Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У грудні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми неправомірно виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, в якому просив суд - стягнути з [PERSON] на користь Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради суму неправомірно виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам в розмірі 39 000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернулася до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою про взяття її та її дітей [PERSON] та [PERSON] на облік відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Відповідно до п.п. 5,6 Порядку № 509 [PERSON] , її чоловіка [PERSON] , [INFO] , та дітей було включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, про що свідчать відповідні довідки (№ 1205-5003215659 від 05.04.2024, № 1205-5003215667 від 05.04.2024, № 1205-5003215675 від 05.04.2024, № 1205-5003215735 від 25.04.2024). 05.04.2024 відповідач особисто звернулася до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою №930 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщених осіб на чотирьох осіб, у тому числі чоловіка [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням управління від 08.04.2024 відповідачу було призначено допомогу з 01.03.2024 на чотирьох осіб в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно. У зв`язку з тим, що чоловік відповідача був не працевлаштований, тому у відповідності до п.133 Порядку № 332 допомога надавалась з 01.08.2024 на трьох осіб у розмірі 8 000,00 грн. щомісячно. Утім, в результаті верифікації було виявлено, що відповідач разом з дітьми перетнули державний кордон України та виїхали з її території. В ході опрацювання рекомендацій, які були надані Мінфіном, управлінням було здійснено запит до Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Згідно листа який надійшов від Державної прикордонної служби України від 30.12.2024 за вих. №19-90055-18/24 встановлено, що [PERSON] виїхала за кордон 10.07.2023. Відповідач та її син [PERSON] перетнули державний кордон та виїхали з України 03.09.2024. Відповідно до отриманої інформації, розпорядженням управління від 07.01.2025 припинено нарахування і виплату допомоги відповідачу з 01.10.2024 за результатами верифікації та визначено розмір надміру виплаченої суми допомоги за період з 01.09.2023 по 30.09.2024 у розмірі 39 000,00 грн. Зважаючи на вищезазначене, враховуючи норми п. 6 Порядку № 332, відповідач не мала права на отримання допомоги на доньку [PERSON] з 01.09.2023 по 30.09.2024. Сума коштів, яка підлягає поверненню відповідачем за період з 01.09.2023 по 30.09.2024 складає 39 000,00 грн. До теперішнього часу відповідач надміру виплачені їй кошти не повернула, а тому позивач звернувся до суду. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 05.12.2025 відкрито провадження по справі та визначено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводити в змішаній (паперовій та електронній) формі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 05.02.2026 у зв`язку із витребуванням доказів, продовжено строк розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами на один місяць, про що повідомлено учасників справи. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлялася судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої вона є, у встановленому законом. 11.12.2025 через систему «Електронний суд» відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що виїхала з України 03.09.2025. Після свого виїзду відповідач не зверталась за допомогою для ВПО та не отримувала її, за винятком одного автоматичного зарахування 16.09.2025 в розмірі 8 000,00 грн., у зв`язку з чим, просила суд відмовити у задоволенні позову в частині, що стосується сум, крім виплати 16.09.2025, а також у разі задоволення позову надати їй розстрочку виконання рішення суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.04.2024 [PERSON] звернулася до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою № 1390 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на неї, її чоловіка та їх дітей [PERSON] та [PERSON] . Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 08.04.2024 [PERSON] було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2024 в розмірі 10 000,00 грн. У зв`язку з тим, що чоловік відповідача був не працевлаштований, тому у відповідності до п.133 Порядку № 332 допомога надавалась з 01.08.2024 на трьох осіб у розмірі 8 000,00 грн. щомісячно. В результаті верифікації за даними програмного забезпечення Єдиної інформаційної системи соціальної сфери позивачем було виявлено перетин (виїзд) кордону 10.07.2023 [PERSON] , а 03.09.2024 [PERSON] та [PERSON] . Розпорядженням Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 07.01.2025 [PERSON] було припинено нарахування і здійснення державної виплати з 01.10.2024 згідно рекомендації Мінфіну за результатами верифікації. Завізовано надміру виплачену суму допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи за період з 01.09.2023 по 30.09.2024 у розмірі 39 000,00 грн. 08.09.2025 на адресу відповідача було направлено повідомлення рекомендованим листом про повернення надміру виплачених коштів допомоги в сумі 39 000,00 грн. Лист повернувся за закінченням терміну зберігання. Призначення допомоги здійснюється відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 (далі Порядку №332). Згідно п. 1 Порядку №332 (в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин) допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку. Відповідно до п. 3 Порядку №332 з 1 листопада 2023 допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа) у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога призначається на кожного члена сім`ї (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Для призначення допомоги внутрішньо переміщена особа або уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 (далі - заява). Така заява подається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної (військової) адміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради (далі - орган соціального захисту населення) або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради чи центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи із використанням функціоналу Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (за технічної можливості) та електронних систем Мінсоцполітики (п. 4 Порядку №332). Згідно п. 5 Порядку №332 Допомога призначається внутрішньо переміщеним особам: які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 року з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації; у яких житлове приміщення знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання) та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування, а в разі його відсутності - обласною державною (військовою) адміністрацією факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації. Пунктом 6 Порядку №332 встановлено, якщо отримувач або уповноважена особа повернувся до покинутого місця проживання, виїхав на тимчасове чи постійне місце проживання за кордон або перебуває за кордоном більш як 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, він зобов`язаний повідомити про такі обставини органу соціального захисту населення/уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на обліку або надіслати заяву з використанням засобів поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням кваліфікованого електронного підпису або використанням засобів електронної ідентифікації з високим або середнім рівнем довіри відповідно до вимог Закону України Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги). За наявності технічної можливості отримувач допомоги за наявності реєстраційного номера облікової картки платника податків подає повідомлення про відмову від допомоги засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія). Відповідно до абз.2 п.8 Порядку №332 нарахування та виплата допомоги уповноваженій особі або отримувачу припиняється та більше не призначається/поновлюється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо її повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин.. Обґрунтованими причинами вважаються службове відрядження, оздоровлення дітей, супроводження дітей під час участі в міжнародних змаганнях або участь у відповідних змаганнях, стажування, навчання, лікування, реабілітація, хвороба особи або члена сім`ї, смерть членів її сім`ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, відвідування закладів охорони здоров`я, судових та правоохоронних органів, через які особа не за власним бажанням могла бути відсутньою за місцем проживання/перебування, що підтверджується документально. Уповноважена особа зобов`язана протягом 14 календарних днів після виникнення змін, які впливають на визначення права на отримання допомоги, поінформувати про це засобами поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням електронного підпису або використанням засобів електронної ідентифікації з високим або середнім рівнем довіри відповідно до вимог Закону України Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги) орган соціального захисту населення, уповноважену особу виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центр надання адміністративних послуг (п. 9 Порядку №332). Згідно п. 29 Порядку №332 у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі не добросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Згідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки факт отримання відповідачем неправомірно виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам в сумі 39 000,00 грн. підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 01.09.2023 по 01.10.2024, наданою АТ КБ «ПриватБанк» за вх.№10218 від 10.03.2026. Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Як передбачено ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. У даному випадку відповідач просила суд розстрочити їй виконання рішення суду. Утім, жодних доказів на підтвердження обставин передбачених ч. 4 ст. 435 ЦПК України до суду не надано, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне відмовити у задоволенні даного клопотання. Відповідно до ч. 1 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved