Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому вказувало, що 07 грудня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з [PERSON] . Договір про надання споживчого кредиту №8549838. Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 6 000 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів до 02 грудня 2025 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,95 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом (у разі повної сплати позичальником до 06 січня 2025 року або протягом трьох днів, що слідують за вказаною датою, першого платежу згідно графіку платежів, або здійснення часткового дострокового повернення кредиту), а в інших випадках проценти підлягають до нарахування за ставкою 1 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. У разі порушення позичальником умов кредитного договору останній зобов`язався сплачувати штраф: у розмірі 540 грн на 4 день такого порушення; у розмірі 120 грн, починаючи з 5 дня за кожен день порушення. 08 грудня 2024 року сторони уклали між собою додаткову угоду до договору, згідно якої узгодили збільшення розміру кредиту на 1 600 грн до 7 600 грн. В іншій частині умови договору залишили без змін. 13 серпня 2025 ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №13082025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №8549838 від 07 грудня 2024 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 15 093,66 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 7 166,80 грн; -заборгованість за процентами 1 866,86 грн; -нарахована неустойка 6 060 грн. Також 20 вересня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) №73453397. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передало [PERSON] в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 2 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути позикодавцю позику протягом 30 днів не пізніше 19 жовтня 2024 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь позикодавця проценти: - у розмірі 0,50 % від суми позики за кожен день користування коштами; - у розмірі 2,70 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення позики). Також позичальник зобов`язався сплатити на користь позикодавця комісію за надання позики у розмірі 15 % від суми позики, а в разі порушення умов договору сплачувати пеню у розмірі 2,70 % від суми простроченого платежу за кожен день порушення зобов`язань. 27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25 (з додатковими угодами), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №73453397 від 20 вересня 2024 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 16 502,25 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 5 758,66 грн; -заборгованість за процентами 603,51 грн; -нарахована пеня 10 140,08 грн. Також 30 грудня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №8492642. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 4 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит протягом 30 днів не пізніше 28 січня 2025 року. За користування кредитом [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь кредитодавця проценти: - у розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування коштами; - у розмірі 5 % від суми кредиту за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення кредиту). Також позичальник зобов`язався сплатити на користь кредитодавця комісію за надання кредиту у розмірі 22,21 % від суми кредиту, а в разі порушення умов договору сплачувати пеню у розмірі 5 % від суми простроченого платежу за кожен день порушення зобов`язань. 27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25 (з додатковими угодами), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №8492642 від 30 грудня 2024 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 17 588 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 6 000 грн; -заборгованість за процентами 14,20 грн; -заборгованість за комісією за надання кредиту 1 332,60 грн; -нарахована пеня 10 241,20 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. В судове засідання представниця позивача не з`явилася, проте в матеріалах справи (позові) міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремій заяві (позові) не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 07 грудня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з [PERSON] . Договір про надання споживчого кредиту №8549838. Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 6 000 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів до 02 грудня 2025 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,95 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом (у разі повної сплати позичальником до 06 січня 2025 року або протягом трьох днів, що слідують за вказаною датою, першого платежу згідно графіку платежів, або здійснення часткового дострокового повернення кредиту), а в інших випадках проценти підлягають до нарахування за ставкою 1 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. У разі порушення позичальником умов кредитного договору останній зобов`язався сплачувати штраф: у розмірі 540 грн на 4 день такого порушення; у розмірі 120 грн, починаючи з 5 дня за кожен день порушення. 08 грудня 2024 року сторони уклали між собою додаткову угоду до договору, згідно якої узгодили збільшення розміру кредиту на 1 600 грн до 7 600 грн. В іншій частині умови договору залишили без змін. 13 серпня 2025 ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №13082025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №8549838 від 07 грудня 2024 року. Також 20 вересня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) №73453397. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати [PERSON] в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 2 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути позикодавцю позику протягом 30 днів не пізніше 19 жовтня 2024 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь позикодавця проценти: - у розмірі 0,50 % від суми позики за кожен день користування коштами; - у розмірі 2,70 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення позики). Також позичальник зобов`язався сплатити на користь позикодавця комісію за надання позики у розмірі 15 % від суми позики, а в разі порушення умов договору сплачувати пеню у розмірі 2,70 % від суми простроченого платежу за кожен день порушення зобов`язань. 27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25 (з додатковими угодами), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №73453397 від 20 вересня 2024 року. Також 30 грудня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №8492642. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 4 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит протягом 30 днів не пізніше 28 січня 2025 року. За користування кредитом [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь кредитодавця проценти: - у розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування коштами; - у розмірі 5 % від суми кредиту за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення кредиту). Також позичальник зобов`язався сплатити на користь кредитодавця комісію за надання кредиту у розмірі 22,21 % від суми кредиту, а в разі порушення умов договору сплачувати пеню у розмірі 5 % від суми простроченого платежу за кожен день порушення зобов`язань. 27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25 (з додатковими угодами), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №8492642 від 30 грудня 2024 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що договір позики та кредитні договори, що є предметом судового дослідження, були вчинені в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорах усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник підписав правочини за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, на підставі вказаних договорів у [PERSON] виникли відповідні права та обов`язки. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Водночас, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом (вказані положення такого стосуються відносин комерційної позики). Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, з укладенням договорів факторингу до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли усі права та обов`язки первісних кредиторів за договорами. Матеріали справи не містять доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань на користь первісних кредиторів або їх правонаступника. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2024 року №8549838 заборгованість за вказаним договором станом на 13 серпня 2025 року становить 15 093,66 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 7 166,80 грн; -заборгованість за процентами (нарахованими за період з 07 грудня 2024 року до 20 березня 2025 року) 1 866,86 грн; -нарахована неустойка 6 060 грн. Заборгованість в частині кредиту та процентів нарахована у повній відповідності до умов кредитного договору. Зокрема, проценти за користування кредитом нараховані з урахуванням узгоджених у кредитному договорі процентних ставок та в межах узгодженого строку кредитування. Денна процентна ставка за договором не перевищує максимальну ставку, встановлену ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Тому в цій частині заборгованість підлягає стягненню. Що стосується нарахованої неустойки, то в цій частині слід зазначити наступне. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічні положення, що містилися в Законі України «Про споживче кредитування», дійсно були виключені Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». При цьому, аналогічні зміни в розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України Законом № 3498-IX не вносились. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин є чинними положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 2120-IX. У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Відтак, хоч Закон №3498-IX від 22 листопада 2023 року прийнятий пізніше, ніж Закон № 2120-IX від 15 березня 2022 року, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України, застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Разом з тим, при існуванні складної змістової колізії, застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин. У практиці Європейського суду з прав людини знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства». У справі «Кантоні проти Франції» Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним. Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо стягнення неустойки під час дії воєнного стану. Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17. Враховуючи викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який регулює звільнення позичальників від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань (зокрема, сплати процентів згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, неустойки) під час дії воєнного стану в Україні, і яка превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. За встановленого, вказана неустойка не підлягає стягненню. Згідно наданого позивачем розрахунку боргу за договором позики №73453397 від 20 вересня 2024 року заборгованість [PERSON] станом на 26 серпня 2025 року становить 16 502,25 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 5 758,66 грн; -заборгованість за процентами (нарахованими за період з 20 вересня 2024 року до 22 лютого 2025 року) 603,51 грн; -нарахована пеня 10 140,08 грн. Проте вказаний розрахунок повністю суперечить умовам договору. Зокрема, за умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати [PERSON] позику у розмірі 2 000 грн. Натомість, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, окрім отриманої 20 вересня 2024 року позики у розмірі 2 000 грн, 23 вересня 2024 року відповідач отримав додаткову позику у розмірі 5 000 грн. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження узгодження сторонами вказаної умови договору (зокрема шляхом укладення додаткових угод до основного договору тощо), а також доказів фактичного отримання позичальником цих коштів. Проте, згідно з ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановленого, підтвердженою є сума позики у розмірі 2 000 грн. Оскільки [PERSON] отримав від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» позику у розмірі 2 000 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів (продовження цього строку можливе лише на підставі укладення додаткової угоди), а тому розмір процентів повинен становити 300 грн (2 000 грн х 0,50%/100 х 30 (днів користування)), що узгоджується з підписаною сторонами таблицею обчислення вартості кредиту. Щодо нарахованої неустойки, то вона не підлягає стягненню (обґрунтування дивитись вище). Тому, належна до нарахування заборгованість за договором позики становить: 2 000 грн (заборгованість за позикою) + 300 грн (заборгованість за процентами за користування позикою) + 300 грн (комісія за надання позики) = 2 600 грн, що узгоджується з підписаною сторонами таблицею обчислення вартості позики. Однак, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики, в межах погашення заборгованості позичальник вніс кошти у загальному розмірі 13 790,55 грн, що перевищує встановлений судом розмір заборгованості. За такого, оскільки позивачем не доведено наявність та розмір заборгованості за договором позики, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Згідно наданого позивачем розрахунку боргу за кредитним договором №8492642 від 30 грудня 2024 року заборгованість [PERSON] станом на 27 травня 2025 року становить 17 588 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 6 000 грн; -заборгованість за процентами (нарахованими за період з 30 грудня 2024 року до 28 січня 2025 року) 14,20 грн; -заборгованість за комісією за надання кредиту 1 332,60 грн; -нарахована пеня 10 241,20 грн. Проте вказаний розрахунок повністю суперечить умовам договору. Зокрема, за умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 4 000 грн. Натомість, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, окрім отриманого 30 грудня 2024 року кредиту у розмірі 4 000 грн, 16 січня 2025 року відповідач отримав додатковий кредит у розмірі 2 000 грн. Однак матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження узгодження сторонами вказаної умови договору (зокрема шляхом укладення додаткових угод до основного договору тощо), а також доказів фактичного отримання позичальником цих коштів. Проте, згідно з ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановленого, підтвердженою є сума кредиту у розмірі 4 000 грн. Оскільки [PERSON] отримав від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» кредит у розмірі 4 000 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів (продовження цього строку можливе лише на підставі укладення додаткової угоди), а тому розмір процентів повинен становити 11,60 грн, що узгоджується з підписаною сторонами таблицею обчислення вартості кредиту. Щодо нарахованої неустойки, то вона не підлягає стягненню (обґрунтування дивитись вище). Тому, належна до нарахування заборгованість за кредитним договором становить: 4 000 грн (заборгованість за кредитом) + 11,60 грн (заборгованість за процентами за користування кредитом) + 888,40 грн (комісія за надання кредиту) = 4 900 грн, що узгоджується з підписаною сторонами таблицею обчислення вартості кредиту. Однак, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, в межах погашення заборгованості позичальник вніс кошти у загальному розмірі 1 758,80 грн, а тому заборгованість за кредитним договором складається виключно із заборгованості за кредитом та становить 3 141,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 749,43 грн судового збору.

Outcome: partial