ставка 1,00% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1363,92%, орієнтовна загальна вартість кредиту 5486,25 грн. Додаткову угоду підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора №26270. Згідно з долученим до позовної заяви розрахунком складеним ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за період з 23.04.2025 року по 16.10.2025 року, заборгованість [PERSON] за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71421539 від 23.04.2025 року становила 11006,62 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, 525,00 грн. - заборгованості за процентами, 6860,00 грн. заборгованість за пенею/неустойкою, 121,62 грн. заборгованість за комісією. 16.10.2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №16/10/25, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71421539 від 23.04.2025 року. Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-02 від 16.10.2025 року, кредитодавець/клієнт відступив фактору/позивачу право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених договором факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 року, в тому числі до відповідача в сумі 11006,62 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, 525,00 грн. - заборгованості за процентами, 6860,00 грн. заборгованість за пенею/неустойцкою, 121,62 грн. заборгованість за комісією. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Згідно з ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В частині 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В частині 1 статті 1049 ЦК України унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що передбачено ч. 1 ст.1047 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, що передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України. Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В статті 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). У відповідності до частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 23.04.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71421539, право вимоги за яким надалі перейшло до позивача ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі договору факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 року. За умовами вищевказаного договору [PERSON] надано позику у розмірі 3500,00 грн. на строк 30 днів (який неодноразово продовжувався) із встановленням плати за користування позикою. Отримавши позику, [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе за договором зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що відповідач не спростувала наявність кредитної заборгованості, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3500,00 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, 525,00 грн. - заборгованості за процентами та 121,62 грн. заборгованість за комісією. Що стосується стягнення з відповідача пені у розмірі 6860,00 грн. суд зазначає наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Загальновизнаним є факт, що Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи. Таким чином, оскільки договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71421539 був укладений сторонами 23.04.2025 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нарахована позивачем пеня у розмірі 6860,00 грн. не може бути стягнута із [PERSON] , оскільки відповідач нормою закону звільнена від обов`язку такої сплати. Нарахована пеня підлягає списанню позивачем. Тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 912,61 грн. (4146,62 (сума, що стягується) : 11006,62 (сума, заявлена до стягнення) х 2422,40 (сума сплаченого судового збору). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України, до основних засад цивільного судочинства належить відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. В частині 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивач надав суду: копію договору №25-08/25/ФП від 25.08.2025 року про надання правничої допомоги, укладеного між ТОВ «Фінпром Мартет» та адвокатом Ткаченко Ю.О.; витяг з Акту №5ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором надання правничої допомоги №25-0825/ФП від 25.08.2025 року; Акт приймання-передачі справ на надання юридичної допомоги; платіжну інструкцію кредитного переказу коштів №579939288.1 від 27.10.2025 року. В договорі про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025 року зазначено, що клієнт сплачує адвокату винагороду на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі наданої правничої допомоги. Згідно з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги, вартість послуг адвоката становить 4500,00 грн. Однак, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial