Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У вересні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування завданих збитків у розмірі 6 465,79 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року у справі № 607/25709/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185, частиною четвертою статті 186, частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України, та призначено покарання. Внаслідок злочинних дій відповідача, що виразилися у незаконному оформленні кредиту на ім`я [PERSON] та подальшому списанні коштів, позивач був змушений сплачувати відсотки за кредитом та інші обов`язкові платежі, пов`язані з його обслуговуванням. Зазначені суми відсотків і платежів не були враховані судом при визначенні розміру відшкодованої матеріальної шкоди у вироку. Загальна сума фактично сплачених [PERSON] відсотків та пов`язаних платежів становить 6 465 грн 79 коп. З огляду на те, що вказані витрати є прямим та безпосереднім наслідком злочинних дій відповідача, вони підлягають відшкодуванню на користь позивача у порядку цивільного судочинства в повному обсязі, додатково до вже присудженої за вироком суми матеріальної шкоди. Отож, враховуючи характер дій відповідача, якими позивачу було завдано шкоду, [PERSON] вважає за необхідне стягнути з [PERSON] додаткові збитки у розмірі 6 465 грн 79 коп., що складаються з фактично сплачених відсотків за кредитом, оформленим злочинним шляхом. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2025 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданих збитків; розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] , та його представник - адвокат Алексенко С. Л. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. Вважають, що внаслідок протиправних дій [PERSON] , позивач змушений був сплачувати відсотки за кредитом, який на власні потреби використав відповідач, що підтверджено вироком суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, через адміністрацію Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» подав заяву про розгляд справи без його участі. Відтак, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року, справа № 607/25709/24, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України - із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; за ч. 4 ст. 186 КК України - із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, [PERSON] призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 20 750,55 грн. Судом встановлено, що 06 вересня 2024 року близько 14.50 год. обвинувачений [PERSON] , перебуваючи на [ADDRESS] , звернувся до потерпілого [PERSON] з проханням надати йому мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. Не підозрюючи про злочинний намір обвинуваченого [PERSON] , потерпілий [PERSON] добровільно передав обвинуваченому [PERSON] свій мобільний телефон, марки «Samsung Galaxy А12» із мобільним номером телефону [NUMBER] . Надалі обвинувачений [PERSON] під час здійснення телефонного дзвінка на мобільний номер телефону [NUMBER] , скористався онлайн-банкінгом АТ «А-Банку» та перерахував із кредитної банківської картки АТ «А-Банку» [NUMBER] , яка належить [PERSON] на свою банківську картку АБ ПАТ «Укргазбанк» № [NUMBER] грошові кошти на суму 20 000 гривень та 750 гривень 55 копійок - сума комісії. В подальшому, отримавши грошові кошти, не маючи наміру їх повернути, обвинувачений [PERSON] покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 20 750 гривень 55 копійок. Відповідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно виписки по картці [PERSON] від 27 серпня 2025 року АТ «А-Банк», за рахунком [NUMBER] за період з 06 вересня 2024 року по 01 серпня 2025 року списувалися відсотки за використання кредитного ліміту, їх загальна сума становить 6 465,79 грн. За змістом довідки про заборгованість від 27 серпня 2025 року АТ «А-Банк», станом на 27 серпня 2025 року у [PERSON] відсутня заборгованість перед банком. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих спірних правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального та процесуального права. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кінцевою метою будь-якого звернення до суду є відновлення порушеного права та відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями. За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом беззаперечно встановлено, що 06 вересня 2024 року близько 14.50 год. обвинувачений [PERSON] , перебуваючи на [ADDRESS] , звернувся до потерпілого [PERSON] з проханням надати йому мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. Не підозрюючи про злочинний намір обвинуваченого [PERSON] , потерпілий [PERSON] добровільно передав обвинуваченому [PERSON] свій мобільний телефон, марки «Samsung Galaxy А12» із мобільним номером телефону [NUMBER] . Надалі обвинувачений [PERSON] під час здійснення телефонного дзвінка на мобільний номер телефону [NUMBER] , скористався онлайн-банкінгом АТ «А-Банку» та перерахував із кредитної банківської картки АТ «А-Банку» [NUMBER] , яка належить [PERSON] на свою банківську картку АБ ПАТ «Укргазбанк» № [NUMBER] грошові кошти на суму 20 000,00 грн та 750,55 грн - сума комісії. В подальшому, отримавши грошові кошти, не маючи наміру їх повернути, обвинувачений [PERSON] покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 20 750,55 грн. Разом з тим, факт сплати процентів підтверджено випискою по картці [PERSON] від 27 серпня 2025 року АТ «А-Банк», за рахунком [NUMBER] за період з 06 вересня 2024 року по 01 серпня 2025 року, на загальну суму 6 465,79 грн. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди. Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір (постанова Верховного Суду у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 757/31418/15-ц). Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Позивач довів завдану йому шкоду, яка мала місце внаслідок протиправних дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до нарахування банківською установою процентів за користування кредитними коштами, якими фактично заволодів і витратив на свої потреби [PERSON] , які[PERSON] був змушений сплатити. Відтак, суд доходить висновку, що 6 465,79 грн є збитками, завданими кримінальним правопорушенням, адже позивач сплачував відсотки без фактичного користування кредитними коштами. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6 465,79 грн на відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved