Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому відповідно змінених вимог просить визнати за [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що вона проживає у вказаному будинку, зареєстрована в ньому разом із членами своєї родини, самостійно управляє ним в цілому, виконує поточні та капітальні ремонти житлового будинку, доглядає за прибудинковою територією, сплачує комунальні послуги, що підтверджується Довідкою № 02-37-1147 від 04.07.2025 року, виданою Калинівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області. Позивач позбавлена можливості зареєструвати своє право власності належним шляхом, а саме нотаріально посвідчити Договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , оскільки вказаний договір було втрачено під час російської агресії., тобто позивач не може оформити право власності на будинок, з причини відсутності належних правовстановлюючих документів, які немає змоги відновити оскільки оригінали втрачені під час окупації. Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивач не може оформити свої права через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, він змушений звернутися до суду з даним позовом. На судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності. На судове засідання представник відповідача не з`явився. Дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Позивач проживає у вказаному будинку, зареєстрована в ньому разом із членами своєї родини, самостійно управляю ним в цілому, виконую поточні та капітальні ремонти житлового будинку, доглядає за прибудинковою територією, сплачує комунальні послуги, що підтверджується Довідкою № 02-37-1147 від 04.07.2025 року, виданою Калинівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області. Позивач позбавлена можливості зареєструвати своє право власності належним шляхом, а саме нотаріально посвідчити Договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , оскільки вказаний договір було втрачено під час російської агресії., тобто позивач не може оформити право власності на будинок, з причини відсутності належних правовстановлюючих документів, які немає змоги відновити оскільки оригінали втрачені під час окупації. Позивач позбавлений можливості вирішити питання по відновленню правовстановлюючого документа в позасудовому порядку, у той час як житловий будинок з будівлями і спорудами був придбаний на законних підставах, нікому іншому не проданий, не передарований, заборони на відчуження (арешти) зазначеного об`єкту нерухомості відсутні, зазначений об`єкт нерухомості не перебуває в іпотеці. Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає стаття 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку. Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права на спірний будинок, суд дійшов висновку про належність на праві власності позивачу вказаного житлового будинку, оскільки його було набуто у встановленому законом порядку та не вбачається підстав для припинення такого права на момент розгляду справи. Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, свого права власності на вказаний будинок з метою отримання грошової компенсації за його пошкодження внаслідок військової агресії росії. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який на законних підставах володіє належним йому нерухомими майном, проте не може це право підвередити перед третіми особами, а отже реалізувати свої пов`язані із цим похідні права, так і відповідача, який не визнаючи права позивача на вказане майно діяв відповідно до чинного законодавства. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved