Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

19 грудня 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути на користь позивача із відповідача заборгованість за Кредитним договором № 25685 від 28.12.2024 року по нарахованим та несплаченим процентам станом на 23.11.2025 року у розмірі 30 000,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 27.01.2025 року по 23.11.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,0 % за кожен день користування кредитом (365,00% річних) та Графіку платежів, 5000,00 грн- штраф за порушення умов кредитного договору, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн та 10000 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 28.12.2024 року між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 25685, за яким остання отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн, строком на 730 днів (тобто 28.12.2026) шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % від суми кредиту за кожен день користування (365,00% річних). Відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість, що становить 30000 грн заборгованість за нарахованими процентами та 5000 грн штраф за порушення умов кредитного договору. Позивач звертає стягнення на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 27.01.2025 року по 23.11.2025 року, Позивач не вимагає та не пред`являє вимоги дострокового повернення суми кредиту, відповідно до п. 2.1.2, 2.1.6, 4.7 Кредитного договору, ч.2 ст. 1050 ЦК України, ч.1 ст. 16 Закону України « Про споживче кредитування». Відтак, для захисту своїх прав, позивач ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» змушене звернутись з даними позовними вимогами відносно відповідача [PERSON] до суду, які просить задовольнити. Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного рішення не заперечують (а.с. 103). Відповідачка в судові засідання, призначені 30.01.2026, 10.03.2026 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки поштовим повідомленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за місцем реєстрації та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади, а також направлення повідомлення у додаток «Viber». Заяви про поважність пропуску судового засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надала. (а.с.101,102,104, 114-118). Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи відсутність заперечень позивача проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Суд встановив, що 28.12.2024 року між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 25685, за яким остання отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн., строком на 730 днів (тобто 28.12.2026) шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування (365,00 % річних). Відповідно до п. 1.2-1.3 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить - 1.00% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 365,00 %) користування Кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою, а строк надання кредиту та строк дії договору становить 730 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є додатком №1 до цього договору. Згідно п. 1.6 кредитного договору - товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № [NUMBER] , що належить позичальникові. Даний Договір укладається в інформаційно-комунікаційній системі на Сайті https://procent.com.ua відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Підписуючи даний Договір, Позичальник засвідчує, до укладення Договору уважно ознайомився з текстом Паспорту споживчого кредиту, Договору та Правилами, а також отримав від Товариства інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті Товариства, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; Позичальник з повним усвідомленням наслідків однозначно надає згоду на передачу інформації про укладення цього договору, умови договору та стан його виконання позичальником, про наявність у позичальника простроченої заборгованості, умови погашення заборгованості, умови сплати процентів за користування Кредитом, про розмір процентів, що підлягатимуть сплаті, та на передачу інших інформаційних повідомлень за адресом його реєстрації, фактичного місця проживання, на адресу електронної пошти, яка зазначена ним під час укладення цього Договору, номери телефонів, які зазначені Позичальником під час укладення цього Договору. З метою отримання Кредиту, Позичальник проходить реєстрацію в ІКС, шляхом заповнення всіх необхідних полів (в тому числі ПІБ, РНОКПП, номер телефону, номер електронного платіжного засобу), підтверджує номер телефону за яким буде здійснюватися подальша ідентифікація Позичальника в ІКС, ознайомлюється з Правилами, надає згоду на обробку персональних даних та згоду на отримання та передачу інформації з Бюро кредитних історій шляхом проставлення відповідних відміток. Після проведення реєстрації в ІКС, Позичальнику створюється Особистий кабінет в якому відображаються всі його анкетні дані. Ідентифікація/верифікація Позичальника здійснюється у спосіб передбачений нормативно-правовими актами Національного банку України та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) способів ідентифікації та верифікації Позичальника: - отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; - отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння PHOKПП (якщо немає необхідної інформації в ідентифікаційному документі), засвідченої KEП власника ідентифікаційного документа; - отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, одноразовим ідентифікатором (оtр-пароля), надісланого Товариством на такий фінансовий номер телефону, та фотофіксації особи із використанням методу розпізнавання реальності особи та особи власним ідентифікаційними документами, а саме сторінки/сторони, що містить фото власника, з подальшим накладенням KEП печатки уповноваженим працівником Товариства та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото. Вищевказаний кредитний договір 28.12.2024 року відповідачем був підписний шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 793823, шляхом відправлення повідомлення на його мобільний номер [NUMBER] , який зазначений у кредитному договорі. Згідно повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК» від 25.11.2025 № 20251125-12, кредитні кошти в сумі 10000,00 грн були перераховані відповідачу на платіжну картку клієнта з маскою 4149499800142000 від ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» 28.12.2024 року, мета платежу: перерахування коштів за договором 25685 від 28.12.2024 на умовах фінансового кредиту. ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» свої зобов`язання про виконання умов договору виконав належним чином, перерахувавши кредитні кошти в сумі 10000,00 грн відповідачу на платіжну карту № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260108/64434-БТ від 12.01.2026 року про те, що по рахунку № [NUMBER] було зарахування коштів на суму 10000,00 грн від 28.12.2024 року. Однак, відповідач [PERSON] всупереч взятих на себе зобов`язань згідно укладеного кредитного договору належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості перед позивачем, що підтверджується доданим до матеріалів справи детальним розрахунком заборгованості. Так, згідно детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за Кредитним договором № 25685 від 28.12.2024 року станом на 23.11.2025 року прострочена заборгованість [PERSON] по несплаченим процентам за користування кредитом за період з 27.01.2025 року по 23.11.2025 року становить 30000,00 грн; заборгованість за штрафами становить 5000,00 грн. Звертаючись до суду представник ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» зазначає, що позивач належно виконав свої зобов`язання надавши відповідачу кредит у встановленому у договорі розмірі та на узгоджених між ними умовами, однак відповідач [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від належного виконання взятих на себе зобов`язань внаслідок чого остання допустила спірну заборгованість. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з положеннями частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В ході судового розгляду судом встановлений факт укладення кредитного договору, де однією із сторін була відповідач [PERSON] , що підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема копією договору. Вищевказаний договір містять інформацію про позичальника прізвище, ім`я та по-батькові, його паспортні дані, індивідуальний ідентифікаційний номер, місце проживання, СМС код, а також зазначені електронні підписи. Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення із відповідачем договору, згідно яких відповідач [PERSON] отримала грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності та беручи до уваги факт невиконання останьою обов`язків по поверненню суми, так, як в ході судового розгляду не встановлено правових аргументів, які б доводили, що на час вирішення спору в суді, відповідач [PERSON] зобов`язання перед кредитодавцем виконала та перерахувала у повному обсязі кошти чи виконала інші дії, а відтак судом вважається підтверджений факт неповернення відповідачем грошових коштів у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами. Суд дійшов висновку, про доведеність факту наявності заборгованості відповідача [PERSON] за кредитом та підставність позову в частині стягнення заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитом, адже підписавши кредитний договор, відповідач зобов`язався не тільки повернути кредит, але й сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Долучені позивачем до матеріалів справи розрахунки заборгованості за кредитним договором, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідачем не спростовані іншими розрахунками, а зазначена у них інформація щодо розміру заборгованості також не спростована належними та допустимими доказами. Відтак, суд приходить до висновку, що нарахування фінансовою установою відсотків за користування кредитом здійснювалося у межах строку та у розмірі встановленим договором. Таким чином, враховуючи, той факт, що відповідачем не надано суду жодного доказу того, що вона належним чином виконала зобов`язання щодо сплатити проценти за користування кредитом, в порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, то вона є таким, що зобов`язання за вказаним договором не виконала то позов ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до задоволення. Що стосується вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 5000,00 грн за порушення умов по кредитного договору суд зазначає наступне. Позивач нарахував відповідачу заборгованість по штрафу у розмірі 5000,00 грн за порушення умов по кредитного договору № 25685 від 28.12.2024 року. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан з 05:00 год 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і триває по теперішній час. З огляду на вказані обставини, позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця, позивача) штрафу у період дії в Україні воєнного стану, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по штрафу у розмірі 5000,00 грн не підлягають задоволення, так як кредитний договір № 25685 укладено у період дії в Україні воєнного стану (28 грудня 2024 року) і штраф нарахований за цим договором у період дії в Україні воєнного стану. Вирішуючи питання стягнення судових витрат у виді судового збору суд виходив з наступного. За приписами ч. 1.ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 10). Проте, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 85,71%, то судовий збір який підлягає стягненню з відповідача становить 2076 (дві тисячі сімдесят шість) грн. 24 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині витрат на правничу допомогу суд виходив з наступних норм та мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду подано договір № 03/06/2024 про надання правової допомоги від 03.06.2024, який укладено ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» з адвокатом Руденком К.В.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії №2412 від 24.12.2018; акт приймання-передачі наданих послуг № 73 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 73 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг. Відповідно витягу з реєстру№1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 73 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року зазначено розрахунок обсягу та вартості послуг з правової допомоги, які включають надання адвокатом послуг, а саме: складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за Кредитним договором № 25685 від 28.12.2024 року та клопотання про витребування доказів, становить 10000,00 грн. Також, на підтвердження факту отримання позивачем ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» послуг адвоката та понесених витрат на правову допомогу позивачем до заяви надана копія платіжної інструкції №3403 від 30.09.2025 року. Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідачка не заявляла клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і не вказувала на обставини, за яких, як на її думку, заява не підлягала би до задоволення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказані докази у сукупності доводять наявність та реальність витрат позивача на правову допомогу. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог на 85,71% відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 8571,00 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial