Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

1. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія (далі ТОВ «Ейс») надійшов до Любешівського районного суду Волинської області 26 січня 2026 року. Ухвалами суду від 02 лютого 2026 року відкрито спрощене провадження у справі та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Постановлено розглянути справу 03 березня 2026 року з повідомленням сторін. На призначену дату судового розгляду 03 березня 2026 року сторони не з`явилися. Відповідачка подала відзив на позовну заяву. Представник відповідача відповідь на відзив. Згідно з частиною другою статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 244 ЦПК судове рішення проголошено 06 березня 2026 року. 2. Стислий виклад позиції позивача. ТОВ «Ейс» у позовній заяві вказує, що 10 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео») та відповідачкою [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір № 135740245, згідно з яким відповідачка отримала 2 тисячі гривень кредиту. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту до 22 тисяч гривень ТОВ «Манівео» перерахувало відповідачці кредитні кошти через банк-провайдер. [PERSON] не виконувала свої зобов`язання перед первісним кредитором. ТОВ «Манівео» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі ТОВ «Таліон плюс») 28 листопада 2018 року уклали договір факторингу № 28/1118-01, який згодом було пролонговано відповідно до додаткових угод. Відповідно до цих договорів, реєстру прав вимог № 175 від 05 травня 2022 року клієнт відступив фактору право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 135740245 від 10 лютого 2022 року. Між ТОВ «Таліон плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «Онлайн Фінанс») 27 травня 2024 року укладено договір факторингу № 27/0524-01. Відповідно до цього договору, реєстру прав вимог № 1 клієнт відступив фактору право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № № 135740245 від 10 лютого 2022 року. ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Ейс» 15 липня 2025 року уклали договір факторингу № 15/07/25-Е, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 135740245 від 10 лютого 2022 року. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «Ейс» набуло право вимоги до [PERSON] на суму 27289 гривень, з яких 21926 гривень заборгованість по тілу кредиту, 5363 гривні борг по несплаченим відсоткам. Таким чином, ТОВ «Ейс» просить стягнути із [PERSON] 27289 гривень заборгованості за кредитним договором № 135740245 від 10 лютого 2022 року. Крім вказаної суми, позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати у розмірі 2662,4 гривні, пов`язані з оплатою судового збору, та 7 тисяч гривень витрат на професійну правничу допомогу. 3. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідачка [PERSON] у відзиві на позовну заяву просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Зазначила, що останні кредитні кошти у ТОВ «Манівео» вона отримала 24 лютого 2022 року. Строк кредитування становив 30 днів. Отже, кінцевий строк виконання зобов`язання настав орієнтовно 26 березня 2022 року. Отже, строк позовної давності сплив 26 березня 2025 року. Нараховані відсотки є неспівмірними та підлягають зменшенню. Витрати на правничу допомогу позивача є явно завищеними. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до договору кредитної лінії № 135740245 від 10 лютого 2022 року, що укладений в електронній формі між ТОВ «Манівео» та [PERSON] , кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії шляхом перерахунку коштів на платіжну картку. Сума кредитного ліміту складає 22 тисячі гривень. Сума кредитного ліміту це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути в. розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає перший транш за договором у сумі 2 тисячі гривень, який має бути повернуто до 25 лютого 2022 року. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду необмежена. На період строку кредитування встановлено проценти за користування кредитом у розмірі 2,10 % від суми кредиту за кожний день користування ним. З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язується щоденно сплачувати кредитодавцю 2,98 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Інформація щодо основних умов кредитування ТОВ «Манівео» також відображена у паспорті споживчого кредиту «Смарт». Відповідно до довідок ТОВ «Манівео», платіжних доручень [PERSON] отримала кредит сімома траншами: 10 лютого 2022 року 2 тисячі гривень; 12 лютого 2022 року 1400 гривень; 13 лютого 2022 року 600 гривень; 22 лютого 2022 року 2600 гривень (дві операції); 24 лютого 2022 року 15400 гривень (дві операції). Всього: 22 тисячі гривень. На виконання ухвали Любешівського районного суду Волинської області Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» надало інформацію, що збігається з відомостями платіжних доручень ТОВ «Манівео». Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео» [PERSON] 24 лютого 2022 року оплатила 344 гривні відсотків, 30 квітня 2022 року 56 копійок тіла кредиту. Загальний розмір заборгованості [PERSON] на момент відступлення права вимоги 05 травня 2022 року становив 21999,44 гривень тіла кредиту та 738,04 гривень відсотків. Предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що укладений між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео» (клієнт), є відступлення права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру права вимоги, кожен наступний реєстр є самостійним додатком та не змінює попередній. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання реєстру прав вимог. Право вимоги до боржників підлягає поверненню клієнту у випадку якщо суму боргу було направлено боржником на користь клієнта до дня переходу права вимоги від клієнта до фактора. Строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року. Додатковими угодами ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео» (клієнт) неодноразово продовжували договірні відносини відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Згідно з витягом реєстру боржників № 175 від 05 травня 2022 року ТОВ «Манівео» передало ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до [PERSON] по договору № 135740245 від 10 лютого 2022 року. ТОВ «Таліон Плюс», отримавши право грошової вимоги до [PERSON] , продовжувало нараховувати відсотки, на момент передачі свого права вимоги 27 травня 2024 року їх розмір становив уже 5363 гривні. Між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 27/0524-01. Відповідно до цього договору, реєстру прав вимог № 1 від 27 травня 2024 року клієнт відступив фактору право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № № 135740245 від 10 лютого 2022 року. ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Ейс» 15 липня 2025 року уклали договір факторингу № 15/07/25-Е, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 135740245 від 10 лютого 2022 року. 5. Норми права, які застосував суд. Згідно з пунктами 3, 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) засадами цивільного судочинства зокрема є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, третьої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з пунктами 4, 10, 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до частин першої-восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно із статтею 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно з частиною першою статті 1079 ЦК сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Згідно із статтями 256, 257 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною п`ятою статті 261 ЦК встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК в редакції Закону України № 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відповідно до Закону України № 4434-ІХ від 14 травня 2025 року, який набрав чинності 04 вересня 2025 року, пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК виключено. Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває на цей час. 6. Мотиви суду щодо позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першої статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З врахуванням процитованого вище законодавства щодо зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, їх відновлення, суд вважає, що позивач у цьому випадку строк позовної давності не пропустив. При укладенні договору кредитної лінії [PERSON] надала первісному кредитодавцю свої персональні дані, підписала договір одноразовим цифровим ідентифікатором. Таким чином, договір підписано сторонами у належній формі та у передбачений законом спосіб. Аналіз доданих до позовної заяви договорів факторингу, додаткових угод між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео», які виходячи з їх змісту також необхідно кваліфікувати як договори факторингу, витягів з реєстрів боржників тощо, приводить суд до висновку про набуття ТОВ «Ейс» права грошової вимоги до [PERSON] відповідно до договору кредитної лінії № 135740245 від 10 лютого 2022 року. Між тим, пред`явлені до стягнення суми суд вважає завищеними з таких міркувань. Суд констатує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16. ТОВ «Манівео» відкрило відповідачці [PERSON] кредитну лінію на суму 22 тисячі гривень на 15 днів з дня отримання кредиту, тобто з 10 по 25 лютого 2022 року. Протягом цього періоду діяла процентна ставка у 2,10 % від суми кредиту. Позичальник 24 лютого 2022 року здійснила оплату відсотків первісному кредитору на суму 344 гривні. Отже, розрахунок заборгованості по відсотках з врахуванням дат та сум отримання кредиту становитиме 738,04 гривні, що і відображено у довідці ТОВ «Манівео», складеної на день відступлення права вимоги 05 травня 2022 року. ТОВ «Таліон плюс» як фактор не мало підстав продовжувати нараховувати відсотки відповідно до договору кредитної лінії № 135740245 від 10 лютого 2022 року. Отже, позов ТОВ «Ейс» підлягає до частково задоволення. Суд присуджує до стягнення із [PERSON] заборгованість по тілу кредиту у сумі 21926 гривень, що відповідає позовним вимогам, та 738,04 гривень відсотків. В решті позов до задоволення не підлягає. 7. Питання розподілу судових витрат. ТОВ «Ейс»при поданні позовної заяви сплатило 2662,4 гривень судового збору, які у зв`язку із частковим задоволенням позову відповідно до статті 141 ЦПК необхідно стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог (83,05 % від заявлених вимог). Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 7 тисяч гривень витрат на правничу допомогу. Вирішуючи це питання, суд дійшов таких висновків. Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року з адвокатським бюро «Соломко та партнери», протокол погодження вартості послуг до договору, додаткову угоду № 25770987080, акт прийому-передачі наданих послуг від 20 серпня 2025 року. Відповідно до вказаних документів адвокатським бюро було складено позивачу позовну заяву (2 години, 5 тисяч гривень), вивчено матеріали справи (2 години, 1 тисяча гривень), підготовлено адвокатський запит (1 година, 500 гривень), підготовлено та складено клопотання щодо отримання інформації (1 година, 500 гривень). Отже, враховуючи відповідне клопотання відповідачки, ціну позову, незначну складність справи, а також часткове задоволення позову, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з [PERSON] , до 3 тисяч гривень. 8. Висновок суду щодо позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: partial