Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось в Луцький міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та ПАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.210595098, забезпечений транспортний засіб Audi, [NUMBER] . 03.04.2023 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda; [NUMBER] , транспорт [PERSON] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2023 року в справі № 161/5603/23 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.За зверненням потерпілої особи ПАТ СК «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 12676,74 грн. Оскільки відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії, на підставі ст. 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, просить стягнути з відповідача в порядку регресу виплачені грошові кошти в сумі 12676,74 гривень. Ухвалою судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 листопада 2025 року постановлено передати дану справу за підсудністю на розгляд до Луцького міськрайонного суду Волинської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 01 грудня 2025 року цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, надійшла у провадження судді Філюк Тетяни Миколаївни. Ухвалою від 04 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Станом на 04 березня 2026 року відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надійшов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві клопотав суд про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.210595098 від 17.08.2022 транспортний засіб Audi, державний номерний знак [NUMBER] , був застрахований рАТ «СК «ПЗУ Україна». 03 квітня 2023 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Audi, державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , та транспортним засобом Skoda; державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 027 квітня 2023 року [PERSON] визнано винним у спричинені вказаної ДТП та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до п.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди. Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності. Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні. У справі спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до підпункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; Судом встановлено відповідно до відповіді ГСЦ МВС [PERSON] не отримував посвідчення водія. Згідно відповіді ДПП у Волинській області від 20.04.2023 року, під час оформлення адміністративних матеріалів щодо ДТП, яке мало місце 03 квітня 2023 року відносно [PERSON] було винесено постанову про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, їх правове регулювання, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом здійснив дану дорожньо-транспортну пригоду, при цьому не мав права на керування транспортним засобом відповідної категорії, то після виплати позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 12676,74гривень на користь потерпілої особи у нього виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди у порядку регресу, а тому з цих підстав позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 3028 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та ст. 993, 1166, 1194 ЦК України, ст. 8-9, 27 Закону України «Про страхування», ст. 35, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved