Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 26 січня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 39. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Позивач вказує, що причиною розпаду сім`ї є те, що між ними з відповідачем відсутнє взаєморозумінн , тому як вони мають різні характери та погляди на життя, через що постійно виникають суперечки та конфлікти. Позивач вказує, що вони з відповідачем втратили почуття любові та взаєморозуміння один до одного , шлюбні відносини між ними припинено з грудня 2024 року. Позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно та поновлена бути не може. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 24 листопада 2025 року вказану справу передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Полтави. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 06 січня 2026 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача [PERSON] Будзини Н.О. до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.41). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик до суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення , однак останні повернулись до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.32-33, 39-40), що є належним повідомленням згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України . Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі даних і доказів. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав, суд відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 26 січня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області вбачається, що сторони 26 січня 2013 уклали шлюб, актовий запис № 39 (а.с.12). Від шлюбу мають двох доньок [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 червня 2013 року (а.с.13) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 червня 2015 року (а.с.14). Встановлено, що сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, тому він підлягає задоволенню. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved