Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Теофіпольського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що подружні відносини позивача та відповідачки фактично припинилися, сім`я розпалась остаточно, відновлення сімейних стосунків та примирення з відповідачкою неможливе, відтак, позивач просить розірвати шлюб. Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 04.02.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні 03.03.2026 позивач [PERSON] заперечив проти примирення з відповідачкою, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] не заперечила проти задоволення позову, просила розірвати шлюб, примирення подружжя і збереження шлюбу вважає неможливим. Заслухавши позицію сторін, суд перейшов до стадії ухвалення рішення з визначенням часу проголошення рішення суду о 09:20 год 04.03.2026. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позовної заяви та наявні у справі докази у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що між [PERSON] та [PERSON] 23 листопада 2019 року укладено шлюб, зареєстрований Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2134 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . За час шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 09.04.2021 Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження, що сторони взаємних подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, і за таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу за ініціативою суду було би непропорційним втручанням держави в сферу приватного життя людини. Також суд бере до уваги те, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, в той час як норми чинного сімейного законодавства України визначають однією з засад шлюбу саме його добровільність. При вирішенні спору суд враховує, що право на повагу до приватного і сімейного життя гарантується статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення особою цього права. Змушувати позивача та відповідачку у такій чутливій сфері життя, як подружні відносини, до збереження шлюбу за умови їх прямого категоричного заперечення проти цього та при відсутності реальної ініціативи щодо примирення було би втручанням у визначене законом право, яке не передбачене законом, не має легітимної мети та не є необхідним у демократичному суспільстві. Відтак, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідачки, та ураховуючи наведене, про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Щодо питання про розподіл судових витрат, яке підлягає вирішенню відповідно до ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення, то на підставі ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на відповідача. Разом з тим, відповідно до положень ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду відповідно до поданої копії квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 2.426581587.1 від 01.12.2025 становить 1211,20 грн. Відтак, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, що був сплачений ним при поданні позову, а оскільки відповідачка визнала позов, то інших 50 відсотків судового збору, що були сплачені позивачем при поданні позову, слід повернути позивачеві з Державного бюджету України. Ураховуючи наведене,

Outcome: approved