Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»(далі ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/0574/82/0055990 від 25 грудня 2014 року в розмірі 17 468,29 гривень, з яких заборгованість за сумою тіла кредиту становить 17 451,13 гривня, заборгованість за сумою відсотків - 17,16 гривень. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 грудня 2014 року між [PERSON] та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» був укладений кредитний договір №010/0574/82/0055990, згідно умов якого відповідачка отримала 7 800,00 гривень, максимальний ліміт кредиту за договором складає 200 000,00 гривень, на строк 48 місяців, зі сплатою 36% річних за користування кредитом та інших платежів, що передбачені кредитним договором. АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на потрібну їй суму. Відповідачка зі свого боку не виконала умов кредитного договору. 28 травня 2020 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення прав вимоги № 114/2-34. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором від 25 грудня 2014 року №010/0574/82/0055990, що укладений між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та відповідачкою. Позивач зазначає, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2014 року № 010/0574/82/0055990 було передано Товариству від первинного кредитора згідно договору відступлення прав вимоги від 28 травня 2020 року № 114/2-34. Сума заборгованості відповідачки становить 17 468,29 гривень, з яких заборгованість за сумою тіла кредиту становить 17 451,13 гривня, заборгованість за сумою відсотків - 17,16 гривень. Ухвалою суду від 04 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до частини п`ятої статті 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України (а.с.46). Оскільки позовна заява подана через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», позивач самостійно направив відповідачці копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів рекомендованим листом з описом вкладення та надав суду докази їх надсилання (а.с.33-37). Відповідачці [PERSON] , за зареєстрованим місцем її проживання, було надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що містяться відомості в матеріалах справи (а.с.49). Поштовий конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.50). Відповідно до положень пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Аналогічні положення закріплені у пунктах 3 та 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, якими врегульовано порядок надсилання та вручення учасникам справи судових повісток та повідомлень. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За наведених обставин відповідачка вважається такою, що 09 грудня 2025 року отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі (а.с.50). В установлений судом строк відповідачкою не було подано до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, відповідачка із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не зверталася та будь-яких інших заяв, клопотань не надавала. Отже, відповідачка своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України не скористалася. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки справа призначена судом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, судове засідання для її розгляду у відповідності до норм ЦПК України не проводиться. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи в порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку. Правовідносини між сторонами є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Судом було встановлено та неоспорені учасниками справи наступні обставини. Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року між [PERSON] та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» був укладений кредитний договір № 010/0574/82/0055990, згідно умов якого відповідачка отримала 7 800,00 гривень, максимальний ліміт кредиту за договором складає 200 000,00 гривень, на строк 48 місяців, зі сплатою 36% річних за користування кредитом та інших платежів, що передбачені кредитним договором. 28 травня 2020 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення прав вимоги №114/2-34. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором від 25 грудня 2014 року № 010/0574/82/0055990, що укладений між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та відповідачкою. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2014 року №010/0574/82/0055990 було передано позивачеві від первинного кредитора згідно договору відступлення прав вимоги від 28 травня 2020 року № 114/2-34. Сума заборгованості відповідачки становить 17 468,29 гривень, з яких заборгованість за сумою тіла кредиту становить 17 451,13 гривня, заборгованість за сумою відсотків - 17,16 гривень. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка 25 грудня 2014 року уклала кредитний договір, за яким вона отримала кредит, тобто сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору (строку, процентів тощо). Суд встановив, що первісний кредитор за кредитним договором виконав свої зобов`язання з надання коштів перед [PERSON] . Згідно пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав права грошової вимоги до відповідачки за кредитними договором № 010/0574/82/0055990 відповідно до договору факторингу, а тому з дати відступлення прав вимоги, а саме з 28 травня 2020 року, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» стало новим кредитором за вказаним кредитним договором на підставі статті 512 ЦК України. З витягу реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 114/2-34 від 28 травня 2020 року, за яким ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» отримало право грошової вимоги до [PERSON] та розрахунку, який наведений у позовній заяві, вбачається, що відповідачка має заборгованість у розмірі 17 468,29 гривень, з яких заборгованість за сумою тіла кредиту становить 17 451,13 гривня, заборгованість за сумою - відсотків 17,16 гривень. Отже, первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання відповідачці коштів у користування (право вимоги за якими згодом перейшло до позивача), однак в порушення статтей 509, 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов договору відповідачка зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15). При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачкою оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідачка, а не позивач. Отже, позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідачки судовий збір та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8 000,00 гривень та судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень. Крім того, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості на правничу допомогу підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (див. постанову Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19). Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, на підтвердження витрат на професійну правничу позивачем надано копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107, укладеного 01 липня 2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та АБ «АПОЛОГЕТ»; акт надання послуг № 1329 від 10 листопада 2025 року; детальний опис наданих послуг до акту № 1329. Правила розподілу судових витрат унормовано статтею 141 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Водночас розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є непропорційним до предмету спору. Позивач заявив до стягнення 17 468,29 гривень, а витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 гривень, тобто майже 50 % від суми позову. При цьому справа, що розглядається не є складною (предметом є стягнення кредитної заборгованості, яка не потребує формування складної правової позиції), позивач не вчиняв значних дій щодо витребування та надання додаткових доказів, не приймав участь у судових засіданнях, тощо. А тому заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу визнається судом непропорційною до предмету спору, що, враховуючи дані, конкретні обставини справи є підставою для часткового задоволення заяви в розмірі 2 000,00 гривень, в решті (6 000,00 гривень) слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved