Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 58 660 грн. 14 коп., яка складається з: суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 9 499 грн. 99 коп., суми заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором у розмірі 33 485 грн. 15 коп., суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 110 календарних днів у розмірі 15 675 грн. 00 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.Крім того, просить стягнути в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за відповідною формулою, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено Договір №4839103 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 4 500 грн. 00 коп., строком на 360 днів, тобто до 19 липня 2025 року, зі сплатою відсотків, кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок №[NUMBER] . 26 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору №4839103 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.07.2024 року, відповідно до якого Товариство зобов`язалось надати відповідачу грошові кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Позивач набув право вимоги стягнення заборгованості за вказаним Кредитним договором в результаті відступлення кредитором свого права вимоги до боржника. Зокрема, 31 березня 2025 року було укладено Договір факторингу №31/03/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за Договором №4839103 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.07.2024 року. Таким чином, до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного Договору факторингу №31/03/2025 від 31.03.202 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором №4839103 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.07.2024 року на загальну суму 47 735 грн. 14 коп., яка складається із: заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) 9 499 грн. 99 коп., заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором 33 485 грн. 15 коп., штрафні санкції 4 750 грн. 00 коп. Крім того, позивачем було нараховано додатково проценти за 110 календарних днів у розмірі 15 675 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 01.01.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Разом з тим, витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо банківської картки №[NUMBER] . Відповідач належним чином повідомлялась про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, своїм правом не скористалась - відзив на позовну заяву до суду не надала. За встановлених обставин суд уважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, 25 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено Договір №4839103 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 4 500 грн. 00 коп., строком на 360 днів, тобто до 19 липня 2025 року, зі сплатою відсотків кожні 15 днів, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 14 745,04% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту 28 800 грн. 00 коп. Відповідно до п. 2.1 Договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Згідно з п. 3.1 Договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 81074. 26 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору №4839103 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.07.2024 року, відповідно до якого останній додатково було надано кредитні кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. та внесено зміни у Договір №4839103, а саме загальна сума наданих кредитних коштів становить 9 500 грн. 00 коп., зі сплатою процентів кожні 15 днів, дена процентна ставка становить 1,496%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 14 347,23% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту 60 650 грн. 00 коп. Кредитні кошти надаються позичальнику на банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Згідно до інформації АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я відповідача в банку емітовано карту №[NUMBER] та 25 липня 2024 року відповідач на вказану банківську картку отримала грошові кошти у розмірі 4 500 грн. 00 коп. Крім того, 26 липня 2024 року відповідач отримала грошові кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Відповідно до розрахунку ТОВ «Лінеура Україна», заборгованість відповідача за Договором №4839103 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.07.2024 року за період з 25 липня 2024 року по 31 березня 2025 року становить 47 735 грн. 14 коп., яка складається із: заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) 9 499 грн. 99 коп., заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором 33 485 грн. 15 коп., штрафні санкції 4 750 грн. 00 коп. 31 березня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» було укладено Договір факторингу №31/03/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Згідно до Реєстру боржників до Договору Факторингу №31/03/2025 від 31.03.2025 року, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором №4839103 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 47 735 грн. 14 коп., яка складається із: заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) 9 499 грн. 99 коп., суми заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором 33 485 грн. 15 коп., штрафні санкції 4 750 грн. 00 коп. Відповідно до розрахунку ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», заборгованість відповідача за Договором №4839103 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.07.2024 року за період з 01 квітня 2025 року по 19 липня 2025 року по процентам за 110 календарних днів становить 15 675 грн. 00 коп. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; суб`єкт електронної комерції суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. За змістом ч.ч. 3, 4, 6, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст.610,612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Між тим, судом установлено, що відповідач своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за Договором №4839103 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.07.2024 року у розмірі 58 660 грн. 14 коп., яка складається із: заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) 9 499 грн. 99 коп., заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором 33 485 грн. 15 коп., суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 110 календарних днів у період з 01 квітня 2025 року по 19 липня 2025 року у розмірі 15 675 грн. 00 коп. Відповідач своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористалась, доказів на спростування тверджень позивача, викладених у позовній заяві також не надала, розрахунки заборгованості не спростувала. Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за Договором №4839103 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.07.2024 року у розмірі 58 660 грн. 14 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про застосування приписів ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦПК України, суд зазначає наступне. За змістом ч.ч. 10, 11 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 25 липня 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial