Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

10.11.2025 [PERSON] , в особі представника адвоката Кучер Г. М., через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом, у якому, долучивши заяву про виправлення описки у даті народження [PERSON] , просить: - визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України батьком [PERSON] , [INFO] , громадянина України, [PERSON] , [INFO] , громадянина України [PERSON] , [INFO] , громадянина України; - внести зміни до актового запису № 534 про народження дитини [PERSON] , міста Бердичів Житомирської області, складеного 11.07.2017 Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, зазначивши в графі «батько» [PERSON] , [INFO] , громадянин України, змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові та ім`я залишити без змін; - внести зміни до актового запису № 372 про народження дитини [PERSON] , громадянина України уродженця міста Бердичів Житомирської області, складеного 14.06.2019 року Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, зазначивши в графі «батько» [PERSON] , [INFO] , громадянин України, змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові та ім`я залишити без змін; - внести зміни до актового запису № 499 про народження дитини [PERSON] , громадянина України уродженця міста Бердичів Житомирської області, складеного року Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), зазначивши в графі «батько» [PERSON] , [INFO] , громадянин України, змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові та ім`я залишити без змін. Короткий виклад доводів позову Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] з 10.03.2016 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Відносини між ними розпочалися ще під час навчання у Бердичівському вищому професійному училищі № 33, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, село Великі Низгірці. Після закінчення училища вони продовжували зустрічатися, а з червня 2016 року, провівши разом відпустку в місті Одеса, повернулися та почали проживали разом у родичів [PERSON] в селищі Садове, Хмільницького району Вінницької області, з вересня 2016 року, проживали в місті Бердичеві Житомирської області разом із матір`ю та сестрою позивача. Таким чином, з 2016 року позивач з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, під час спільного проживання у них народилися діти. У будь-якому зареєстрованому шлюбі з іншою особою не перебував. Від спільного проживання у них народилися діти: [INFO] син - [PERSON] , [INFO] син - [PERSON] та [INFO] син - [PERSON] . Так як батьки не перебували в зареєстрованому шлюбі, записи про народження дітей було здійснено зі слів матері за її прізвищем [PERSON] , а по батькові [PERSON] - за її вказівкою, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Після народження дітей позивач з відповідачем проживали в місті Козятині, Вінницької області на орендованій квартирі, пізніше в селі Озадівка, що підтверджується довідкою від 14.07.205 року № 134, виданою Озадівським старостинським округом № 8 Райгородської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Відповідач в юному віці залишився сиротою, не мав фінансової допомоги та будь - якої сторонньої допомоги, матеріальний стан сім`ї був дуже важкий, він працював та намагався забезпечувати сім`ю, однак фінансово ледь витягували на їжу та одяг, засоби гігієни, а діти росли, хворіли та потребували значних фінансових витрат. У жовтня 2021 року ними було прийнято спільне рішення про те, що позивач поїде за кордон до Австрії, на два місяці, для того, щоб заробити грошей на потреби сім`ї та на невелике весілля, так як з початку стосунків мріяли про одруження та весілля, щоб позивач одягла весільне плаття та фату. Діти залишилися проживати з батьком в Україні, через два місяці позивач повернулася до України і у січні 2022 року знову поїхала до Австрії. 24 лютого 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України, прийняли спільне рішення евакуювати дітей за кордон та відповідач вивіз дітей разом з матір`ю позивача до кордону та вони переїхали проживати до Австрії, де і знаходяться на теперішній час. Відтоді позивач з чоловіком постійно підтримували зв`язок через дзвінки та відео. У 2025 році відповідач прийняв рішення піти на військову службу до Збройних Сил України. З початку проходження військової служби відповідачем було власноручно заповнено соціально демографічну карту військовослужбовця, в графі діти якої, вказав - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в графі дружина - [PERSON] , [INFO] . У квітні 2025 року позивач та відповідач подали спільну заяву про державну реєстрацію шлюбу через додаток «ДІЯ», «Шлюб онлайн», однак найближча доступна дата для реєстрації шлюбу, була 16 червня 2025 року. Однак 09 червня 2025 року солдат [PERSON] , зник безвісти, поблизу населеного пункту Попів Яр, Краматорського району, Донецької області, що підтверджується повідомленням про зникнення безвісти від 19.06.2025 року, [INFO] ( першого відділу). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 12025020230000257 від 23.06.2025 року за ч. 1 ст. 115 КК України про те, що 09.06.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зник безвісті під час бойових дій в районі н.п.м. населеного пункту Попів Яр, Краматорського району, Донецької області Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20250710 від 10.07.2025 року, сформованим Міністерством внутрішніх справ України, [PERSON] , [INFO] , уроженець м. Козятин, зник (виявлено) на території бойових дій (під час воєнних дій), особа рядового або начальницького складу (військовослужбовець). Орган, який проводить розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин - Відділення поліції №2 (м. Козятин) Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області. До моменту зникнення безвісти відповідач визнавав себе батьком дітей, не заперечував цього факту жодними своїми діями, підтримував дружину та радів коли дізнавався новину про кожну її вагітність, приймав участь у партнерських пологах, забирав їх з пологового будинку, приймав активну участь у житті дітей, враховуючи, що його батьки рано пішли з життя, для своїх дітей, як батько робив усе, що було в його силах, вкладав їх спати, співав колискові, годував їх та займалася вихованням, надавав матеріальну допомогу, проявляв постійну турботу, любов та увагу, коли позивач в жовтні 2021 року поїхала закордон заміняв їм і матір, постійно цілодобово був з дітьми, піклувався про них, матеріально забезпечував, всебічно сприяв їх фізичному та моральному розвитку. Також уже під час війни відповідач хотів змінити в актових записах про народження дітей інформацію про нього, як про батька, тобто, визнати батьківство щодо своїх дітей, однак, так як цього потребувало подання спільної заяви батька та матері, а позивач перебувала за кордоном, не зміг фізично цього зробити, і надалі події розвивалися таким чином, що вони не встигли цього зробити. Діти люблять і знають його як свого єдиного рідного батька, вони з моменту народження дуже схожі на нього, і все це свідчить про те, що батьком дітей є [PERSON] . Відзив на позовну заяву не надходив. Від представника третьої особи без самостійних вимог - військової частини [NUMBER] [PERSON] надійшли письмові пояснення у яких позов просив вирішити на розсуд суду. Зазначено, що Військова частина [NUMBER] вважає, що позивачем наразі не надано належних та допустимих доказів батьківства відповідача відносно [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Лише свідчення позивача та співпадіння по-батькові дітей із іменем відповідача не є достатніми доказами батьківства відповідача. Вважають, що єдиним належним та допустимим доказом може бути лише висновок молекулярно-генетичної експертизи ДНК, яка наразі не проведена. Від представника третьої особи без самостійних вимог Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення, у який позовні вимоги визнаються. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 17.11.2025 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 02.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито загальне позовне провадження Ухвалою суду від 26.01.2026 підготовче провадження закрито. За згоди позивачки судом постановлено протокольну ухвалу від 27.02.2026 про заочний розгляд справи. У судовому засіданні позивачка підтримала позов та пояснила, що у неї та [PERSON] є троє дітей. Діти не зареєстровані на нього, але фактично вони його біологічні діти. Він не відмовлявся і визнавав своїх дітей. Вони познайомились із [PERSON] ще у 2016 році. На час зачаття першої дитини вони були в неї в будинку. У 2017 році народився [PERSON] . [PERSON] на той час проходив практику, мав кошти, купував речі дитині. У них буди партнерські пологи. У 2018 році дізналися про другу вагітність. Вирішили залишити дитину. У 2019 році у них народився [PERSON] . На пологах [PERSON] не був, оскільки він був вдома з [PERSON] . У 2020 році у них народився [PERSON] . Тоді був карантин, тому [PERSON] не був присутній на пологах. Але завжди їх забирав. Вони проживали спільно із 2016 року. Спочатку у її батьків в с. Озадівка, якийсь час жили і в Козятині на орендованій квартирі і в м. Бердичеві. Із 2020 до 2022 року вони проживали в с. Озадівка. Вона виїхала за кордон на підробіток у січні 2022 року в м. Грац, де перебувала до лютого. [PERSON] із сестрою і її дітьми вивозили на дітей на початку березня 2022 року. [PERSON] привіз дітей до кордону, а вона їх забрала. [PERSON] , наскільки вона знає, відбував покарання за скоєння злочину у місцях позбавлення волі. У них був намір укласти шлюб, вони подали заяву на онлайн реєстрацію шлюбу через дію, проте на заплановану дату шлюбу [PERSON] уже зник. Батьком дітей в документах не вказали [PERSON] , бо не були проконсультовані. Ніхто не порадив, і вони не ставили це питання гостро. Вони були дуже юні та вона не могла йти працювати, але так була підтримка від держави на одиноку матір. Вони дослухалися до думки рідних. Цей позов нею поданий із тим, щоб мати можливість на офіційному рівні звертатися із запитами для пошуку [PERSON] , щоб забезпечити майбутнє дітей, щоб була фінансова підтримка дітям. Крім того, [PERSON] хотів цього. Питання призначення пенсії наразі не стоїть. Представник позивачка адвокат Кучер Г.М. підтримала позов. Вказала, що за наданими доказами прослідковується, що відповідач - батько дітей. Звертає увагу, що коли [PERSON] був мобілізований, він заповнив карту військовослужбовця, вказав дружиною [PERSON] , та вказав всіх трьох дітей своїми, зазначивши правильно всі дані щодо них. На роз`яснення судом заявити клопотання про позначення судово-генетичної експертизи позивачка вказала, що в Україні існує постійна загроза обстрілу і вона не може взяти на себе такий ризик, щоб везти дітей в Україну для відібрання у них зразків. До того ж діти відвідують навчальні заклади за кордоном. За кордоном зразки у дітей відбирали. Вважає, що доказів достатньо та експертизу немає потреби проводити. Інші учасники справи в судове засідання не прибули. Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження Відповідно до свідоцтв про народження та витягів з Державних реєстрів актів цивільного стану щодо актових записів про народження: [PERSON] народився [INFO] у місті Бердичеві Житомирської області, про що 11.07.2017 Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, складено актовий запис, його матір`ю є [PERSON] , відомості про батька вказані в порядку ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 12, 32); [PERSON] народився [INFO] у місті Бердичеві Житомирської області, про що 14.06.2019 Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, складено актовий запис, його матір`ю є [PERSON] , відомості про батька вказані в порядку ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 11, 30); [PERSON] народився [INFO] у місті Бердичеві Житомирської області, про що 27.08.2019 Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) складено актовий запис, його матір`ю є [PERSON] , відомості про батька вказані в порядку ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 31, 34). До позову долучено фото, які не містять підписів про осіб, які зображені і відомостей про дату знімків. На цих фото, ймовірно, зображені сторони, відповідач з дитиною, є два фото святкування дня народження дитини (а.с. 14-23). [PERSON] має зареєстроване місце проживання у [ADDRESS] , що доводиться довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с. 13). Згідно з довідкою Озадівського старостинського округу №8 Райгородоцької сільської ради, Бердичівського району, Житомирської області від 14.07.2025- [PERSON] , [INFO] проживав разом з [PERSON] , [INFO] , а також з дітьми: [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] з лютого 2020 року до березня 2022 року (а.с. 26). Згідно із копією заяви про реєстрацію шлюбу, подану через сервіс «Дія» 07 квітня 2025 року [PERSON] та [PERSON] подали заяву на реєстрацію шлюбу. Проведення реєстрації шлюбу було заплановано 16.06.2025 (а.с. 17). Згідно із витягом із ЄРДР № 12025020230000257 від 23.06.2025 за заявою [PERSON] внесено відомості за фатом зникнення її брата [PERSON] , військовослужбовця ЗСУ, який відповідно до повідомлення № 2182 від 19.06.2025 зник безвісти поблизу н.п. Попів Яр Краматорського району (а.с. 24). Згідно з витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 10.07.2025 [PERSON] зник безвісти на території бойових дій (а.с. 33). У соціально-демографічній карті військовослужбовця [PERSON] вказав рідних сестер, дружиною вказав [PERSON] та дітьми вказав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Свідок [PERSON] , пояснила, що [PERSON] це її рідний брат по лінії матері. У неї добрі стосунки із заявницею та братом. [PERSON] і [PERSON] познайомились коли їй було 8 років. У 2017 році коли народилася перша дитини вона приїздила в Озадівку, [PERSON] було кілька місяців. [PERSON] любив дитину, він за ним доглядав, сидів із ним. Брат розповідав, що [PERSON] став ходити. У 2018 році у них народилася друга дитина, яку назвали називали [PERSON] . Потім у них народився третій син. Вони проживали в с. Озадівка, потім в с. Садовому Козятинського р-ну, а також винаймали житло в м. Козятині. Завжди були разом, не відомо про інші відносини. Наскільки вона знає, то вони увесь час жили разом. Дітей [PERSON] визнавав. Коли [PERSON] поїхала за кордон, вони підтримували стосунки, телефонували. Брат в [PERSON] жив, проте де саме вона не знає. Якийсь час брат жив в Озадівці. Свідок [PERSON] пояснила, що вона була класним керівником у [PERSON] . Знає [PERSON] із 2015 року та бачила, як вони з [PERSON] починали зустрічатися. Вона спілкується із 2015 року підтримує дружні стосунки із позивачкою та її сестрою. На другому курсі [PERSON] завагітніла [PERSON] . Надалі [PERSON] вийшла на навчання, а дитину залишила із матір`ю. На випуску [PERSON] була вагітна [PERSON] . Із [PERSON] вони жили в Озадівці, а потім переїхала до [PERSON] . Вони увесь час були разом. Як закінчили навчання у 2018 році вони переїхали в [PERSON] і там у них з`явився [PERSON] . Надалі вони переїхали в Озадівку, де були до початку війни. Потім [PERSON] з дітьми поїхала за кордон. Зі слів [PERSON] і її сестри [PERSON] знає, що надалі [PERSON] і [PERSON] спілкувалися. По відеозв`язку розмовляє із ними. Хлопці схожі на [PERSON] , особливо [PERSON] . [PERSON] був один, без батьків, вони були дуже самостійні. Вони були студентами, отримували стипендію, [PERSON] почав працювати. Почалася війна і вони були змушені виїхати за кордон. Про обставини вона знає переважно зі слів [PERSON] та її сестри. Застосовані норми права, позиція суду Положеннями статей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти» («Mifsud v. Malta», заява № 62257/15) зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства. Крім того, згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №382/2559/15-ц зауважено, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Таким чином, висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити факт батьківства. Висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи позивачка суду не надала. Також долучені до матеріалів справи докази, у тому числі фотознімки, не підтверджують викладені у позові доводи про те, що відповідач брав участь у партнерських пологах, забирав дітей із пологового будинку, активно брав участь у їхньому житті, зокрема вкладав дітей спати, співав їм колискові, годував, займався їх вихованням, надавав матеріальну допомогу, проявляв постійну турботу, любов та увагу. Так само ці докази не підтверджують твердження позивачки про те, що після її виїзду за кордон у жовтні 2021 року відповідач фактично замінював дітям матір, постійно перебував із ними, піклувався про них, матеріально забезпечував та сприяв їх фізичному і моральному розвитку. Суд зазначає, що показання свідків не можуть вважатися достовірними та достатніми доказами для підтвердження факту спільного проживання сторін на час зачаття дітей. Крім того, свідки не є повністю незацікавленими особами, а тому їх показання не можуть бути покладені в основу судового рішення про визнання батьківства щодо всіх трьох дітей. Фактично свідки володіють інформацією переважно зі слів інших осіб, а окремі обставини, зокрема щодо місця проживання сторін, не відповідають даним, викладеним у позовній заяві. Сам по собі факт зазначення [PERSON] відомостей про дітей у соціально-демографічній карті не може бути визнаний належним та достатнім доказом біологічного батьківства відповідача щодо цих дітей, оскільки такі відомості мають інформаційний характер і не підтверджують походження дітей від відповідача, зокрема за відсутності доказів спільного проживання сторін на час їх зачаття. Судом як представникові позивачки у підготовчому засіданні, так і позивачці у судовому засіданні було роз`яснено право заявити клопотання про призначення судово-генетичної експертизи. Проте позивачка висловила позицію про недоцільність проведення такого дослідження, мотивуючи це небажанням наражати дітей на небезпеку. Посилання позивачки на недоцільність проведення судово-генетичної експертизи з підстав перебування її з дітьми за кордоном та небезпеки проведення такого дослідження в Україні суд оцінює критично. Суд враховує, що проведення судово-генетичної експертизи не потребує складних чи тривалих медичних процедур, оскільки, як правило, здійснюється шляхом відбору букального епітелію (мазка зі слизової оболонки ротової порожнини), що є безболісною, швидкою та безпечною процедурою і не становить загрози для життя чи здоров`я дітей. Крім того, суд бере до уваги, що на території України, у тому числі в Житомирській області, продовжують функціонувати суди, медичні установи та експертні установи, які забезпечують проведення відповідних експертиз із дотриманням необхідних заходів безпеки. Суд також враховує, що позивачкою не надано жодних доказів, які б свідчили про існування реальної та безпосередньої загрози життю чи здоров`ю дітей у разі проведення відповідної експертизи на території України. Саме по собі загальне посилання на наявність воєнного стану не може вважатися достатнім обґрунтуванням для відмови від проведення дослідження, яке є найбільш достовірним науковим методом встановлення походження дитини. Крім того, перебування позивачки з дітьми за кордоном саме по собі не виключає можливості проведення судово-генетичної експертизи, оскільки сторона не була позбавлена права звернутися до суду з клопотанням про проведення експертизи із використанням інших процесуальних механізмів, зокрема шляхом відбору зразків у відповідних медичних установах за місцем перебування дітей або іншим способом, що відповідає вимогам процесуального законодавства. Отже, наведені позивачкою доводи щодо неможливості чи небезпечності проведення судово-генетичної експертизи суд вважає необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для відмови від використання належного доказового засобу встановлення батьківства. Суд враховує, що ДНК-дослідження є науковим методом точного встановлення батьківства щодо конкретної дитини, а його доказова цінність суттєво переважає інші докази. Тому, враховуючи, що долучені до позову докази не є достатніми, які б підтверджували факт спільного проживання сторін, ведення ними спільного господарства до народження усіх трьох дітей, а також відсутні належні докази спільного виховання та утримання дітей, що б свідчило про визнання відповідачем дітей, зважаючи, що позивачкою не надано висновку судово-генетичної експертизи, який є вагомим доказом для встановлення батьківства, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог. Тому у задоволенні позову суд відмовляє. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати позивачці не компенсовуються.

Outcome: dismissed