Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , яким просив визначити місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з ним. В обґрунтування позовних вимог в позові вказав, що він та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2007 року до 24.12.2021 року. Мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані та фактично проживають разом з ним. Відповідач у 2020 році покинула дітей та поїхала у невідомому напрямку, усі батьківські обов`язки позивач виконував самостійно, утримує дітей матеріально, забезпечує їх усім необхідним, займається їх вихованням. Нещодавно відповідач почала погрожувати йому, що забере дітей жити до себе, через, що і виник спір що визначення місця проживання дітей. Враховуючи вказані обставини, а також те, що позивач створив для синів належні умови для проживання, утримання та виховання, належним чином опікується синами, в той же час відповідач не приймає жодної участі у житті синів, взагалі не цікавиться їх долею, а тому просив визначити місце проживання синів разом з ним. Ухвалою від 13.11.2024 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк на усунення вказаних в ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали. 21.11.2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків з додатками, недоліки усунено. Ухвалою від 21.11.2024 року відкрито провадження у справі та справу в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого засідання. Ухвалою від 26.03.2025 року зобов`язано орган опіки та піклування Службу у справах дітей Баштанської районної військової адміністрації Миколаївської області до 22.04.2025 року надати до Баштанського районного суду Миколаївської області письмовий висновок щодо розв`язання спору у справі. Ухвалою від 08.07.2025 року зобов`язано орган опіки та піклування - Службу у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради до 09.10.2025 року надати до Баштанського районного суду Миколаївської області письмовий висновок щодо розв`язання спору у справі. 25.11.2025 року до суду надійшов висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 03.02.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, заперечень щодо ухвалення заочного рішення не надходило. Відповідач до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлялася вчасно та належним чином. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (витяги з реєстру територіальної громади від 08.11.2024 року; характеристика від 12.09.2024 року; довідка про доходи від 11.09.2024 року; копія посвідчення [NUMBER] ; копія свідоцтва про народження від 22.11.2010 року; копії довідок від 23.08.2024 року; копія свідоцтва про народження від 17.07.2012 року; копія рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 24.12.2021 року; копію акту обстеження умов проживання від 21.08.2024 року; висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ), суд приходить до висновку необхідності відмови в задоволенні позову виходячи з наступного. В межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного. Так, відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України). Відповідно до ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 9 вищевказаної Конвенції держави - учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Виходячи з викладеного, рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. В судовому засіданні було встановлено, що з 10.11.2007 року до 24.12.2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 24.12.2021 року у справі №468/1624/21-ц. Мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони мешкають окремо, діти зареєстровані та фактично проживають разом з позивачем (батьком). З досліджених судом доказів також встановлено наступне: - згідно витягів з реєстру територіальних громад, позивач та його сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ; - згідно характеристики від 12.09.2024 року та довідки про доходи від 11.09.2024 року, позивач [PERSON] працює в Миколаївському районному суді Миколаївської області на посаді діловод з 07.09.2021 року, має стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно; - згідно посвідчення [NUMBER] , позивач [PERSON] є батьком дітей: [PERSON] , 2007 року народження; [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2022 року народження, та має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей; - згідно довідки від 23.08.2024 року №01/22-123, [PERSON] , 2007 року народження, навчається у 11 класі Баштанського ліцею «ТЕМП» Баштанської міської ради Миколаївської області; - згідно довідки від 23.08.2024 року №236, [PERSON] , 2012 року народження, навчається у 6-А класі Баштанського ліцею №2 Баштанської міської ради Миколаївської області; - згідно акту обстеження умов проживання від 21.08.2024 року, сім`я позивача [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , має задовільні умови проживання; - згідно висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає недоцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з відсутністю спору між батьками, старший син, [PERSON] , [INFO] , досяг повнолітня. Відповідно до вимог ст.. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При розгляді даної справи встановлено, що сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані спільно з позивачем за адресою: [ADDRESS] та фактично проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Обставин на підтвердження того, що сторони по справі не дійшли згоди щодо місця проживання дітей, судом не встановлено. Жодних вимог про зміну місця проживання, бажань, щоб діти проживали разом з матір`ю, відповідач не заявляла ні під час розгляду справи, не виникало таких спорів і до звернення позивача до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував в позові на те, що нещодавно відповідач почала погрожувати йому, що забере дітей жити до себе, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього позивач не надав. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Таким чином, положення сімейного законодавства передбачають, що суд визначає місце проживання дитини тільки в тому випадку, якщо сторони не досягли спільної згоди з даного приводу. При цьому, з огляду на вищевказану позицію Верховного Суду, за відсутності спору щодо того, з ким із батьків буде проживати дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із одним із батьків. Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 18, 161 СК України кожна особа, право якої порушене, оспорене чи не визнане, вправі захищати його судовим порядком шляхом пред`явлення позову до відповідальної за порушення права особи, зокрема, судом вирішується саме спір між батьком і матір`ю щодо місця проживання малолітньої дитини (дітей), коли батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (діти). Як встановлено в судовому засіданні, сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на час звернення з даним позовом до суду проживали разом з позивачем. В свою чергу, відповідач за весь час проживання дітей з батьком не ставила питання про визначення місця проживання дітей разом із нею, не вчиняла жодних дій, які б свідчили про її бажання щодо зміни місця проживання дітей. Як до моменту пред`явлення даного позову до суду, так і під час розгляду справи в суді, відповідач ні своїми діями, ні своєю поведінкою не виявила наміру чи бажання змінювати місце проживання синів, які проживають разом з батьком, що свідчить про її погодження з визначеним місцем проживання синів разом із батьком у позасудовому порядку. Доказів, що право позивача на визначення місця проживання дітей з ним не визнається, заперечується відповідачем, позивачем не надані. Водночас, звернення до суду про вирішення спору одного з батьків, право якого не порушено, дає підстави для відмови у задоволенні позову. Крім того, необхідність відмови в задоволенні позову в частині вимог щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , обумовлена тим, що на момент пред`явлення позову до суду останньому вже виповнилось 14 років, а тому в силу вимог ч.3 ст. 160 СК України місце його проживання визначається ним самостійно. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed