Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

До Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 17.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 334975489 в електронній формі. За умовами договору відповідач отримала кошти у сумі 20 300 грн зі сплатою процентів за користування кредитом. Оскільки відповідач зобов`язання за договором не виконала, виникла заборгованість у сумі 23 728,67 грн, що складається з: суми заборгованості по тілу кредиту 20 300,00 грн; суми заборгованості по процентах за користування кредитом 3428,67 грн. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржника. 23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржника. 26.12.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» був укладений Договір факторингу № 26/12/Е, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» право грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржника. В зв`язку із невиконанням Позичальником своїх зобов`язань зі сплати коштів в повному обсязі та набуттям позивачем права грошової вимоги за вказаним боргом, Позивач просить стягнути суму заборгованості з Позичальника в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025 року головуючою суддею визначено суддю Величко О.В.. Ухвалою від 21.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Рішенням Вищої ради правосуддя № 1048/0/15-25 від 20.05.2025 року суддя [PERSON] звільнена з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів» № 4273-IX від 26.02.2025, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування таких місцевих загальних судів у Дніпропетровській області: Заводський районний суд міста Дніпродзержинська на Заводський районний суд міста Кам`янського. На підставі розпорядження керівника апарату Заводського районного суду міста Кам`янського «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» від 09.07.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2025 головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А.. Ухвалою від 14.07.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 10.10.2025 вирішено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 10.10.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію про належність банківської картки відповідачу, фінансовий номер телефону до банківської картки та виписку по рахунку. 04.11.2025 року на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшли витребувані судом документи. В судові засідання, призначені на 04.11.2025, 16.12.2025, 11.02.2026, учасники справи не з`явилися, відомості про належне повідомлення відповідача у матеріалах справи відсутні. В судове засідання, призначене на 02.02.2026, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, будь-яких заяв від неї на адресу суду не надходило. Ухвалою від 02.03.2026 року суд постановив здійснювати заочний розгляд справи на підставі наявних у матеріалах справи документів. Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 02.03.2026, суд перейшов до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 09.03.2026 о 14 годині 30 хвилин. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова допомога» та [PERSON] був укладений Договір кредитної лінії № 334975489 від 17.02.2022 (далі - Договір) шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV89W4P, що підтверджується Договором (а.с. 50 66), Довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 68 - 69). Відповідно до п. 2.1 Розділу 2 Договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 20 300 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, визначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ». Сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1 Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути в розпорядженні Позичальника. Кредитодавець надає Позичальнику перший транш за Договором в сумі 20 300 грн 00 коп. одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 19.03.2022 р. (п.п. 2.2, 2.3 Договору). Відповідно до п. 5.1 5.2 Договору перший транш за цим Договором, у сумі вказаній в п. 2.3 Договору надається способом, вказаним у п. 5.1.1 Договору, шляхом ініціювання Кредитодавцем безготівкового перерахування суми Кредиту на банківський рахунок Позичальника, за реквізитами платіжної картки 5168-75ХХ-ХХХХ-3510. Відповідно до п. 7.1 Договору на момент укладення цього Договору, сторони дійшли згоди, що сума Кредиту за всіма наданими Траншами має бути повернена Кредитодавцю не пізніше дати закінчення Дисконтного періоду кредитування 19.03.2022, а саме не пізніше ніж через 30 днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. Відповідно до п. 8.1 Договору за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом. Іншх витрат Позичальника, крім процентів за користування Кредитом, Договором не передбачено. Процентні ставки за Договором є фіксованими і не підлягають зміні Кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для Позичальника (п. 8.2 Договору). Відповідно до п. 8.3 Договору зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за весь строк Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,5 % річних, що на день укладення Договору становить 2,1 % в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним. Зобов`язання по сплаті процентів за користування Кредитом після закінчення Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,7 % річних, що на день укладення Договору становить 2,98 % в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним (п. 8.4 Договору). Відповідно до Заявки на отримання грошових коштів в кредит від 17.02.2022 [PERSON] за договором № 334975489 від 17.02.2022 погодила суму кредиту у розмірі 20 300,00 гривень строком на 30 днів шляхом їх перерахування на банківську картку № [NUMBER] зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,38 % в день (а.с. 67, 68). ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надало відповідачу кошти в розмірі 20 300,00 гривень шляхом їх перерахування на картковий банківський рахунок клієнта, зазначений в договорі, що підтверджується платіжним дорученням № 8742bdda-0a19-4666-81aa-e36137a4faa0 від 17.02.2022 (а.с. 87), Довідкою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» № 1072 від 02.12.2024 (а.с. 88), листом ПАТ КБ «ПриватБанк» за вих. № 20.1.0.0.0/7-251021/52200 від 27.10.2025 (а.с. 185), банківською випискою по рахунку за період 17.02.2022 22.02.2022 (а.с. 186). З наданого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» Розрахунку заборгованості за період з 17.02.2022 по 05.05.2022 вбачається, що за кредитним договором сума тіла кредиту становить 20 300,00 гривень, сума нарахованих процентів за період з 17.02.2022 по 05.05.2022 736,89 гривень, сплачено тіло кредиту 20 300 гривень, сплачено проценти за користування кредитом - 736,89 гривень (а.с. 152 - 153). 28.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до п. 2.1 Розділу 2 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Визначення та порядок сплати Фінансування визначені пунктом 3.1 Розділу 3 Договору, фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування Сторони погоджують шляхом укладання Додаткової угоди, сплачується Фактором одним платежем протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання Сторонами такого Реєстру прав вимог. Відповідно до п. 4.1 Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Цей Договір набуває чинності та всі права та обов`язки Сторін за цим Договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками (за наявності її у Сторони). Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього Договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором (пункти 8.1, 8.2 Розділу 8 Договору) (а.с. 97 - 107). Додатковою угодою № 19 від 28.11.2019 строк дії Договору продовжено до 31.12.2020 року (а.с. 108). Додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 року Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції. Відповідно до п. 2.1 Розділу 2 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Визначення та порядок сплати Фінансування визначені пунктом 3.1 Розділу 3 Договору, фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування Сторони погоджують шляхом укладання Додаткової угоди, сплачується Фактором одним платежем протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання Сторонами такого Реєстру прав вимог. Відповідно до п. 4.1 Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги (а.с. 109 - 118). Додатковою угодою № 27 від 31.12.2021 строк дії Договору продовжено до 31.12.2022 року (а.с. 119). Додатковою угодою № 31 від 31.12.2022 строк дії Договору продовжено до 31.12.2023 року (а.с. 120). Додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 строк дії Договору продовжено до 31.12.2024 року (а.с. 121). Відповідно до Витягу з Реєстру права вимоги № 175 від 05.05.2022 Клієнт ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» відступило Факторові ТОВ «Таліон Плюс» Право вимоги до [PERSON] на стягнення заборгованості за кредитним договором № 334975489 від 17.02.2022 в сумі 21 036,89 грн., із яких: сума заборгованості по тілу кредиту 20 300,00 гривень, сума заборгованості за відсотками 736,89 гривень (а.с. 122 - 124). З наданого ТОВ «Таліон Плюс» Розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованості за кредитним договором становить 23 728,67 гривень, із яких: сума заборгованості по тілу кредиту 20 300,00 гривень, сума заборгованості за відсотками за період з 05.05.2022 по 16.06.2022 - 3 428,67 гривень (а.с. 22 - 23). 23.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до п. 2.1 Розділу 2 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Визначення та порядок сплати Фінансування визначені пунктом 3.1 Розділу 3 Договору, фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування Сторони погоджують шляхом укладання Додаткової угоди, сплачується Фактором одним платежем протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання Сторонами такого Реєстру прав вимог. Відповідно до п. 4.1 Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Цей Договір набуває чинності та всі права та обов`язки Сторін за цим Договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками (за наявності її у Сторони). Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього Договору та закінчується 31 грудня 2024 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором (пункти 8.1, 8.2 Розділу 8 Договору) (а.с. 125 - 133). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 Клієнт ТОВ «Таліон Плюс» відступило Факторові ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» Право вимоги до [PERSON] на стягнення заборгованості за кредитним договором № 334975489 від 17.02.2022 в сумі 23 728,67 грн., із яких: сума заборгованості по тілу кредиту 20 300,00 гривень, сума заборгованості за відсотками 3428,67 гривень; (а.с. 134 - 137). 26.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» був укладений Договір факторингу № 26/12/Е, відповідно до п. 1.1 Розділу 1 якого за цим Договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1 є невід`ємною частиною Договору. Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованостей та є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Розділу 1 Договору). Відповідно до п. 1.5 Розділу 1 Договору права вимоги вважаються прийнятими Фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акта прийому передачі Реєстру Боржників (Додаток № 2). Відповідно до п. 3.3 Договору ціна продажу за Договором становить 529 337,24 грн (а.с. 138 - 147). Відповідно до Акта прийому передачі Реєстру Боржників від 26.12.2024 року до Договору факторингу № 26/12/Е від 26.12.2024 Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників кількістю 1140, після чого з урахуванням пункту 1.2 Договору факторингу, від Клієнта до Фактора переходять Права Вимоги Заборгованості від Боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей (а.с. 151). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників (Додаток № 1) до Договору факторингу № 26/12/Е від 26.12.2024 року Клієнт ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило Факторові ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» Право вимоги до [PERSON] на стягнення заборгованості за кредитним договором № 334975489 від 17.02.2022 в сумі 23 728,67 грн., із яких: сума заборгованості по тілу кредиту 20 300,00 гривень, сума заборгованості за відсотками 3428,67 гривень (а.с. 148 - 150). З наданої позивачем Виписки з особового рахунка за кредитним договором № 334975489 [PERSON] має заборгованість у сумі 23 728,67 гривень, з яких сума заборгованості по тілу кредиту 20 300,00 гривень, сума заборгованості за відсотками 3 428,67 гривень (а.с. 24). Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І, ІІ та Глава 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ Книги п`ятої ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 року та Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року (в частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з вимогами частини другої статті 1054 ЦК України відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина друга статті 1046 ЦК України). Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умови. Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту перерахування коштів на рахунок боржника слугує додатковим підтвердженням факту укладення кредитного договору. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21). Відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постановах Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 жовтня 2022 року, у справі № 607/14378/21 (провадження № 61-5246св22), розглядаючи справу суд повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язання може бути замінений іншою собою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором). Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 наведені кваліфікуючі ознаки договору факторингу, а саме договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Договір № 334975489 від 17.02.2022 року укладений між сторонами в електронній формі шляхом його підписання за допомогою введення одноразового ідентифікатора, а тому він є укладеним у письмовій формі, що відповідає вимогам, передбаченим статтями 207, 208, 1055 Цивільного кодексу України, відповідач отримав суму кредиту на свою платіжну картку, отже в неї виник обов`язок з повернення отриманих коштів у розмірі та на умовах встановлених договором, а також процентів за користування ними. Одночасно з тим, з наданого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» розрахунку заборгованості випливає, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання з повернення суми кредиту у розмірі 20 300,00 гривень та процентів за користування ним у сумі 738,89 гривень виконала в повному обсязі, зазначені суми заборгованості були сплачені Кредитодавцю, що відображено у розрахунку заборгованості. В межах даної справи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлені ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», яке набуло право грошової вимоги до відповідача від ТОВ ««Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», яке набуло таке право від ТОВ «Таліон Плюс», яке набуло право грошової вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Одночасно з тим, суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач свої зобов`язання за договором перед ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконала в повному обсязі, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» не має права грошової вимоги до відповідача в зв`язку із відсутністю заборгованості, зворотнього матеріали справи не містять. Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів, що ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» мало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 334975489 від 17.02.2022 року, що в подальшому було передано Факторам за договорами факторингу, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed