Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Нікопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що під час спільного проживання з [PERSON] у них народилась донька [PERSON] , [INFO] (дитина була записана на її прізвище). Спільне життя з відповідачем не склалось, тому, їхній шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, видане Нікопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складений відповідний актовий запис за № 108 від 13 вересня 2016 року. Після припинення спільного проживання, відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, а, навпаки, наразі створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідно, покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. У зв`язку з цим, звернулась до органу опіки та піклування Нікопольської міської ради з проханням позбавити відповідача батьківських прав, однак, їй було рекомендовано звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Зазначає, що відповідач на даний час відбуває строк покарання, який йому було призначено пожиттєво. Але, не зважаючи на таке покарання, він має можливість спілкуватись з донькою, однак, жодного разу не виявив такого бажання. Тому, на підставі викладеного, змушена звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позову наполягає та просить вимоги задовольнити (а.с.84-85). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.74). При цьому, в судовому засіданні, яке відбулося раніше в режимі відео конференції, відповідач висказав свою думку, яка полягає в тому, що він проти позбавлення його батьківських прав відносини дитини [PERSON] , [INFO] , не заперечував. Представники третьої особи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули, натомість, від них на адресу суду надійшла заява, в якій просять суд розгляд справи проводити за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують (а.с.77). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить актовий запис № 177, складений 23 лютого 2017 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, а відповідач як батько дитини повністю від її виховання самоусунувся, про що свідчать довідки та характеризуючий матеріал. Тобто, з поданих документів вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою та перебуває повністю її утриманні. Позивачка по справі піклується про свою дитину, виховує їх, матеріально забезпечує всім необхідним, відповідно віку дитини, піклується про духовний та фізичний розвиток доньки, тобто, належно виконує батьківські обов`язки зі своє сторони. Натомість, відповідач як батько дитини аліменти не сплачує, життям дитини не цікавиться. Рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області № 992 від 13 серпня 2025 року було затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.50-52). Крім того, суд бере до уваги й той факт, що відповідач [PERSON] на даний час відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4». Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 СК України, батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема, п.п.15.16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи те, що [PERSON] ухиляється від виховання своєї доньки [PERSON] , [INFO] , не піклується про її фізичний і духовних розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає позбавленню батьківських прав по відношенню до своєї доньки [PERSON] , [INFO] . Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст.169 СК України, він має право звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved