Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідачки, в якому прохає розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 23 вересня 2000 року в Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 949. В обґрунтування позову позивач зазначив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2000 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З травня 2024 року він з відповідачкою фактично не підтримує шлюбні відносини, з цього часу спільне господарство між ними не ведеться, відсутній спільний бюджет та відсутні взаємні права та обов`язки подружжя, кожен з них живе своїм особистим життям та своїми власними інтересами, спору про поділ спільного майна між ними не має. За таких обставин він вважає, шо подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам та збереження його сім`ї за таких умов не можливо На примирення не згоден, тому вважає, що необхідно розірвати шлюб, який існує формально. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 09 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідачка відзив на позовну заяву не подала. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 23 вересня 2000 року уклали шлюб, який зареєстрований у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовим записом № 949, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 січня 2026 року (а.с. 04). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Сторони з травня 2024 року не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер, як зазначив позивач збереження сім`ї та подальше спільне проживання є неможливим. Оскільки сторони у встановлений законом строк заяву про розірвання шлюбу не відкликали, суд вважає за необхідне шлюб сторін розірвати. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved