Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник ТОВ ВІН ФІНАНС звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Позовні вимоги мотивовано тим, 07 вересня 2007 року між [PERSON] (далі [PERSON] /боржник) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - Банк) було укладено Кредитний договір № 11211362000 (надалі - Кредитний договір). Виноградівським районним судом Закарпатської області від 01 березня 2013 року у цивільній справі № 299/400/13 за позовом Банка до [PERSON] ухвалено рішення про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 11211362000 від 07.09.2007 року у розмірі 130 310,75 грн. Виконавчі листи у справі № 299/400/13 на виконанні не перебували і не перебувають, рішення у справі № 299/400/13 не виконано навіть частково (інформація із Автоматизованої системи виконавчого провадження). 11 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ ФК 3 «Довіра та Гарантія») було укладено Договір № 667/К, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором відступлено до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (наступне найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС»). Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» є єдиним власником всіх прав вимоги за вищезазначеними Кредитним договором, у тому числі прав на отримання всіх платежів. Дійсність того, що до ТОВ «ВІН ФІНАНС» перейшло право вимоги за Кредитним договором № 11211362000 від 07 вересня 2007 року встановлено ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області про заміну сторони виконавчого провадження від 26.10.2018 року у справі № 299/400/13. Позичальником належним чином не виконувались обов`язки щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим позивач скористався своїм правом на отримання інфляційних втрат та 3 % річних, визначив заборгованість у розмірі 40 233,01 грн., з яких: 3% річних (в грн.) - 11 738.68 грн. (нараховано в період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року): інфляційні втрати (в грн.) - 28 494.33 грн. (нараховано в період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року), які просить стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, зазначаючи, що детальний опис послуг, наданих адвокатським бюро та докази здійснених позивачем витрат, необхідних для надання правової допомоги, будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Відповідач будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з невідомих суду причин в судове засідання не з"явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відзив на позові відповідач не подав. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй заяві. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, в судовому засіданні встановлено, що 07 вересня 2007 року між [PERSON] (далі [PERSON] /боржник) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - Банк) було укладено Кредитний договір № 11211362000 (надалі - Кредитний договір). Виноградівським районним судом Закарпатської області від 01 березня 2013 року у цивільній справі № 299/400/13 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного бану «УкрСиббанк» до [PERSON] ухвалено рішення про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 11211362000 від 07.09.2007 року у розмірі 130 310,75 грн. Виконавчі листи у справі № 299/400/13 на виконанні не перебували і не перебувають, рішення у справі № 299/400/13 не виконано, що стверджується інформацією із Автоматизованої системи виконавчого провадження. Відповідно до ч.1 ст.512 та 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 11 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ ФК 3 «Довіра та Гарантія») було укладено Договір № 667/К, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором відступлено до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (наступне найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС»). Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» є єдиним власником всіх прав вимоги за вищезазначеними Кредитним договором, у тому числі прав на отримання всіх платежів. Дійсність того, що до ТОВ «ВІН ФІНАНС» перейшло право вимоги за Кредитним договором № 11211362000 від 07 вересня 2007 року встановлено ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області про заміну сторони виконавчого провадження від 26.10.2018 року у справі № 299/400/13. Позичальником належним чином не виконувались обов`язки щодо повернення кредиту. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, щодо застосування ст. 625 ЦК України, яка викладена у постанові від 11 квітня 2018 року по справі 303/6031/15-д: «...За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до позиції Касаційного цивільного суду, що викладена у постанові від 07.08.2023 року у справі № 752/9858/21 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, передбачених статтею 625 ЦК України. У зв`язку з невиконанням Боржником обов`язку щодо повернення коштів (розмір суми заборгованості встановлений рішенням від 01.03.2013 року Виноградівським районним судом Закарпатської області у справі № 299/400/13) розмір заборгованості складає 40 233,01 грн., з яких: - 3% річних (в грн.) - 11 738.68 грн. (нараховано в період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року); - інфляційні втрати (в грн.) - 28 494.33 грн. (нараховано в період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року), що підтверджується розрахунком заборгованості. Станом на час розгляді справи вищевказані суми заборгованості погашені не були. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач, в порушення умов кредитного договору та в порушення ст.526, 625 ЦК України, не виконав свої зобов`язання перед позивачем, позовні вимоги позивача слід задоволити повністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved