Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Стислий виклад обставин справи [PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «РІВОЛІ», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 846 596,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 10.03.2025 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] визнано винуватим у скоєнні ДТП, яке мало місце 14.02.2025 року на 29 км+950 м автодороги М-06 сполученням «Київ-Чоп», внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Toyota Camry, р/н [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Згідно звіту № 839 про оцінку автомобіля від 03.03.2025 року розмір відновлювального ремонту становить 1 082 900,00 грн. Враховуючи той факт, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача Приватного підприємства «РІВОЛІ» не була застрахована, вартість матеріального збитку має бути стягнута з нього безпосередньо, тому позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 846 596,00 грн. та судові витрати. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 22.07.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Моценко О.В., подав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві та просив суд її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Відзив на позов до суду не подав. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Пояснення щодо позову до суду не надала. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30.09.2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Згідно з постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.03.2025 року у справі № 369/2928/25 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. Відповідно до цієї постанови, 14.02.2025 року на 29 км+950 м автодороги М-06 сполученням «Київ-Чоп», [PERSON] вчинив зіткнення між автомобілями Mazda E2200, р/н [NUMBER] та Toyota Camry, р/н [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] , порушивши вимоги п. 10.4 ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно з копією звіту № 839 про оцінку автомобіля розмір відновлювального ремонту, складеного судовим експертом 03.03.2025 року, та додатків до нього, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Toyota Camry, державний номерний знак [NUMBER] становить 1 082 900,00 грн. Позивач є власником транспортного засобу марки Toyota Camry, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідач є власником транспортного засобу марки Mazda E2200, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність Приватного підприємства «РІВОЛІ», не була застрахована. Добровільно відшкодувати шкоду відповідач відмовився. Таким чином, між сторонами виник спір з приводу стягнення з винуватця ДТП матеріального збитку, заданого пошкодженням транспортного засобу позивача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Вирішуючи даний спір суд виходить з таких мотивів та правових норм чинного законодавства. Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено. Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду Згідно з ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.03.2025 року [PERSON] визнано винуватим у скоєнні ДТП, яке мало місце 14.02.2025 року на 29 км+950 м автодороги М-06 сполученням «Київ-Чоп», між автомобілями Mazda E2200, р/н [NUMBER] та Toyota Camry, р/н [NUMBER] , та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. Таким чином вищевказаною постановою суду від 10.03.2025, яка набрала законної сили, було встановлено вину [PERSON] у скоєнні ДТП 14 лютого 2025 року. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з приписами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки винною особою в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди постановою суду від 10.03.2025 визнано саме [PERSON] , який керував транспортним засобом не застрахувавши свою цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то у зв`язку з цим наявні фактичні та правові підстави для захисту порушеного права позивача шляхом задоволення позову. При визначенні матеріального збитку завданого позивачці пошкодженням внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , суд бере до уваги наданий позивачем висновок експерта щодо визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу звіту № 839 про оцінку автомобіля від 03.03.2025 року, складеного на замовлення позивачки, яким визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється у 1 082 900,00 грн. При цьому позивачем, відповідно до листа МТСБУ № 3-01б/10860 від 28.04.2025 року, буде отримано 236 304,00 грн. Таким чином, позовні вимоги є частково обґрунтованими, оскільки різниця між отриманими [PERSON] страховим відшкодуванням в загальній сумі 236 304,00 грн та розміром завданої йому матеріальної шкоди (вартість матеріального збитку у розмірі 1 082 900,00 грн.) складає 846 596,00 грн., та підлягають відшкодуванню відповідачем. Розподіл судових витрат Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 8465,96 грн. судового збору. На підставі ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України,

Outcome: approved