Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

26.11.2025 р. до суду надійшов вказаний позов. Предметом позову є стягнення заборгованості в розмірі 148 821,00 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2007 р. по 05.10.2021 р. Від шлюбу є діти, які проживають з позивачем. 06.11.2017 р., в період шлюбу, позивачем було укладено договір №37-0611/2017-1 з ТОВ "ФК "Житло-капітал" про участь у фонді фінансування будівництвом житлового будинку ЖК "Академ-парк", предметом якого є передачу в управління грошових коштів у розмірі не менше 100% від орієнтовної загальної вартості об`єкту інвестування що становить 1 197 220,00 грн. протягом 11 днів з дня підписання договору та отримання у власність житло квартири [ADDRESS] . 07.11.2017 р. з власних коштів сплачеоно ТОВ "ФК "Житло-капітал" - 10774,98 грн. 07.11.2017 з власних коштів сплачено ФФБ виду А "ЖК "Академ-парк" інвестиційний внесок на будівництво житла згідно договору № 37-0611/2017-1 в сумі 360 000,00 грн. Забудовником на дату підписання є ТОВ "Укрбуд днвелопмент". 13.11.2017 р. в зв`язку з відсутністю повної суми коштів позивачем укладено кредитний договір № 368/ФК -17 з ПАТ КБ "Глобус", згідно якого отримано кредит від банку на придбання вказаної квартири у грошовій формі в розмірі 837 220,00 грн., строком на 240 місяців. Відповідачем надано згоду на укладання вказаного кредитного договору. В той же день, 13.11.2017 р., з відповідачем та банком було укладено договір поруки № 368/ФПОР-17. Надання кредиту здійснювалось шляхом безготівкового перерахування з відкритого кредитного рахунку кредитних коштів на рахунок третьої особи, відкритий в ПАТ КБ "Глобус" по фонду фінансування будівництвом житлового будинку ЖК "Академ-парк" на виконання умов договору № 37-0611/2017-1. Як зазначила позивач нею, особисто була сплачена комісія за обслуговування кредитного рахунку в сумі 12 558,30 грн. Виконання нею зобов`язань, які випливають з кредитного договору №368/ФК-17 забезпечено договором іпотеки майнових прав на нерухоме майно №368/ФЗІ-17 без оформлення заставної від 13.11.2017 р. За умовами договору іпотеки №368/ФЗІ-17 позивач зобов`язалась повернути ПАТ КБ "Глобус" кредит у розмірі 837 220,00 грн. та сплати процентів за користування кредитом. Предметом договору іпотеки є майнові права на кв. [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить позивачу згідно договору № 37-0611/2017-1 про участь у фонді фінансування будівництва, укладеного між позивачем та ТОВ "Житло-Капітал" від 06.11.2017 р., додаткової угоди № 1 до нього від 13.11.2017 р., свідоцтва № с370611/2017-1 про участь у фонді фінансування будівництва виду А "ЖК Академ-парк" від 13.11.2017 р., договору № м37-0611/2017-1 відступлення майнових прав, укладеного між позивачем та ТОВ ФК "Житло-капітал" від 13.11.2017р. Вартість іпотеки визначено у розмірі 1 197 220,00 грн. Як вказала позивач кредитні кошти, які були отриані за кредитним договором, витрачені на придбання квартири в інтересах сім`ї. 14.02.2024 р., ухвалено рішення Святошинського районного суду м. Києва у цивільній справі між сторонами про поділ майна подружжя, згідно якого за [PERSON] (відповідачем) визнано право власності на 1/2 чатини майнових прав на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , та одночасно припинено право позивача на цю частку майнових прав. Постановою Київського апеляційного суду від 16.10.2024 р. вказане рішення суду залишено без змін. Як стверджувала позивач, погашення та обслуговування боргу на придбання квартири здійнювалось і здійснюється нею одноособово з власних коштів. Оскільки вона визнає за Відповідачем право власності на 1/2 квартири, у Відповідача виникає також і зобов язання у вигляді сплати їй після розірвання шлюбу 1/2 частини боргових зобов`язань по кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, а також сплати штрафів та платежів, передбачених Кредитним договором та Договором іпотеки, виконання якого подружжя мають здійснює як солідарні боржники. Згідно довідки, виданої AT «Комерційний банк «ГЛОБУС» від 07 січня І 25 р. вих. 54-15/02 в період з 06 листопада 2021 р. по 06 січня 2025 р. позивачем було сплачено по тілу кредиту 171 501,17 грн., сплачено відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 111 098,83 грн., заборгованість станом на 07 січня 2025 р. складає 75 590,88 грн. Відповідно до квитанцій до платіжних інструкцій на переказ готівки за Кредитним договором №368/ФК-17 позивачем сплачено: 04 лютого 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 04 березня 2025 р. 1500 грн, 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 07 квітня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 02 травня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 06 червня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 01 липня 2025 р. 1500 грн, 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 04 серпня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 03 вересня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 03 жовтня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 05 листопада 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 15 грн. Загальна сума, сплачена позивачем після розірвання шлюбу, станом на листопад 2025 p. складає 297 642,00 грн. На підставі наведеного позивач просила стґягнути з відповідача 1/2 частину сплачено коштів за період з 06.11.2021 р. по 06.01.2025 р в розмірі 148 821,00 грн., а також позивач просить вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 03.12.2025 відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив (а.с.74). Відповідачу надсилались копія ухвали суду про відкриття провадження у порядку спрощеного провадження (а.с.78,102). 11.12.2025 до суду від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи та 11.12.2025 останній ознайомився з матеріалами (а.с. 79). 17.12.2025 р. подано відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав, з підстав, що платежі (зокрема на суму 10 774,98 грн. та 360 000,00 грн., яку позивач сплатила в листопаді 2017 року) було здійснено за кошти його батьків. Також зазначив, що позивач сплатила значно менше коштів, ніж сам відповідач, та рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2024 про поділ майна подружжя, згідно якого за позивачем визнано право власності на 1/2 ч. майнових прав на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Також зазначив, що за час існування шлюбу ним був укладений договір фінансового лізингу № ФЛ202000020, за умовами якого предметом лізингу є права власності на об`єкт житлової нерухомості кв. [ADDRESS] та як зазначив відповідач саме зараз там проживає позивач. Відповідач не погоджується з тезами позивача заявленими в позові, а тому бажає бути допитаним в якості свідка, та просив допитати в якості свідків його батьків, які можуть посвідчити звідки у позивача в 2017 році з`явилась сума коштів на оплату інвестиційного внеску. Відповідач просив в задоволенні позову відмовити (а.с. 82-86). 17.12.2025 р. подано клопотання про виклик та допит свідків, його батьків, які можуть посвідчити звідки у позивача з`явилась така сума коштів (а.с.98-99). 17.12.2025 р. подано клопотання про перехід з спрощеного провадження без виклику сторін до спрощеногопровадження з викликом сторін (а.с.100-101). Від третіх осіб до суду письмових пояснень не надходило. Ухвалою суду від 09.03.2026 р, відмовлено в переході з спрощеного провадження без виклику сторін до спрощеного з викликом сторін. 23.12.2025 надійшла заява від представника позивача про стягнення судових витрат у разі задоволення вимог (а.с. 103-104). 23.12.2025 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач на вимогах позову наполягала з підстав викладених в позові, проти допиту свідків та переходу з спрощеного провадження без виклику сторін до спрощеного з викликом сторін заперечувала, зазначивши, що відповідачем до суду не подано жодного доказу на сплату ним коштів за кредитним договором, а свідчення свідків не стосуються предмету доказування. Також позивач вказала, що квартира, де проживає вона з дітьми за договором фінансового лізингу до виконання лізингоодержувачем всіх умов договору залишається у власності лізингодавця - Державної іпотечної установи. Позивач та діти сторін, відповідно до п.3.1 Договору фінансового лізингу, вправі користуватись об`єктом лізингу та мають рівні з Відповідачем права та обов`язки на квартиру за адресою: [ADDRESS] . При цьому, Позивач не заперечує щодо розділення та сплати лізингових платежів після розлучення, які обтяжують Відповідача. Позивач вважає, що дані факти не мають правового значення для вирішення даного спору (а.с. 115-118). До відповіді надано клопотання про розподіл судових витрат (а.с. 128-131). 26.12.2025 р. відповідачем подано клопотання про зменшення розміру судових витрат з підстав його неспіврозмірності розміру позовних вимог (а.с.140-144). 26.12.2025 р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просив в позові відмовити з підстав викладених у відзиві (а.с. 150-154). 31.12.2025 р. до суду від позивача надійшли заперечення на процесальні документи відповідача, яка заперечувала щодо договору фінасового лізингку та наполягала на стягненні судових витрат на правову допомогу в розмірі 80 000,00 грн. (а.с. 160-165). Строки для подання відзиву та відповіді на відзив, заперечень закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено судом, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2007 р. по 05.10.2021 р. (а.с. 15-15а). Від шлюбу є діти: донька [PERSON] , [INFO] , та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, 13). 06.11.2017 р. позивачем [PERSON] було укладено договір № 37-0611/2017-1 з ТОВ "ФК "Житло-капітал" про участь у фонді фінансування будівництвом житлового будинку ЖК "Академ-парк", предметом якого є передача в управління грошових коштів у розмірі не менше 100% від орієнтовної загальної вартості об`єкту інвестування що становить 1 197 220,00 грн. протягом 11 днів з дня підписання договору та отримання у власність житло квартири [ADDRESS] (а.с. 16-23). 13.11.2017 р. між сторонами договору укладено додаткову угоду №1 до договору про участь у фонді фінансування будівництва № 37-0611/2017-1 від 06.11.2017 р. (а.с. 24-25). [PERSON] отримала свідоцтво № 37-0611/2017-1 від 13.11.2017 р про участь у фонді фінансування будівництва виду А "ЖК Академ -парк" (а.с. 26). 07.11.2017 р. позивачем [PERSON] було сплачено ТОВ "ФК "Житло-капітал" - 10774,98 грн. (а.с. 27). 07.11.2017 р. [PERSON] сплачено ФФБ виду А "ЖК "Академ-парк" інвестиційний внесок на будівництво житла згідно договору № 37-0611/2017-1 в сумі 360 000,00 грн. (а.с. 28). 13.11.2017 р. між [PERSON] та ПАТ КБ "Глобус" було укладено кредитний договір №368/ФК -17, згідно якого позивач отримано кредит від банку на придбання спірної квартири у грошовій формі в розмірі 837 220,00 грн., строком на 240 місяців (а.с. 29-33). [PERSON] (відповідачем) надано згоду на укладання вказаного кредитного договору (а.с. 36). 13.11.2017 р. між [PERSON] та ПАТ КБ "Глобус" укладено договір поруки №368/ФПОР-17 (а.с.37-38). Надання кредиту здійснювалось шляхом безготівкового перерахування з відкритого кредитного рахунку кредитних коштів на рахунок третьої особи, відкритий в ПАТ КБ "Глобус" по фонду фінансування будівництвом житлового будинку ЖК "Академ-парк" на виконання умов договору № 37-0611/2017-1 (п. 2.2 -договору). [PERSON] була сплачена комісія за обслуговування кредитного рахунку в сумі 12 558,30 грн.(а.с. 39). 13.11.2017 р. між [PERSON] та ПАТ КБ "Глобус" було укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно №368/ФЗІ-17 без оформлення заставної. Предметом договору іпотеки є майнові права на кв. [ADDRESS] (а.с. 40-44). Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2024 визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] , право власності на 1/2 частку майнових прав на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , та припинено право [PERSON] на цю частку майнових прав (а.с.57-58). Як зазначила позивач постановою Київського апеляційного суду від 16.10.2024 р. вказане рішення суду залишено без змін. Вказана обставина учасниками справи не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає. Згідно довідки, виданої AT «Комерційний банк «ГЛОБУС» від 07 січня І 25 р. вих. 54-15/02 в період з 06 листопада 2021 р. по 06 січня 2025 р. позивачем було сплачено по тілу кредиту 171 501,17 грн., сплачено відсотки за користування кредитними коштами в сумі 111 098,83 грн., заборгованість станом на 07 січня 2025 р. складає 75 590,88 грн. (а.с. 59). Відповідно до квитанцій до платіжних інструкцій на переказ готівки за Кредитним договором №368/ФК-17 позивачем сплачено: 04 лютого 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 04 березня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 07 квітня 2025 р. 1500 грн, 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 02 травня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 06 червня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.;. 01 липня 2025 р. 1500 грн, 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 04 серпня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 03 вересня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 03 жовтня 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 3 грн.; 05 листопада 2025 р. 1500 грн. 00 коп. комісія банку за переказ коштів 15 грн. (а.с. 61-64). Загальна сума, сплачена позивачем після розірвання шлюбу, станом на листопад 2025 p., складає 297 642,00 грн., протижежного суду не надано. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18). Частиною третьою статті 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частин першої та четвертої статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з наведеними нормами сімейного законодавства України умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) вказувала, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що, за своїм змістом, свідчить про їх солідарний характер, незважаючи на відсутність у законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають із правочинів, укладених в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватися при поділі майна подружжя. Крім того, для визначення, чи є боргові зобов`язання, набуті одним з подружжя, спільними та чи підлягатимуть вони врахуванню під час поділу майна, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, а також чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї. Якщо один з подружжя, уклавши відповідний правочин, отримує кошти чи інше майно, яке використовує в інтересах сім`ї, то в іншого виникає зобов`язання щодо повернення цих коштів. Однак якщо гроші одержано для власних потреб, таке боргове зобов`язання поділу не підлягає. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] за письмової згоди чоловіка [PERSON] (а.с. 36) уклала кредитний договір № 368/ФК -17, згідно якого отримано кредит від банку на придбання вказаної квартири у грошовій формі в розмірі 837 220,00 грн. (а.с. 29-33). Позивач стверджувала, що цей договір укладено в інтересах сім`ї, оскільки грошові кошти, отримані за цим договором, за спільною згодою подружжя були витрачені на потреби сім`ї, а саме придбання спірного житла. Спірне майно поділено за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2024 р., а тому відсутні підстави стверджувати, що майно придбано за власні кошти відповідача, оскільки доведення такого факту мало мати місце при поділі майна подружжя. Зазначеним рішення суду, спірне майно віднесено до об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, та здійснено його розподіл. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 641/9402/13-ц зазначав, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. У цій справі касаційний суд погодився із висновками місцевого суду про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики, оскільки договір позики був укладений за згодою [PERSON], адже [PERSON] не надано доказів того, що кошти отримані за договором позики були використані не в інтересах сім`ї, а на особисті потреби [PERSON] . Тобто [PERSON] не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя, оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Таким чином, враховуючи, що за обставинами цієї справи позивач довела, що кошти, отримані нею за кредитним договором були використані в інтересах сім`ї, що випливає з умов договору, а саме на придбання житла, враховуючи, що позивачем після розірвання шлюбу, з 06 листопада 2021 р. по 06 січня 2025 р., було сплачено боргові зобов`язання особисто позивачем по тілу кредиту в розмірі 171 501,17 грн., та відсотки за користування кредитними коштами в сумі 111 098,83 грн., що становить 282 600,00 грн., за період з 05 лютого 2025 р. по 05 листопада 2025 сплачено 15 042,00 грн, що разом становить 297 642.00 грн., суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в цій частині, та стягнення з відповідача на її користь 50 відсотків вартості сплачених коштів, що становить 148 821,00 грн. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності", тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 488,21 грн. Також представник позивача просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 80 000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved