Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «АРСК» 29.11.2024 звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] в порядку регресу витрат, пов`язаний з виплатою страхового відшкодування, в сумі 33 826 грн 71 коп, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.02.2023 о 12 год 38 хв на трасі Н-11 Софіївського району Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля марки «Scania», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ПРАТ МХП. Постановою суду від 13.03.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та, відповідно, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. На момент настання ДТП цивільна-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ», яким керував [PERSON] , не була застрахована. Водночас, майнові інтереси власника автомобіля марки «Scania» були застраховані в ПрАТ «Страхова компанія «АРСК» за сертифікатом №001а8ц5/739 від 27.06.2022, тому потерпіла особа звернулася до позивача із заявою про подію та виплату страхового відшкодування внаслідок страхового випадку. На підставі цієї заяви складено страховий акт та здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 33 826 грн 71 коп. Враховуючи, що на час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу на свою користь завдану шкоду в сумі 33 826 грн 71 коп, а також сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку з необхідністю отримання правової допомоги та пошуку залу суду за місцем свого проживання для проведення судового засідання в режимі відеоконференції з його участю у зв`язку з неможливістю безпосереднього прибуття до Знам`янського міськрайонного суду. Вирішуючи клопотання відповідача про відкладення цього судового засідання, суд виходить з наступного. Згідно з п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у зв`язку з першою неявкою в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Подаючи заяву про відкладення цього судового засідання, суд враховує, що така заява подана відповідачем уп`яте поспіль. Так, будучи повідомленим про судове засідання, яке призначене на 01.08.2025, відповідач вперше у таке не з`явився, подавши письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні, яке судом було задоволено. Надалі, будучи повідомленим про наступне судове засідання, яке призначене на 13.10.2025, відповідач вдруге у таке не з`явився, подавши письмове клопотання про відкладення розгляду справи з причин нестабільного стану здоров`я, в якому також просив проводити судові засідання з його участю в режимі відеоконференції з Покровським судом м.Кривого Рогу, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 01.12.2025. Проте в судове засідання, призначене на 01.12.2025, відповідач втретє не з`явився, подавши письмове клопотання про відкладення розгляду справи, в якому повторно, за станом здоров`я, просив проводити судові засідання з його участю в режимі відеоконференції з Покровським районним судом м.Кривого Рогу, а також надати час для укладення договору з адвокатом. Оскільки судом було встановлено, що вказаний суд не проводить відеоконференції взагалі, свої засоби телефонного зв`язку відповідач не повідомив, тому розгляд справи було відкладено на 26.01.2026. В судове засідання, призначене на 26.01.2026, відповідач також не з`явився, подавши письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, додавши до заяви документи, які підтверджують цей факт, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 04.03.2026. Разом з цим, будучи повідомленим про це судове засідання, призначене на 04.03.2026, відповідач у таке в котрий раз не з`явився, подавши письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримання правової допомоги та пошуку залу суду за місцем свого проживання для проведення судового засідання в режимі відеоконференції з його участю. Водночас, з урахуванням викладених вище обставин, суд визнає причини неявки відповідача неповажними. У свою чергу, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд зауважує, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. У постанові КЦС ВС від 10.01.2024 у справі №760/8817/21 вказано, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про це судове засідання, підстави для відкладення розгляду справи, які визначені ч.2 ст.223 ЦПК України, відсутні, тому суд, на підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути цю справу за відсутності відповідача. Разом з тим, згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився без поважних причин, у встановлений судом строк відзив на позов не подав, представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи, тому розгляд справи проводиться заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07.02.2023 о 12 год 38 хв в Дніпропетровській області Софіївському районі на трасі Н-11 водій [PERSON] керував транспортним засобом ВАЗ 21063, номерний знак [NUMBER] , при виконанні обгону не впевнився в безпечності обгону та створив перешкоду транспортному засобу, якого він обганяє під час повернення в займану смугу та не вибрав безпечної швидкості руху, чим здійснив зіткнення з транспортним засобом SCANIA R380, номерний знак [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.14.2.2, 12.1, 12.3, 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2023 у справі №214/1258/23(провадження №3/214/843/23), яка набрала законної сили 23.03.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної був пошкоджений автомобіль марки (моделі) «Scania R380», реєстраційний номер [NUMBER] , який на праві власності належить ПАТ «Миронівський хлібопродукт» та яким керував [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність цього транспортного засобу була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «АРСК» згідно з Полісом серії ЕР №209524469 та за сертифікатом №001а8ц5/739 від 27.06.2022 до Генерального Договору №001а8ц5 від 22.12.2017 добровільного страхування наземного транспорту. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ 21063», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , на час настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, що підтверджується відповіддю від НПУ та роздруківкою з офіційного сайту МТСБУ. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля марки «Scania R380» звернувся до страховика із заявою від 04.08.2023 про подію та на виплату страхового відшкодування. ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на підставі Страхового акту №ARX3769815 від 04.08.2023 здійснило виплату ПАТ «Миронівський хлібопродукт» страхового відшкодування в сумі 33 826 грн 71 коп, що підтверджується платіжним дорученням №991157 від 07.08.2023. Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі в редакції Закону, чинного на день настання страхового випадку). Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями ч.1 ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки шкода у вигляді пошкодження транспортного засобу марки «Scania R380», реєстраційний номер [NUMBER] , була завдана в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася за участю двох транспортних засобів, за наявності вини відповідача, суд дійшов висновку про необхідність покладення відповідальності за завдану шкоду на останнього. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування є законними, а тому підлягають задоволенню, оскільки обґрунтовані вище вказаними нормами матеріального права та підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений позивачем судовий збір у сумі 3 028 грн. На підставі ст.22, 979, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України,

Outcome: approved