Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

29.01.2026 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 25.03.2022 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис №10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 21.01.2026 року (а.с.8). Позивач зазначає, що за час перебування в шлюбі в сторін народилося четверо дітей, троє з яких вже повнолітні, а дочка - [PERSON] , [INFO] , проживає із позивачем (а.с.9,10,11). В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаємоповаги між подружжям, втрати взаємного почуття любові та підтримки, фактичного припинення шлюбних відносин. [PERSON] стверджує, що шлюб між сторонами носить формальний характер, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. За змістом ч.2, п.4 ч.6 ст.19, п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без виклику сторін малозначні справи, в тому числі справи про розірвання шлюбу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст.279 ЦПК України). Відповідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України). Ухвалою Косівського районного суду від 02.02.2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. На підставі даної ухвали відповідачу було надано термін для подачі відзиву або інших клопотань пов`язаних із розглядом даної позовної заяви. Відповідач не надсилав до суду будь-яких клопотань. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення з огляду на нижче наведене. Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечив проти розірвання шлюбу, у поданій до суду заяві позов визнає. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11: охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Крім того, позивач просить залишити на проживання із нею неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . За відсутності спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей із їхніми батьками суд може вирішити питання про залишення дитини проживати із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18). За змістом ч.3 ст.160 СК України: якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Дитина сторін досягла чотирнадцятирічного віку, а тому місце їх проживання визначається нею самою. Спору між батьками щодо місця проживання їх неповнолітньої дочки судом не встановлено, але позивачем не надано доказів щодо волі дитини на проживання із одним із батьків, що проживають окремо, тому питання про залишення дитини проживати із матір`ю не підлягає вирішенню одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Позивач просить судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом з ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем понесено витрати на сплату судового збору в сумі 1331,20 грн (а.с.4), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за правилами ст.141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 24, 105, 110, 112, 113, 160 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial