Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» Памірський М.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.06.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 502507-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Позивач ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором позики виконало та перерахувало відповідачу кредитні кошти в сумі 20 000 грн. на банківську картку № [NUMBER] . Відповідач здійснив оплату по кредитному договору, однак не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 66 841 грн., яка складається з наступного: 20 000 грн. за тілом кредиту, 44 724,75 грн. сума прострочених платежів за відсотками, 2116,25 грн. за комісією. Ухвалою судді від 27.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 13.01.2026 витребувано докази у справі, а саме з АТ «ПУМБ» наступні документи: письмові докази у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); письмові докази у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 14.06.2024 (дата видачі кредиту) по 29.11.2024 (дата закінчення терміну кредитування). Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував, про що зазначив у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судової повістки за адресою місця проживання та на електронну адресу, зазначені у позовній заяві, а також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Частиною 4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Письмових заперечень проти позову, заяв та клопотань до матеріалів справи не надано, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, заяв по суті справи не подав. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що 14.06.2024 на підставі анкети клієнта (а.с.56) між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] в електронній формі, шляхом акцепту пропозиції, укладено договір № 502507-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого відповідач у безготівковій формі отримав кредитні кошти в сумі 20000 грн. строком на 24 тижні (до 29.11.2024), які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за стандартною процентною ставкою в день 1,50000000 % (фіксована), 1,14874498 % (фіксована) (п.2.4) та комісію в сумі 3000 грн. за надання кредиту (п.2.5), денна процентна ставка 1,16% (п.2.11) (а.с.39-53). Відповідач був ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту, про що свідчить його електронний підпис (а.с.36-38). На підставі укладеного договору на банківську картку № [NUMBER] [PERSON] перераховано кредитні кошти в сумі 20 000 грн., про що свідчить підтвердження про здійснення переказу грошових коштів (а.с.12), інформація, надана АТ «ПУМБ» та виписками по рахунку [PERSON] (а.с.87-92). Судом досліджено візуальну форму послідовності дій клієнта (а.с.54-55). Правила відкриття кредитної ТОВ «Бізнес Позика» затверджені наказом директора ТОВ «Бізнес Позика» від 02.04.2024 № 9-ОД (а.с.13-22). Відповідачка зобов`язання щодо повернення кредиту в повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим станом на 06.10.2025 виникла заборгованість в сумі 66841 грн., яка складається з наступного: 20 000 грн. за кредитом, 44724,75 грн. за відсотками, 2116,25 грн. по комісії, про що свідчить досліджений судом розрахунок заборгованості (а.с.32-34) та довідка про стан заборгованості (а.с.35). Згідно з довідкою про стан заборгованості, станом на 06.10.2025 загальна заборгованість становить 66 841 грн., яка складається з наступного: 20 000 грн. за кредитом, 44724,75 грн. за відсотками, 2116,25 грн. за комісією (а.с.35). За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Бізнес Позика», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих кредитних коштів в повному обсязі та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсними не визнано. Відтак, в силу вказаних вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти з користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. У відповідності до приписів Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні Кредитного договору Банком була доведена до відома Позивальника інформація про умови кредитування, розмір процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, про що зазначено у договорі про відкриття кредитної лінії. Згідно з наданими суду доказами, на рахунок відповідачки за вказаним кредитним договором перераховано кредитні кошти в сумі 20 000 грн.. Відповідач у повному обсязі кредитні кошти не повернув. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 20 000 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. Сторонами у кредитному договорі узгоджено розмір процентної ставки та порядок сплати відсотків, а саме відповідач зобов`язався сплатити відсотки за стандартною процентною ставкою в день 1,50000000 % (фіксована), 1,14874498 % (фіксована) (п.2.4 Договору). Як вбачається з дослідженого судом розрахунку відсотки нараховані в межах строку кредитування. Між тим, згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору (станом на 14.06.2024), максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Договір між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] укладений 14.06.2024. Таким чином, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними. Згідно з умовами договору (п.3.2) процентна ставка нараховується протягом строку кредитування на залишок заборгованості по кредиту на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом. Строк кредитування згідно з п.2.3 Договору становить 24 тижні, тобто 168 днів. Враховуючи, що денна відсоткова ставка не може бути вищою ніж 1%, відповідачем не здійснювались платежі щодо повернення тілу кредиту, підлягають нарахуванню відсотки на фактичний залишок заборгованості 20 000 грн. в розмірі 1% денної відсоткової ставки за 168 днів, тобто в межах строку кредитування, в сумі 33 600 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 20 000 грн. та за відсотками в сумі 33 600 грн. Що стосується вимог щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту, суд зазначає наступне. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума нарахованої відповідачу комісії становить 2116,25 гривень. Пунктом 2.5 договору передбачено стягнення комісії за надання кредиту в сумі 3000 грн. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року. У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати банку комісійну винагороду за надання кредиту. Однак, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають задоволенню частково. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені частково (на 80%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1937,92 грн.

Outcome: partial