Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Представник АТ «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк) звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № ABH0CT155101733048921684 від 01.12.2024 року у розмірі 132179.59 грн. станом на 15.05.2025 року, яка складається з наступного: 99 506,00 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 29 615,32 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією. 3058,27 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею, а також судові витрати в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що 01.12.2024 року між АТ «А-Банк» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит «Швидка готівка» № ABH0CT155101733048921684 шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Заяви клієнта та Паспорту споживчого кредиту. Згідно з умовами договору Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. строком на 11 місяців - до 30.11.2025 року - зі сплатою процентів у розмірі 75 % річних. Комісія за надання кредиту договором не передбачена (0,00 грн.). Кредитні кошти були фактично надані п, що підтверджується меморіальним ордером та випискою з рахунку. Відповідач, отримавши кредитні кошти, зобов`язалась здійснювати їх погашення відповідно до погодженого графіка щомісячними платежами, які включають частину тіла кредиту та нараховані проценти. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у визначені графіком строки платежі вносила несвоєчасно та не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченої заборгованості. Станом на 15.05.2025 року заборгованість за договором становить 132 179,59 грн., з яких: 99 506,00 грн. - непогашена частина основного боргу (з отриманих 100 000,00 грн. фактично повернуто незначну частину); 29 615,32 грн. - нараховані та несплачені проценти за користування кредитом відповідно до встановленої договором процентної ставки 75 % річних; 0,00 грн. - заборгованість за комісією відсутня; 3 058,27 грн. - пеня, нарахована за прострочення виконання грошових зобов`язань. Відповідно до умов Паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» у разі прострочення виконання зобов`язань позичальник сплачує пеню у розмірі 0,07 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ та не більше 15 % від суми простроченого платежу. Нарахована пеня у сумі 3 058,27 грн. здійснена в межах визначених договором та законом обмежень і не перевищує встановлених граничних розмірів. Окремо позивач зазначає, що положення пункту 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України "Про споживче кредитування" щодо звільнення споживачів від відповідальності за прострочення застосовуються виключно до договорів, укладених до 23.01.2024 року (включно). Спірний кредитний договір укладений 01.12.2024 року, тобто після зазначеної дати, тому обмеження щодо заборони нарахування пені на нього не поширюються, а Банк має право нараховувати пеню відповідно до умов договору. Банк неодноразово повідомляв відповідача про наявність заборгованості шляхом телефонних дзвінків та SMS-повідомлень, однак станом на 15.05.2025 року заборгованість добровільно не погашена. Таким чином, відповідач отримала 100 000,00 грн. кредитних коштів, користувалася ними, однак належним чином свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 132 179,59 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку разом із понесеними позивачем судовими витратами. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 16 червня 2025 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ухвалено заочне рішення у справі, яким позов задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101733048921684 від 01.12.2024 року станом на 15.05.2025 року у загальному розмірі 132 179,59 грн., що складається з 99 506,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 29 615,32 грн. - заборгованості за процентами, 0,00 грн. - заборгованості за комісією та 3 058,27 грн. - заборгованості за пенею, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 16 грудня 2025 року на адресу суду від представника відповідача Зачепіло З.Я. надійшла заява про перегляд заочного рішення, ухваленого 16 червня 2025 року у справі № 345/2317/25 та заява про поновлення строку на перегляд заочного рішення. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами. Позивач не довів належним чином ні правових підстав надання кредиту, ні правильності здійсненого розрахунку заборгованості. Надання коштів у позику під проценти є фінансовою послугою, що відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» підлягає ліцензуванню, а тому обов`язок доведення наявності у позивача відповідної ліцензії та правових підстав для здійснення кредитування покладається саме на нього. Крім того, заявлені до стягнення проценти не узгоджуються з умовами кредитного договору та наданим розрахунком, оскільки розрахунок не містить детального обґрунтування періодів нарахування, розміру щомісячних зобов`язань, порядку їх погашення та методики обчислення, що унеможливлює перевірку правильності визначеної суми. Позивачем не надано належних первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які б підтверджували фактичний рух коштів, нарахування процентів та пені, а тому сам по собі внутрішній розрахунок банку не може вважатися належним доказом існування та розміру заборгованості. Відповідно до статей 77 та 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, однак належних і допустимих доказів у підтвердження повного та обґрунтованого розміру боргу суду не надано. Також сторона відповідача звертає увагу на обставини укладення та виконання договору, оскільки відповідальність за порушення зобов`язання настає за наявності вини особи, а відповідач вважає, що позивач не довів належного інформування про умови договору та реальні наслідки його невиконання. Додатково зазначається, що в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації, що суттєво вплинуло на можливість належного виконання грошових зобов`язань. Закон України № 2120-IX передбачає особливості відповідальності споживачів за прострочення виконання зобов`язань за договорами споживчого кредиту на період дії воєнного стану, зокрема звільнення від сплати неустойки (штрафів, пені) та заборону збільшення процентної ставки у разі прострочення. Отже, нарахування пені та інших додаткових платежів підлягає критичній оцінці з урахуванням спеціального законодавства, що діє в умовах воєнного стану. Враховуючи вимоги статей 89 та 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на повному та всебічному дослідженні доказів, однак за відсутності належних доказів розміру та правових підстав нарахування заявленої заборгованості позов не підлягає задоволенню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, зазначивши в позовній заяві про проведення розгляду справи без участі позивача. Також представник позивача [PERSON] разом з позовною заявою подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, відповідно до якої останній просив розглянути дану справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися у передбаченому законом порядку. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.06.2023 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК». У вказаній заяві відповідач погодилася з тим, що дана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ "А-БАНК", що розміщені за посиланням https://a-bank.com.ua, між нею та АТ "А-БАНК" становлять Договір про надання банківських послуг (далі Договір), умови якого мені зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. 01.12.2024 між сторонами АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] підписано заяву про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101733048921684 від 01.12.2024 року, про надання строкового кредиту в сумі 100 000,00 грн. (п. 4.), строком на 12 місяців (п. 5.), процентна ставка (фіксована) - 75% на рік (п. 6.), розмір щомісячного платежу - 12142,59 грн. (п. 7), денна процентна ставка становить - 0.13% (п. 8). Згідно п. 12 у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн.) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу. Заява підписана кваліфікованим електронним підписом. Також [PERSON] підписано кваліфікованим електронним підписом паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», який містить наступну інформацію: кредитний ліміт встановлений у розмірі 100 000 грн..; строк договору та строк кредитування становлять 12 місяців; мета отримання кредиту придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; процентна ставка, відсотків річних 75 %; тип процентної ставки фіксована; загальні витрати за кредитом 45 711,11 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 145 711,11 грн..; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 109,03 %; розмір щомісячного платежу 12 142,59 грн.; наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит - в разі наявності заборгованості у клієнта із сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, Банк має право достроково розірвати кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку Ззаборгованості, що виникла при користуванні клієнтом послугою "Швидка готівка"; пеня - пеня у розмірі 0,07% (не менше ніж 1 грн.) від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки, але пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Положеннями заяви визначено, що Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку: www.a-bank.com.ua , Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять Договір. Отримав їх примірники, вони мені зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Заява містить відмітку про підпис [PERSON] 01.12.2024 року, що підтверджено накладанням відповідачкою електронного підпису, який перевіряється за допомогою відкритого ключа 03a9a4b17b2a32234cd1ded5e86ac765ab44c078 dad2895770c47f372fa6777bfc. Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит дата видачі : 01.12.2024 року, дата платежу: з 01.01.2025 по 30.11.2025, усього 12 періодів; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 145 711.11 грн.; сума кредиту за договором 100 000,00 грн.; проценти за користування кредитом 45 711.11 грн. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти у сумі 100 000.00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № TR.41998842.233001.65455 від 01.12.2024 року, де зазначено призначення платежу видача кредиту згідно договору № ABH0CT155101733048921684 від 01.12.2024 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № ABH0CT155101733048921684 від 01.12.2024, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом [PERSON] , станом на 15.05.2025 року, яка складається з наступного: 99506,00 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 29615,32 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією. 3058,27 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. Згідно з випискою по кредиту N20.00.0002126943 від 15.05.2025, заборгованість за період з 01.12.2024 - 14.05.2025 становить 132 040,25 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України унормовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. Відтак, у законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205 та 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19, від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначено Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (надалі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30.09.2015. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронна комерція - це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2, 4 ст. 8 Закону № 675-VIII покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законом передбачено три різні способи акцепту пропозиції на укладення електронного договору. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Згідно з ст. 12 Закону № 675-VIII, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник) та заборгованість за відсотками. Із копії Паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачем [PERSON] 01.12.2024 року, тобто у день підписання Заяви про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101733048921684 від 01.12.2024 року, вбачається, що сторони узгодили базову процентну ставку за кредитом, а також інші істотні умови договору. Таким чином, даний договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник була ознайомлена з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Крім того, згідно з меморіальним ордером № TR.41998842.233001.65455 від 01.12.2024 АТ «Акцент-Банк» [PERSON] видано кредит у сумі 100 000,00 грн. згідно договору № ABH0CT155101733048921684 від 01.12.2024. Відтак, зважаючи на підписання відповідачем 27.06.2023 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», заяви про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101733048921684, а також підписання відповідачем того ж дня Паспорту споживчого кредиту, суд вважає,що позивачем доведено позовні вимоги, а тому наявні підстави для стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № AВН0CT155101067887 від 01.12.2024 року в розмірі 129 121,32 грн., з яких: 99 506,00 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 29 615,32 грн. загальний залишок заборгованості за процентами. Щодо вимоги представника позивача про стягнення загального залишку заборгованості за пенею у сумі 3 058,27 грн. суд зазначає наступне. Як вже було зазначено вище відповідно до п. 12 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101733048921684 від 2024-12-01 року у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн.) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Крім цього, у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №758/5318/23 зроблено висновок, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами Кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником пені у розмірі 0,07% від суми простроченої заборгованості, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми виконаного/неналежно виконаного зобов`язання, проте п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. Доводи представника позивача, зазначених висновків суду не спростовують, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, а тому не заслуговують на увагу. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 3 058,27 грн. слід відмовити. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Одночасно, суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Твердження представника відповідача, якими нею обґрунтовано заперечення проти заявлених позовних вимог, суд відхиляє з огляду на таке. Щодо посилань на відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, а отже і не доведення зі сторони позивача обсягів користування [PERSON] грошовими коштами, а також незгоди із наявним розрахунком заборгованості, суд виходить з наступного. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Так, на підтвердження надання кредитних коштів, в матеріалах справи наявний Меморіальний ордер № TR.41998842.233001.65455 від 01.12.2024 року, з якого вбачається, що [PERSON] було нараховано 100 000,00 грн. відповідно до умов до кредитного договору № ABH0CT155101733048921684 від 01.12.2024 року. В свою чергу, до заперечень, представником відповідача не долучено доказів, які б спростували факт отримання [PERSON] 01.12.2024 року кредитних коштів у розмірі 100 000,00 грн., шляхом їх надходження на рахунок, зокрема не надано виписку по особовому рахунку відповідача. Крім того, наданий представником позивача Розрахунок заборгованості містить відомості, щодо сум грошових коштів, сплачених [PERSON] в порядку виконання зобов`язання за Кредитним договором. При цьому представник відповідача не надає власних відомостей щодо сплачених відповідачем грошових коштів позивачу. Наявні у справі докази, зокрема, виписка з рахунку, підтверджує наявність заборгованості позичальника за кредитним договором, що відповідає розрахунку заборгованості. Таким чином, представник відповідача лише ставить під сумнів допустимість і достовірність наданих позивачем доказів на підтвердження перерахування грошових коштів та виконання зобов`язання, при цьому жодним чином їх не спростовуючи. Щодо заперечень стосовно вимог про стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, суд виходить з наступного. Так, згідно з п. 5, 6 Заяви (Кредитного договору), кредит надається строком на 12 місяці, з фіксованою Процентною ставкою яка складає 75 % на рік. Вказані відомості також містяться в Паспорті споживчого кредиту. З огляду на викладене вбачається, що відповідач у Заяві про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101733048921684 від 01.12.2024 року, був проінформований про умови нарахування відсотків і погодився з ними підписавши вказану заяву. Таким чином суд відхиляє заперечення відповідача з приводу неправильності розрахунку розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками, оскільки не надано заперечень щодо правильності та обгрунтованості проведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідача, у відзиві міститься лише покликання на те, що розрахунок заборгованості за договором є неналежним доказом та невідома інформація щодо кінцевої сукупності вартості кредиту, тобто всупереч частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано доказів на спростування позовних вимог позивача. Стосовно посилань представника відповідача на форс-мажорні обставини, пов`язані з дією воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року, та на Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», за яким споживач не несе відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язань за споживчим кредитом, суд зазначає наступне. 24 лютого 2022року Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України, і діє по цей час. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»,розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022 року внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до п. 6-1 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 року та такі нарахування підлягають списанню. При цьому зазначені норми не передбачають скасування відсотків за користування кредитними коштами. Таке нарахування є правомірним з боку кредитора. Форс-мажорна обставина на яку посилається представник відповідача, а саме військова агресія російської федерації проти України, не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме - від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), які визначені ст. 617 ЦК України, не підлягають застосуванню до зобов`язання, щодо сплати суми боргу, а також процентів річних від простроченої суми. Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58). Щодо розподілу судових витрат Згідно з приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи встановлено, що позовна заява подана через систему «Електронний суд» та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено позивачем із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422,40 грн., та підтверджується платіжним дорученям № 6005315490803 від 15.05.2025 року. Сума майнової вимоги була визначена позивачем в розмірі 132 179,59 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 129 121,32 грн. А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2?364,46 грн. (2 422,40 грн. х 129 121,32 грн. / 132 179,59 грн.) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial