Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсаль-на» (далі - ПАТ «СК «Універсальна») звернулось до суду з позовом, поданим пред-ставником [PERSON] , до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути стра-хове відшкодування в порядку регресу у розмірі 45519,84 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.05.2025 року [PERSON] , керуючи самокатом, допустив зіткнення з автомобілем «SSANG YONG», державний номерний знак « [NUMBER] ». Відповідно до Постанови Суду від-повідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передба-ченого ст.124 КУпАП. При цьому, 26.02.2025 року між ПАТ «СК «Універсальна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №CKHMAKS-251Q2Q0, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Toyota, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до умов вказаного договору, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. На підставі заяви та поданих потерпілою стороною документів, складеного ПАТ «СК «Універсальна» страхового акту, позивачем здійснено виплату страхового від-шкодування у розмірі 45519,84 грн. Враховуючи наведене а також обставину, згідно якої встановлена вина відповідача у скоєному ДТП, позивач просить стягнути з відпо-відача на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універ-сальна» завдані збитки у розмірі 45519,84 грн., судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. 12.12.2025 року Чернівецьким районним судом м. Чернівці справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Чернівці за територіальною підсудні-стю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.01.2026 року по-зовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Бутенко М.О. в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просилаздійснювати розгляд справи без їїучасті, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За умовами ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукоза-писувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, таким чином з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з на-ступного. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею ви-мог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у пе-редбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обста-вини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх ви-мог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на при-пущеннях. Частиною 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з положеннями ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомір-ними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, від-шкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст.1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпе-ки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактив-них, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, служ-бових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, викори-стання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодову-ється винною особою. При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. [PERSON] 07.05.2025 року о 13:26 год. в м. Чернівці по вул. Університетська, 20, керуючи самокатом не вибрав безпечну швидкість руху, не був уважним, не впорався з керуванням, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом Toyota Rav 4, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу, чим порушив п.12.1 Правил дорожнього руху Ук-раїни, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. Наведені обставини встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.07.2025 у справі №727/5620/25, що набрала законної сили 15.07.2025, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пе-редбаченого ст. 124. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові на-слідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або поста-нова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, в силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України, винуватість [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортним засобам зав-дано механічних пошкоджень з матеріальними збитками, є встановленою та доказу-ванню не підлягає. На момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспорт-ного засобу марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , була забезпечена полісом №CKHMAKS-251Q2Q0на умовах страхового продукту «КАСКО-ПРИВАТ», оформленим ПАТ «СК «Універсальна». Вказаний випадок позивачем визнано страховим (страховий акт №G-31648-1 від 26.02.2025) та потерпілому на підставі його заяви від 28.05.2025 виплачено страхове відшкодування у розмірі 45 519,84 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №21690 від 03.06.2025. Згідно з ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до Стра-ховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний зби-ток. Відповідно ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних під-ставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкоду-вання завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не дове-дуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобо-в?язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Отже, на підставі вищезазначеного, до Позивача перейшло право вимоги до Від-повідача, як до особи відповідальної за нанесену шкоду внаслідок ДТП нанесеної по-терпілому. Таким чином, в розумінні ст.ст.993, 1179 ЦК України у Відповідача виникло зо-бов?язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ПАТ «СК «Універсальна» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 45519,84 грн. є належними та обґрунтованими, відтак позов слід задовольнити. Окрім цього, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на ко-ристь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу до-помогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл су-дових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є роз-мір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) пове-дінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для спра-ви, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо до-судового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час роз-гляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із надан-ням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути на-дані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гоно-рару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у вста-новленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвід-чення про відрядження). На виконання вимог ч.3 ст.137 ЦПК України позивачем до позову додано: Дого-вір про надання правничої допомоги №15/01/25 від 15 січня 2025 року, укладений між ПАТ «СК «Універсальна»» та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП»; додатко-вою угодою №3 до договору про надання правничої допомоги №15/01/25 від 15.01. 2025 року; додатком №1 до додаткової угоди №3 від 03.11.2025 Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репу-тацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розум-ним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved