Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 07 квітня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено договір № 2109750004229, за умовами якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у сумі 4 600,00 грн зі сплатою процентів. Крім того, 26 квітня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено договір № 2111629949424, за умовами якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у сумі 1 700,00 грн зі сплатою процентів. Також 08 травня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено договір №2112826354815, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 000,00 грн зі сплатою процентів. Кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за договорами кредиту, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач свої зобов`язання з повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. 01 грудня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 1-12, за умовами якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договорами № 2109750004229, № 2111629949424 та № 2112826354815. 10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклали договір № 10-01/2023, згідно з умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило позивачу права вимоги, зокрема до відповідача за вищезазначеними договорами. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитами у загальному розмірі 106 060,64 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач подала відзив, в якому зазначає, що позивачем не доведено укладення нею договорів з ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» ні в паперовій, ні в електронній формі. Посилається на те, що підписані обома сторонами у дату укладання оригінали договорів у наданих редакціях не існують в природі. Ставить під сумнів як докази копії договорів, надані позивачем. Непідписані відповідачем умови кредитування не можуть бути застосовані до правовідносин. У зв`язку з недоведеністю наявності згоди та волевиявлення позичальника на укладення договорів на зазначених позивачем умовах вважає, що такі правочини не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. Крім того, зазначає, що позивачем на підтвердження зарахування кредитодавцем грошових коштів на рахунок відповідача не надано первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунки заборгованості відповідачем не визнаються, вони не є первинними документами, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами наявності заборгованості. Також зазначає, що проценти за користування кредитом за договорами нараховані поза межами строків кредитування, що суперечить нормам законодавства. При цьому посилається також на недотримання розміру максимальної денної ставки, визначеною ч.5 ст.8 та п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту повідомлення відповідача про набуття позивачем права грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами. А оскільки відсутні докази виконання договірного обов`язку видачі кредиту первісним кредитором, то у нього не виникли права, які міг набути від нього позивач. Також вважає, що на момент укладення договору факторингу кредитних договорів ще не існувало, тому у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу. Посилається на рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, відповідно до якого з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Зазначає, що в період дії карантину та воєнного стану забороняється застосування підвищеної процентної ставки та нарахування пені. Також стверджує, що внутрішні правила кредитодавця з огляду на їхній мінливий характер та відсутність підтвердження, що позичальник ознайомлений з ними та підписав їх, не можуть вважатися складовою кредитного договору. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, в тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Отже, обов`язковим реквізитом електронного документа є електронний підпис автора або прирівняний до нього підпис. Електронні підписи можуть бути неудосконаленими, удосконаленими та / або з одноразовим ідентифікатором, кваліфікованими. Різниця між одноразовим ідентифікатором та електронним цифровим підписом полягає в способі ідентифікації підписувача та ступеня захисту такого підпису. Але юридично вони мають однакову силу. Кваліфікований електронний підпис відрізняється від інших підписів тим (крім технічної частини), що він генерується, перевіряється і контролюється спеціально сертифікованими (державою) установами. Суть електронного підпису з одноразовим ідентифікатором полягає у використанні одноразових повідомлень (паролів, кодів, підтверджень) шляхом телекомунікаційних засобів. Підпис з використанням одноразового ідентифікатора неможливо перевірити через спеціальні сервіси, однак дійсність укладення договорів з використанням таких підписів вже неодноразово підтверджувалася в судовій практиці. Позивачем надано належні та достатні докази, які беззаперечно підтверджують, що відповідач ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; надав відповідні дані для заповнення формуляра заяви-анкети (ПІП, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту, номер платіжної картки та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодився з запропонованими умовами договору та підписав їх. Враховуючи, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не є банком або фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, операції з переказів відповідачу коштів здійснені ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на підставі укладеного між сторонами договору. Переказ коштів здійснено на картковий рахунок, зазначений позичальником у заявці на отримання кредиту. Небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» в силу положень ст.13 Закону України «Про електронну комерцію» є належними доказами видачі грошових коштів на виконання умов. Відповідачем не надано доказів про те, що кредитні грошові кошти на її банківську картку не надходили. Підписуючи договір про надання фінансових послуг, сторони погодили умови повернення кредиту та нарахування процентів. У розрахунку заборгованості чітко зазначено, з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона нарахована. При цьому проценти нараховано в межах строку кредитування, зазначеного в кредитному договорі та в заяві-анкеті на отримання кредиту. Первісним кредитором та його правонаступником правомірно нараховувалися проценти за користування кредитом за процентною ставкою, визначеною умовами договору, до набрання чинності положень щодо максимального розміру денної процентної ставки. Позивачем не заявлено вимоги про стягнення пені, неустойки та/або інших штрафних санкцій за невиконання умов договору. Договір факторингу та договір відступлення прав вимоги не є предметом спору у справі. Відповідач не оскаржує правомірність цих договорів. Обов`язок щодо повідомлення позичальника про відступлення прав вимоги було покладено на ТОВ «Служба миттєвого кредитування», тому ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» не було порушено порядку передачі права вимоги. Будь-яких перешкод для виконання зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг первісному кредитору у відповідача не було. Крім того посилається на те, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Наголошує, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Додаткові пояснення відповідача. У наданих додаткових поясненнях відповідач зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт надання їй кредитних коштів саме ТОВ «СЛУЖБА МИТТЕВОГО КРЕДИТУВАННЯ» на умовах, зазначених у позовній заяві. Посилається на відповідь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», надану на її запит, про відсутність інформації щодо відправників коштів за окремими зарахуваннями та неможливості ідентифікувати такі зарахування як кредитні кошти. Письмові пояснення позивача. У письмових поясненнях представник позивача зазначає, що наданий відповідачем скрін загальної відповіді з банку не є належним та достатнім доказом, який підтверджує чи спростовує факт отримання кредитних коштів за договорами. У свою чергу, виписки з рахунку за кредитною карткою відповідачем так і не було надано. Тобто, не надано жодних належних доказів на спростування позиції позивача. Заяви/клопотання. Відповідач надала клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу неспівмірним із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Процесуальні дії у справі. 02 січня 2026 року позовна заява отримана судом. 12 січня 2026 року судом отримана інформація про реєстрацію місця проживання відповідача. 13 січня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 05 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про огляд оригіналів електронних доказів та витребування доказів; відмовлено у поновленні пропущеного процесуального строку та задоволенні клопотання позивача про витребування доказів; відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Фактичні обставини, встановлені судом. 07 квітня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено електронний договір про надання фінансових послуг № 2109750004229, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 4 600,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та невід`ємною його частиною (п. 1.2 договору). Орієнтовний строк повернення кредиту 14 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 14 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Відповідно до п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік. Згідно з п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у такому розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. Якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 14 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (п. 1.4.2 договору). Згідно із заявою-анкетою позичальник просить надати кредит строком на 365 днів. Договір та додатки до нього підписано позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатору. Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами. Згідно з наданою позичальником при укладенні договору інформацією їй належить картка [NUMBER] . Відповідно до листа ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на підставі укладеного між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» і ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» договору про організацію переказів грошових коштів 07 квітня 2021 року здійснено переказ грошових коштів у сумі 4 600,00 грн на карту [NUMBER] згідно з договором № 2109750004229. Таким чином, кредитодавцем виконано умови договору з надання кредитних коштів. Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконав. Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованість [PERSON] за договором № 2109750004229 станом на 30 листопада 2021 року становить 33 810,00 грн і складається із тіла кредиту 4 600,00 грн та процентів 29 210,00 грн. З розрахунку видно, що відповідачем сплачено проценти в сумі 1 932,00 грн. 26 квітня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено електронний договір про надання фінансових послуг № 2111629949424, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 1 700,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та невід`ємною його частиною (п. 1.2 договору). Орієнтовний строк повернення кредиту 10 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 10 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Відповідно до п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік. Згідно з п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у такому розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. Якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 10 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (п. 1.4.2 договору). Згідно із заявою-анкетою позичальник просить надати кредит строком на 365 днів. Договір та додатки до нього підписано позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатору. Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами. Згідно з наданою позичальником при укладенні договору інформацією їй належить картка [NUMBER] . Відповідно до листа ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на підставі укладеного між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» і ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» договору про організацію переказів грошових коштів 26 квітня 2021 року здійснено переказ грошових коштів у сумі 1 700,00 грн на карту [NUMBER] згідно з договором № 2111629949424. Таким чином, кредитодавцем виконано умови договору з надання кредитних коштів. Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконав. Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованість [PERSON] за договором № 2111629949424 станом на 30 листопада 2021 року становить 12 461,00 грн і складається із тіла кредиту 1 666,00 грн та процентів 10 795,00 грн. З розрахунку видно, що відповідачем сплачено тіло кредиту в сумі 34,00 грн та проценти в сумі 68,00 грн. 08 травня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено електронний договір про надання фінансових послуг № 2112826354815, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 1 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та невід`ємною його частиною (п. 1.2 договору). Орієнтовний строк повернення кредиту 6 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 6 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Відповідно до п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік. Згідно з п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у такому розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. Якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 6 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (п. 1.4.2 договору). Згідно із заявою-анкетою позичальник просить надати кредит строком на 365 днів. Договір та додатки до нього підписано позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатору. Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами. Згідно з наданою позичальником при укладенні договору інформацією їй належить картка [NUMBER] . Відповідно до листа ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на підставі укладеного між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» і ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» договору про організацію переказів грошових коштів 08 травня 2021 року здійснено переказ грошових коштів у сумі 1 000,00 грн на карту [NUMBER] згідно з договором № 2112826354815. Таким чином, кредитодавцем виконано умови договору з надання кредитних коштів. Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконав. Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованість [PERSON] за договором № 2112826354815 станом на 30 листопада 2021 року становить 7 140,00 грн і складається із тіла кредиту 1 000,00 грн та процентів 6 140,00 грн. З розрахунку видно, що відповідачем погашення кредиту та сплата процентів не здійснювалася. 01 грудня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ « ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за договорами № 2109750004229 від 07 квітня 2021 року (номер запису в реєстрі боржників 2327), № 2111629949424 від 26 квітня 2021 року (номер запису в реєстрі боржників 2330), № 2112826354815 від 08 травня 2021 року (номер запису в реєстрі боржників 2329). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги за договором № 2109750004229 становить 33 810,00 грн, за договором № 2111629949424 12 461,00 грн, за договором № 2112826354815 7 140,00 грн. Згідно з наданими розрахунками ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснило нарахування процентів у сумі 44 808,14 грн за період з 01 грудня 2021 року по 06 квітня 2022 року за договором № 2109750004229, у сумі 18 656,20 грн за період з 01 грудня 2021 року по 25 квітня 2022 року за договором № 2111629949424, у сумі 12 118,60 грн за період з 01 грудня 2021 року по 07 травня 2022 року за договором № 2112826354815. 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договорами № 2109750004229 від 07 квітня 2021 (номер запису в реєстрі боржників 9422), № 2111629949424 від 26 квітня 2021 року (номер запису в реєстрі боржників 41921) та № 2112826354815 від 08 травня 2021 року (номер запису в реєстрі боржників 65427). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги за договором № 2109750004229 становить 78 618,14 грн, за договором № 2111629949424 31 117,20 грн, за договором № 2112826354815 19 258,60 грн. Позивачем нарахування за договорами, право вимоги за якими ним набуто, не здійснювалося. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача за вищезазначеними договорами. Відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 08 грудня 2025 року заборгованість за договорами становить у загальному розмірі 128 993,94 грн, з яких: - за договором № 2109750004229 від 07.04.2021 78 618,14 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 4 600,00 грн, заборгованості за відсотками 74 018,14 грн; - за договором № 2111629949424 від 26.04.2021 31 117,20 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 1666,00 грн, заборгованості за відсотками 29 451,20 грн; - за договором № 2112826354815 від 08.05.2021 19 258,60 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 1000,00 грн, заборгованості за відсотками 18 258,60 грн. Проте позивач, враховуючи принцип розумності співмірності і пропорційності, просить стягнути заборгованість за договором № 2109750004229 від 07 квітня 2021 року у розмірі 55 684,84 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 4 600,00 грн, заборгованості за відсотками 51 084,84 грн. Таким чином, загальний розмір вимог, заявлених до стягнення, становить 106 060,64 грн. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3-6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, фізична особа, персональні дані якої обробляються; згода суб`єкта персональних даних добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.5, 6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних»). У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Висновок суду. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитних договорів з первісним кредитором, порушення взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цими договорами. Разом з тим судом надано оцінку доводам відповідача щодо непідтвердження позивачем укладення договорів та викладених у них умов у зв`язку з ненаданням оригіналів електронних договорів. При цьому враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договори, укладення яких не визнає відповідач, укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надіслано відповідачу на його фінансовий номер. Відповідач на веб-сайті фінансової установи подав заявки на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісні кредитори надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразові ідентифікатори у вигляді СМС-повідомлення, які відповідач використав для підтвердження підписання договорів. Відповідач був повністю ознайомлений з умовами договорів до їхнього підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу. Без здійснення зазначених дій відповідачем кредитні договори не могли бути укладеними, ці правочини відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету договори між первісним кредитором та відповідачем не були б укладені. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). [PERSON] не доведено, що нею не укладалися договори № 2109750004229, № 2111629949424 та № 2112826354815. У відзиві містяться доводи лише про те, що позивачем не доведено укладення договорів, проте доказів на спростування аргументів позивача не надано. При цьому відповідач стверджує, що не має власних примірників договорів, не визнає надані позивачем копії, оскільки особисто їх не підписував. Суд зазначає, що без введення позичальником відповідних даних, без здійснення його верифікації, без передання ним та отримання фінансовою установою персональних даних з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. Відповідачем не підтверджено неправильне зазначення у договорах анкетних даних [PERSON] , її номерів зв`язку, адресу електронної пошти, місця проживання, банківських реквізитів. Для підтвердження укладення між відповідачем та первісним кредитором кредитних договорів позивачем надано інформації щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладання електронних договорів, вчинених первісним кредитором та [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею, із зазначенням часу та дати таких дій. Зазначені інформації містять, зокрема, відомості про мобільний телефон та адресу електронної пошти позичальника (які також зазначені [PERSON] у відзиві), дані паспорта, інші персональні дані, номер карткового рахунку. Зазначені інформації розкривають механізм вчинення позичальником дій для укладення кредитного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування кредитних грошових коштів, номери телефонів, адреси реєстрації (та фактичного) місця проживання, адреса електронної пошти) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем до суду не надані, як і не надано доказів того, що він звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення стосовно нього шахрайських дій чи оскарження ним правомірності укладених договорів. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку і він мав можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладених договорів. Зважаючи на це, доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів на підтвердження отримання та використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, спростовуються матеріалами справи, а невизнання самим відповідачем факту укладення договорів і використання такого ідентифікатора не обґрунтоване стороною відповідача за допомогою належних та допустимих доказів. При цьому аргументи відповідача про відсутність письмової згоди сторін на підписання договорів електронних підписів одноразовим ідентифікатором суд відхиляє, оскільки наявність такої згоди згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачена при використанні аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису), а не електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, пунктом 4.3 кредитних договорів передбачено, що сторони домовилися, що як підписи сторін будуть використовуватися одноразові ідентифікатори. Доводи про необхідність перевірки електронних підписів на оригіналах договорів також не заслуговують на увагу, оскільки на сайті Центрального засвідчувального органу онлайн сервіс перевірки можливий лише щодо кваліфікованого електронного підпису чи печатки для електронних документів, а перевірка електронних підписів одноразовим ідентифікатором на цьому сайті не здійснюється. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем підтверджено укладення відповідачем з первісним кредитором договорів № 2109750004229, № 2111629949424 та № 2112826354815 та підписання їх сторонами договорів одноразовими ідентифікаторами, що відповідачем не спростовано. Посилання відповідача на можливість зміни позивачем змісту договорів у наданих копіях суд не бере до уваги за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу. Судом встановлений факт укладення відповідачем кредитних договорів, пунктом 4.9 яких передбачено, що позичальник підтверджує, зокрема, отримання підписаного сторонами екземпляру договору. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, зокрема одноразовим ідентифікатором, є оригіналом такого документа. [PERSON] не надає власних примірників договорів, зазначає, що вони у неї відсутні. При цьому причину відсутності таких примірників та які саме умови договорів можуть бути змінені позивачем із зазначенням конкретних невідповідностей, що викликають у неї сумнів у достовірності доказів відповідачем не зазначено. При цьому у суду відсутні сумніви у достовірності копій договорів. Тому суд вважає такі твердження відповідача неаргументованими та не бере їх до уваги. Оскільки судом встановлено факт укладення відповідачем кредитних договорів та підписання їх електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, доводи відповідача про те, що непідписані нею умови кредитування не можуть бути застосовані, є безпідставними та не беруться судом до уваги. Доводи відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні бухгалтерські документи, що підтверджують видачу відповідачу грошових коштів та наявність заборгованості, також не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Згідно з частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання відповідача та її представника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним. Судом встановлено, що кредитні договори укладено в порядку Закону України «Про електронну комерцію», тому посилання на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі №733/608/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №755/2284/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, є безпідставними, оскільки у зазначених справах кредитні договори укладалися не в порядку Закону України «Про електронну комерцію», а кредитором є банки, тобто встановлені відмінні від справи, яка розглядається, фактичні обставини. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20. Таким чином, відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів не є підставою для висновку про невиконання умов договору кредитодавцем та неотримання позичальником грошових коштів за кредитними договорами. Позивачем на підтвердження факту перерахування первісним кредитором грошових коштів на рахунок відповідача надано довідки операторів платіжних послуг. Зазначені довідки дають можливість ідентифікувати розмір наданого кредиту, реквізити платіжної картки, дату зарахування коштів, номери кредитних договорів. Суд вважає, що довідки операторів платіжних послуг відповідають вимогам ч.3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» і підтверджують факт надання кредитних коштів. [PERSON] не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні грошові кошти не були зараховані на її картковий рахунок. На спростування тверджень позивача не надано виписку з клієнтського рахунку, яка може містити відомості про рух коштів на рахунку. Доводи про недоведеність факту переказу відповідачу грошових коштів, які викладені у відзиві, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються письмовими доказами у справі. Доказів зворотного відповідачем не надано. Для спростування наявності заборгованості за кредитними договорами відповідачем також не надано виписку з особового рахунку. Посилання відповідача на відповідь банку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНКУ», надану на її запит, про відсутність інформації щодо відправників коштів за окремими зарахуваннями та неможливості ідентифікувати такі зарахування як кредитні кошти не спростовують факту зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Суд також відхиляє посилання представника відповідача на непідтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідача з огляду на таке. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право вимоги за якими переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами. Позивачем підтверджено перехід до нього права вимоги до відповідача. Оскільки відповідачем не спростовано отримання кредитних коштів, твердження відповідача про те, що позивач не міг набути права вимоги за договорами, надання кредитодавцем кредитних коштів за якими не доведено, суд вважає безпідставними. Доводи відповідача про неповідомлення про відступлення права вимоги суд відхиляє, оскільки за положеннями статей 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, заміна кредитора у зобов`язанні не припиняє самого зобов`язання та не впливає на дійсність основного правочину. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 вересня 2015 року по справі №6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Доказів погашення заборгованості первісному кредитору відповідачем не надано. При цьому доводи відповідача про укладення договору факторингу до укладення кредитних договорів, право вимоги за якими ще не існувало, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки договір факторингу укладено 01 грудня 2021 року після укладення договорів № 2109750004229, № 2111629949424 та № 2112826354815. Відповідачем порушувалися умови кредитного договору, кошти на повернення кредитів не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості. Також суд зауважує, що на день розгляду справи в суді заборгованість повністю не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем не спростований і відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Власний розрахунок заборгованості не надав. При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості первісних кредиторів, які містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір, сплату відповідачем коштів у рахунок погашення заборгованості. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України). Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості. Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23. Позивач на підтвердження наявної суми заборгованості надав обґрунтовані розрахунки заборгованості, складені ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», які досліджені судом та перевірені шляхом вчинення арифметичних дій. Тому суд погоджується із наданими розрахунками. Відповідачем наявність заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контрозрахунку не надано, тому суд відхиляє аргументи щодо неналежності розрахунків з посиланням на те, що вони є відображеннями міркувань позивача. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права видно, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Судом встановлено, що заборгованість за процентами нарахована в межах граничних строків кредитування та розмірах, передбачених укладеними між відповідачем та первісним кредитором договорами. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про неправомірне продовження строку кредитування за договорами та нарахування процентів після спливу строку кредитування як безпідставні. Крім того, відповідач помилково вважає, що проценти нараховані з порушенням законодавчо встановлених обмежень максимального розміру денної процентної ставки. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Кредитні договори укладено 07 квітня 2021 року, 26 квітня 2021 року, 08 травня 2021 року, до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Строк кредитування зва договорами 1 рік. Таким чином, строк дії договорів закінчився до набрання до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» і на них не поширюються положення пункту 5 розділу І цього Закону. З огляду на викладене суд погоджується з наданими позивачем розрахунками заборгованості. Позивачем вимоги про стягнення пені не заявлено, тому доводи відповідача щодо незаконності нарахування пені судом не враховуються. Отже, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитних договорів з ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», після підписання яких між сторонами договорів виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання повернути кредитору кошти відповідно до умов договору і сплатити відсотки за користування ними. Оскільки відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами щодо повернення кредитів та сплати процентів за користування ними, виникла заборгованість. Судом встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про кредитні умови, нарахування відсотків, тобто одержав повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про надані кредити. Укладаючи кредитний договір, відповідач як споживач фінансових послуг був належним чином проінформований про всі детальні умови кредитного договору та його сукупну вартість із зазначенням всіх обов`язкових умов, ознайомився із запропонованими фінансовою установою умовами та своїм підписом надав згоду зі всіма умовами кредитного договору. Питання про визнання кредитного договору недійсним відповідачем не порушувалося, договір факторингу, який не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, не є предметом розгляду у цій справі. Відповідач не надав належних доказів на підтвердження невиконання первісним кредитором обов`язку з перерахування кредитних коштів, виконання в повному обсязі умов кредитного договору ані первісному, ані новому кредитору, доказів на спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором та свій розрахунок. Крім того, судом встановлено, що відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитним договорами, що свідчить про визнання факту укладення кредитних договорів, отримання кредитних коштів і наявності заборгованості. Отже обставини, на які відповідач посилається як на підстави своїх заперечень проти позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Натомість судом встановлено порушення відповідачем обов`язку з повернення кредитних коштів та сплати процентів за його користування, відступлення позивачу права вимоги до відповідача. На підставі викладеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000,00 грн, суд виходить з такого. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідачем заявлено про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу із ціною позову, складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. На переконання суду, дії з надання усної консультацій, підготовка пропозицій, складання позовної заяви не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, враховуючи думку відповідача про неспівмірність витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вартість послуг адвоката в загальній сумі 25 000,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору, а тому відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн відповідатиме принципу розумності та реальності витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved