Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 519855-КС-001 про надання кредиту від 24.12.2024 року, що становить 25146,20 грн. та сплачений судовий збір. Вимоги мотивує тим, що 24.12.2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 519855-КС-001 про надання кредиту. Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1 % за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 10000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за договором № 519855-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав. Таким чином [PERSON] порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 519855-КС-001 заборгованість [PERSON] станом на 09.01.2026 року становить 25146,20 грн., яка складається з: 9690 грн. - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 9496,20 грн. - суми прострочених платежів по процентах; 5000 грн. - суми прострочених платежів по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ; 960 грн. - суми прострочених платежів за комісією. Представник позивача Виноградов Ю.Е. в судове засідання не з`явився, у своїй відповіді на відзив позивача, зазначив, що прохає проводити розгляд сплави без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 85). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 23.02.2026 року від відповідача надійшов відзив за позовну заяву у якому він зазначив, що з позовними вимогами погоджується частково, а саме: у стягненні з нього 7906,92 грн. - 7150 грн. заборгованості в розмірі несплаченого тіла кредиту та 756,92 грн. судового збору, та не погоджується у частині стягнення процентів, штрафів, пені, підвищених процентів та інших. Він є мобілізований і проходжу військову службу у складі Збройних Сил України. На підтвердження додав документ, що свідчить про мобілізацію та перебування на військовій службі у складі ЗСУ (довідка Форма № 5). Позов заявлено на суму 25146,20 грн., тіло кредиту становить 10000 грн., з яких ним було сплачено 2850 грн., що підтверджується позивачем у позовній заяві, отже, несплачений залишок по тілу кредиту становить 7150 грн., що складає 28,43 % від суми позову (7150 х 100/25146,20). Отже, максимально можлива до стягнення сума становить 7150 грн. Заявлена позивачем сума 25 146,20 грн. перевищує законний розмір боргу на: 25 146,20 грн. 7 150 грн. = 17 996,20 грн. Вказана різниця є незаконно нарахованими процентами та санкціями і не підлягає стягненню. Справу прохає розглядати без його участі (а.с. 63, 64). Представник позивача [PERSON] надав відповідь на відзив у якій зазначив, що відповідач не надав суду належних, достатніх та достовірних доказів перебування його на військовій службі саме протягом строку дії Кредитного договору, що було б підставою для застосування у даній справі норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з тим, позивач просив витребувати у АТ «КБ «ПриватБанк» інформацію стосовно наявності у відповідача [PERSON] виписок про рух коштів останнього, а також наявного рахунку у банківській установі. З огляду на те, що відповідач [PERSON] не заперечував проти укладення самого кредитного договору та надання йому кредитних коштів, а лише не визнав суму нарахованих відсотків та комісії, суд вважає недоцільним витребування згаданої вище інформації. Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Галяна С.В. від 17.02.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 09.03.2026 року (а.с. 61). В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2024 року [PERSON] уклав з ТОВ «Бізнес позика» договір про надання кредиту № 519855-КС-001 в електронній формі, у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 519855-КС-001 від 24.12.2024 року (а.с. 25-34). Відповідно до п. 2.1 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 10000 грн., строком на 16 тижнів до 15.04.2025 року. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 09.01.2026 року утворилась заборгованість в розмірі 25146,20 грн., яка складається з: 9690 грн. заборгованість за кредитом; 9496,20 грн. заборгованість по відсотках; 5000 грн. суми прострочених платежів по відсотках відповідно до ст. 265 ЦКУ; 960 грн. заборгованість по комісії. Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень статті 11 Закону «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону № 675-VIII). У силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Зібрані у справі докази вказують на те, що ТОВ «Бізнес Позика» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. Відповідач підписав цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), направленим ТОВ «Бізнес Позика» на його телефонний номер. Отже, ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів і комісії, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем достатніми та належними доказами перерахунку ТОВ «Бізнес Позика» та отримання [PERSON] кредитних коштів в загальній сумі 10000 грн. Що стосується доводів відповідача [PERSON] стосовно неправомірності нарахування відсотків за користування кредитом, так як він є військовослужбовцем, суд зазначає наступне. Згідно довідки командира військової частини [NUMBER] № 2487/2149 від 21.08.2025 року солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (а.с. 65). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-УП (підпунктом 3 пункту 4 Закону) внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме статтю 14 доповнено пунктом 15 наступного змісту: «15. Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються» З моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буду здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на момент подання позову в Україні діяв особливий період. Національним Банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 8 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду Таким чином, з оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, який не було скасовано на час подачі позову. [PERSON] як військовослужбовець, який перебуває на військовій службі, в силу положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, не має сплачувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, проценти за користування кредитом з моменту призову і до закінчення особливого періоду. Таким чином нараховані відсотки задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] комісії за надання кредиту, в сумі 960 грн., суд зазначає наступне. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не передбачено звільнення військовослужбовців з моменту призову і до закінчення особливого періоду від сплати вказаного виду комісії за кредитними договорами. Аналізуючи умови Договору, суд дійшов до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням того, що укладеним між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] договором передбачено нарахування вказаного виду комісії. При підписанні кредитного договору відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодилась з умовою даного договору. Тому заборгованість у розмірі 960 грн. за комісією, пов`язану з наданням кредиту, підлягає стягненню з відповідача. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості, яка складається з тіла кредиту в сумі 9690 грн., комісії в сумі 960 грн., загальна сума якої складає 10650 грн., є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 25146,20 грн., а задоволено 10650 грн., тобто на 42 % (10650 х 100/25146,20). За таких обставин з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 1118,20 грн. судового збору (2662,40 х 42 % /100%).

Outcome: partial