Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

03 жовтня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позовна заява обґрунтована тим, що ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16.06.2025 року кримінальне провадження № 12025170470000229 від 09.08.2024 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрито в зв`язку з відмовою потерпілої особи [PERSON] від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Цивільний позов про відшкодування [PERSON] витрат на стаціонарне лікування потерпілої особи залишений без розгляду. Потерпіла особа [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному-педіатричному відділенні КНП «Кобеляцька міська лікарня» з 08.08.2024 року по 16.08.2024 року, що склало 8 ліжко-днів (медична карта стаціонарного хворого № 3426). Загальна вартість лікування склала 11933,34 гривень, з яких 1181,41 гривень - вартість медикаментів та 10751,92 гривень - вартість ліжко-днів. Вказані витрати відповідачем не сплачено в добровільному порядку. Таким чином, позивач прохав суд стягнути на його користь з [PERSON] кошти, витрачені на лікування потерпілої особи від кримінального правопорушення [PERSON] , у сумі 11933,34 гривень. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.15-16). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2025 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] (а.с.39-40). Представник позивача КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність. Позов не визнає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області подав клопотання про проведення судового засідання за його відсутності. Позовну заяву підтримує. Згідно телефонограми, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] повідомила про неможливість явки до суду в зв`язку з відсутністю транспортного сполучення із села Бринзи до міста Кобеляки. Не заперечує проти задоволення позову. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом установлено, що 08.08.2024 року близько 21 год. 50 хв. (більш точного часу не встановлено), [PERSON] , перебуваючи на території двору за місцем свого проживання: [ADDRESS] , під час спільного розпивання алкогольних напоїв, на підставі раптово виниклих неприязних відносин через ревнощі, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, кистю правої руки, затиснутою в кулак, завдала [PERSON] одного удару в ліву частину обличчя, від якого вона впала на землю. Після того як [PERSON] підвелася на ноги, [PERSON] , продовжуючи свої дії, ступнею правої ноги завдала їй одного удару ногою в живіт, від чого [PERSON] впала на землю обличчям догори. Користуючись тим, що [PERSON] впала на землю, [PERSON] , продовжуючи свої злочинні дії, взяла до правої руки металеву миску та нею завдала [PERSON] множинні хаотичні удари (не менше 5) по різним ділянкам голови. Після цього, [PERSON] взяла [PERSON] за волосся на голові та відтягнула до дерев`яного паркану двору, де, користуючись тим, що вона перебуває в положенні лежачи на землі, взяла до рук дерев`яну палицю та нею завдала [PERSON] множинні хаотичні удари (не менше 5) по різним ділянкам голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок. Цими діями [PERSON] спричинила [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої виличної кістки, зі зміщенням уламків, субкон`юктивального крововиливу лівого ока, викривлення носової переділки без порушення носового дихання, закритого перелому кісток носу без зміщення, нормохромної анемії середнього ступеню, ЗЧМТ, забою головного мозку з цефалгічним легким, вестибуло-атактичним, цереброастентичним синдромами, посттравматичної нейропатії лівого лицевого нерва з лівобічним прозопарезом, міалгічного синдрому, епілептичного синдрому у вигляді розгорнутих судомних нападів, вторинної кардіоміопатії (на фоні основоного захворювання) СН ст. А, ХСК, параорбітальної гематоми ліворуч, рваної рани верхньої губи ліворуч, забійної рани лівої виличної ділянки, множинних забійних ран волосистої частини голови з розривом апоневрозу, забійної рани правого вуха, множинних саден тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, множинних гематом тулубу, верхніх кінцівок, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Таким чином, [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України - заподіяння умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних ушкоджень, які не є небезпечним для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у статті 122 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16.06.2025 року в справі № 532/2325/24 кримінальне провадження № 12025170470000229 від 09.08.2024 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрито в зв`язку з відмовою потерпілої особи [PERSON] від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а.с.10-12). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16.06.2025 року залишено цивільний позов про відшкодування [PERSON] витрат на стаціонарне лікування потерпілої особи без розгляду (а.с.8-9). Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 477 КПК України передбачено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, до яких відносяться, зокрема, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КК України. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством. Згідно ч. 4 ст. 26 КПК України, відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. У статті 284 КПК передбачено перелік підстав для закриття кримінального провадження, які поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому, нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими. Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 25.02.2020 року в справі № 599/595/18, нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. В разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди. Вказаний висновок сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09.04.2024 року в справі № 584/947/20. Враховуючи викладене, суд критично оцінює не визнання [PERSON] своєї вини, оскільки ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16.06.2025 року в справі № 532/2325/24 підтверджено факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Закриття кримінального провадження № 12025170470000229 від 09.08.2024 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України є нереабілітуючою обставиною стосовно наслідків інкримінованого діяння. Між діями [PERSON] та перебуванням потерпілої особи [PERSON] на лікуванні є прямий причинний зв`язок, оскільки її перебування на лікуванні є наслідком дій відповідачки. Відповідач [PERSON] не надала суду будь-яких доказів в спростування позовних вимог. Оскільки кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито в зв`язку з відмовою потерпілої особи [PERSON] від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, тобто з нереабілітуючих підстав, витрати на стаціонарне лікування потерпілої особи від кримінального правопорушення відшкодовуються в такому самому порядку, як і при ухваленні обвинувального вироку. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.06.2019 року в справі № 295/2579/17 (номер провадження 61-33266св18). Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно довідки КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради від 26.08.2024 року № 478/01-14, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічно-педіатричному відділенні КНП «Кобеляцька міська лікарня» з 08.08.2024 року по 16.08.2024 року, що склало 8 ліжко-днів (медична карта стаціонарного хворого № 3426). Вартість лікування становить 11933,34 гривень, з них: 1181,41 гривень - витрачені лікарнею кошти на медикаменти та 10751,92 гривень - вартість 8 ліжко-днів (а.с.7). Отже, [PERSON] як особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати на лікування потерпілої особи [PERSON] , яке вона проходила внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від протиправних дій [PERSON] . На підставі викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради витрачені кошти на стаціонарне лікування потерпілої особи [PERSON] в розмірі 11933,34 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 гривень.

Outcome: approved