Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором №22.07.2025-100002322 від 22.07.2025р. у розмірі 12060 грн. В обґрунтування позову посилалось на те, що 22.07.2025р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №22.07.2025-100002322, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 4500 грн на строк 98 днів, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 12060 грн, з яких: 4500 грн кредит; 4410 грн проценти; 900 грн комісія; 2250 грн неустойка. Представник позивача в судове засідання не з`явився та звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд, за згодою представника позивача, вирішує розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (тобто положення щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч.1 ст.11 цього Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст.12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання , зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом установлено, що 22.07.2025р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №22.07.2025-100002322 в електронній формі шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого позичальнику надається кредит у розмірі 4500 грн на строк 98 днів, процентна ставка 1% за день користування кредитом, встановлений графік платежів, комісія за надання кредиту 900 грн. Неустойка 45 грн за кожен день невиконання або неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Також у п.10 договору встановлено, що денна процентна ставка визначається з розрахунку: 0.93% (денна процентна ставка) = (4080,78 / 4500)/ 98 ? 100%. Суд не погоджується з таким розрахунком денної процентної ставки з таких підстав. Відповідно до п.9 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом. Частиною 2 статті 8 цього Закону передбачено, що для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (ч.3 ст.8 цього Закону). Згідно з ч.4 ст.8 цього Закону денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t*100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Отже, виходячи з умов кредитного договору №22.07.2025-100002322, згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом фактично становлять 5310 грн і включають: проценти в розмірі 4410 грн (4500 * 1% * 98 = 4410); комісію за надання кредиту в розмірі 900 грн. Тому враховуючи, що ЗВСК = 5310 грн, ЗРК = 4500 грн, t = 98 днів, згідно з ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка мала розраховуватися таким чином: ДПС = (5310 / 4500) / 98 * 100 = 1,2 %. Така денна процентна ставка за кредитним договором в розмірі 1,2% не відповідає розміру, встановленому законом, оскільки перевищує 1%. Також вона не відповідає розміру, встановленому договором 0,93%. Така невідповідність ДПС виникла через неправильний розрахунок кредитодавцем загальних витрат за споживчим кредитом. Тому суд, виходячи з визначеної в ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» формули, здійснює власний розрахунок загальних витрат за споживчим кредитом, при яких денна процентна ставка буде відповідати умовам договору, тобто становити 0,93%: ЗВСК = ДПС * ЗРК * t / 100 = 0,93 * 4500 * 98 / 100% = 4101,3 грн. Отже, за кредитним договором загальна сума процентів за користування кредитом і комісії за надання кредиту має становити 4101,3 грн. Позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 4500 грн 22.07.2025р., що підтверджується: копією договору про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024р., укладеного між ТОВ «Споживчий центр» і ТОВ «Універсальні платіжні рішення»; листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.12.2025р. про перерахування коштів у сумі 4500 грн на платіжну картку відповідача. Як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач не здійснив жодної оплати за договором. Тому, з урахуванням здійсненого судом розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача становить 8601,3 грн, з яких: кредит у розмірі 4500 грн; сума процентів за користування кредитом і комісії за надання кредиту в загальному розмірі 4101,3 грн. Щодо правомірності нарахування відповідачу неустойки (штрафів) в загальному розмірі 2250 грн суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, оскільки нарахування позивачем неустойки (штрафів) здійснювалось під час дії воєнного стану, таке нарахування не відповідає вимогам закону. При виборі й застосуванні норми права до зазначених правовідносин суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №161/11703/22. Ураховуючи викладене, оскільки заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачена, необхідно задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 8601,3 грн. Вирішуючи питання про розподіл судового збору, суд відповідно до ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 12060 грн, а підлягає задоволенню в сумі 8601,3 грн, що складає 71,32% (8601,3 х 100 : 12060). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1727,66 грн судового збору (2422,4 х 71,32%).

Outcome: partial