Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

13 січня 2026 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому після уточнення просить: зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , 2009 року народження, з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно; зобов`язати виконавчу службу провести перерахунок сум аліментів (документ сформований в системі «Електронний суд»). В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] [PERSON] зазначає, що рішенням Московського районного суду м.Харкова з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на користь відповідача в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. На даний час сімейний стан [PERSON] змінився: у 2021 році в іншому шлюбі народилася друга його дитина [PERSON] . Він зобов`язаний утримувати обох дітей однаково. Матеріальний стан [PERSON] погіршився, оскільки військовий стан значно вплинув на його доходи. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів на двох дітей становить 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, на кожну дитину припадає по 1/6 частини. Зміна сімейного стану (народження другої дитини) призвела до необхідності рівного утримання обох дітей, що є підставою для зменшення розміру аліментів на першу дитину відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України. 29.01.2026 представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив на позов ,в якому просить у задоволенні позову [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовити у повному обсязі, з тих підстав, що позивачем не доведено погіршення його майнового стану, у тому числі, ув`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а тому позов [PERSON] є необґрунтованим (документ сформований в системі «Електронний суд» 29.01.2026). Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 15.01.2026, позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 23.01.2026, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 08.02.2022 у справі №643/16032/18, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою проживання останньої у [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця , але не менше 50/% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 07.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного управління Міністерства юстиції (м.Харків) Соловйовим С.О., постановою від 30.03.2023 було відкрито виконавче провадження №7138909 з виконання виконавчого листа №643/16032/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця , але не менше 50/% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 07.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько [PERSON] , мати - [PERSON] . У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, у зв`язку із народженням другої дитини [PERSON] , який знаходиться на його утриманні. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підставою для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, є доведеність у судовому засіданні суттєвої зміни (погіршення або покращення) матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Така зміна обставин має настати після того, як суд визначив первісний розмір аліментів. Зміна сімейного стану платника аліментів, а саме народження у нього ще одної дитини в іншому шлюбі, сама по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. У такому разі платник аліментів зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19). Суд приходить до висновку про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, від іншої жінки, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Суд також враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, матір. За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів на дитину відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Не підлягають також задоволенню вимоги позивача про зобов`язання виконавчої служби провести перерахунок сум аліментів як необґрунтовані та безпідставні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed