Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

позивачка звернулася з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за затримку видачі копії наказу про звільнення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона тривалий час працювала у Львівській філії Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор»-«Західдіпрошлях» на посаді начальника групи. У зв`язку із тривалою невиплатою заробітної плати вирішила звільнитися з займаної посади. 04.12.2023р. вона подала заяву про звільнення за власним бажанням з 05.12.2023р., однак така не підписана у зв`язку із звільненням 06.12.2023р. директора [PERSON] 08.12.2023р. нею повторно подано заяву про звільнення за власним бажанням з 23.12.2023р. на ім`я нового директора [PERSON] . Фактично вона припинила виконувати свої посадові обов`язки, та з того часу зарплата їй не нараховується. 27.02.2025 року рішенням Франківського районного суду м. Львова у справі № 465/4471/24 задоволено позов [PERSON] до Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" про визнання трудових відносин припиненими та стягнення середнього заробітку у розмірі 116 719 (сто шістнадцять тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 25 коп. 09.09.2025 року Відповідачем видано наказ про звільнення Позивача, з яким вона ознайомилась 11.09.2025 року. Відповідно до довідки №08/1 від 18 жовтня 2023 року, що видана відповідачем, її середньоденний заробіток становить 1014, 95 грн. Кількість робочих днів за період з 1 червня 2024 року по 9 вересня 2025 року складає 331 день . Відтак, просить стягнути середній заробіток за час затримки видачі копії наказу про звільнення за період з 1 червня 2024 року по 9 вересня 2025 року в розмірі 335 948.45 грн. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили такі задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини свої неявки не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та її предстанвика, суд приходить до наступного. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 05.07.2017 р. була прийнята на посаду начальника групи у Львівську філію Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - «Західдіпрошлях». Дана обставина підтверджена копією трудової книжки від 01.12.1971 року та копією наказу №13-к від 04.07.2017р. по особовому складу. За твердженням позивачки, нею 04.12.2023р. та 08.12.2023р. подавалися заяви про звільнення за власним бажанням, однак накази про звільнення не видані. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27.02.2025 у справі № 465/4471/24 задоволено позов [PERSON] до Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" про визнання трудових відносин припиненими та стягнення середнього заробітку у розмірі 116 719 (сто шістнадцять тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 25 коп. Вищезгадані обставини встановлені даним рішенням суду. Визнано припиненими з 23 грудня 2023 року трудові відносини між Державним підприємством - Український державний інститут з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" та [PERSON] , у зв`язку із звільненням [PERSON] із займаної посади начальника групи за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. Стягнуто з Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" (м. Львів, вул. Володимира Великого, буд.54, код ЄДРПОУ 26308250) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 116 719 (сто шістнадцять тисяч сімсот дев"ятнацять) гривень 25 коп., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів при їх виплаті. Стягнуто з Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" (м. Львів, вул. Володимира Великого, буд.54, код ЄДРПОУ 26308250) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) моральну шкоду в розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень 00 коп. Стягнуто з Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" (м. Львів, вул. Володимира Великого, буд.54, код ЄДРПОУ 26308250) на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, не підлягають доказуванню. 09.09.2025 року відповідачем видано наказ про звільнення позивача, з яким вона ознайомилась 11.09.2025 року. Відповідно до вимог статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі ст. 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У постанові Верховного суду від 21.12.2020 у справі №359/6858/19 проаналізовано питання щодо можливості звільнення працівника, який подав заяву про звільнення за власним бажанням, у день подачі заяви про звільнення, у випадку, коли відсутні причини, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи. Так, суд вказав, що сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подання заяви про звільнення. Враховуючи наведене, слід визнати припиненими трудові відносини між позивачкою та відповідачем на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України у зв`язку зі звільненням за власним бажанням з 23.12.2023р. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, з вказаної норми має відбутись таке поєднання подій та причинно наслідковий зв`язок : винні дії роботодавця з невидачі копії наказу, що призвели до вимушеного прогулу працівника. І як наслідок, для роботодавця може настати відповідальність у вигляді виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За змістом зазначеної норми закону середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі копії наказу виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі копії наказу перешкодила його працевлаштуванню. Схожі за своїм змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 569/6979/20 (провадження № 61-429св21). При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В матеріалах справи міститься розрахунок середнього заробітку за час затримки видачу наказу про звільнення, який становить 335 948.45 грн. Стороною відповідача не надано жодних доказів, які б спростовували надані стороною позивачкою розрахунки чи докази які б свідчили про неправильність обчислення таких розрахунків. З огляду на вищевикладене, позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки видачі копії наказу із 1 червня 2024 року по 9 вересня 2025 року Суд враховує також ту обставину, що стороною відповідача не надано жодного обґрунтованого спростування щодо безпідставності заявлених позовних вимог. Статтею 81ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, у хвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved