Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

03 листопада 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] , представник позивача [PERSON] , до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування. Позивач прохав суд стягнути з Головного управління пенсійного Фонду України в Полтавській області на його користь недоотриману померлою [INFO] матір`ю [PERSON] пенсію в розмірі 4049,45 грн, які йому належать в порядку спадкування на підставі рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 червня 2025 року у цивільній справі № 532/2953/25. Також [PERSON] прохав звільнити його від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування до Кобеляцького районного суду Полтавської області, оскільки за інформацією з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, будь-які доходи, у заявника відсутні. 5 % річного доходу [PERSON] становить 0 гривень, що є меншим, ніж розмір судового збору, який необхідно сплатити за подання заяви до суду. 07 листопада 2025 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд у підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 15.01.2026, звільнено позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування. 15 січня 2026 року сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися: представник позивача в заяві до суду прохала розгляд справи проводити за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні; від представника відповідача надійшов відзив, в якому [PERSON] прохала розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги не визнала та наполягала на відмові в їх задоволенні. Оскільки спір не може бути вирішено в підготовчому засіданні, то ухвалою суду від 15.01.2026 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до розгляду по суті на 04.03.2026. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] в заяві до суду прохала розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача більше жодних заяв, клопотань, пояснень до суду не надавав. Суд, перевірив та дослідив матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.07.2025. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: с. Світлогірське, Полтавського району, Полтавської області, двох земельних ділянок та заборгованості з виплати пенсії у розмірі 4049,45 грн. У встановлений законом термін позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої матері. Йому стало відомо, що його мати складала заповіти, але оригінали заповітів відсутні, що стало перешкодою для отримання ним у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 липня 2024 року задоволено позов позивача та визнано за ним право власності на спадкове майно: житловий будинок в с. Світлогірське Полтавського району Полтавської облатсі та на дві земельні ділянки. Але у своєму позові позивач не вказав у прохальній частині вимогу про визнання права власності на заборгованість по пенсії у розмірі 4049,45 грн, тому судом не було розглянуто це питання. Позивач звернувся звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом, у якому прохав визнати за ним у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] , право власності на спадкове майно, а саме заборгованість з виплати пенсії у розмірі 4049,45 грн. 13 червня 2025 року рішенням Кобеляцького районного суду у цивільній справі № 532/2953/25 задовольнив вимоги [PERSON] до Головного управління ПФУ в Полтавській області та визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] , право власності на спадкове майно, а саме заборгованість по пенсії у розмірі 4049,45 грн. Після того, як зазначене рішення суду набрало законної сили, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] та померла [INFO] . Рішенням Головного управління пенсійного фонду України № 91612012637 від 06.08.2025 про відмову у виплаті недоотриманої пенсії відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивачу відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку з тим, що : «Згідно пункту 2.26 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, для виплати недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або у разі звернення ними за виплатою вказаної Суми протягом шести місяців підряд з дня відкриття спадщини, до органу, що призначає пенсію, надається документ , що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Іншого чинним законодавством не передбачено. Оскільки [PERSON] для отримання недоотриманої пенсії [PERSON] не надав свідоцтво про право на спадщину вирішено відмовити [PERSON] у виплаті не одержаної пенсії [PERSON] ». У відзиві на позов відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , з таких підстав. Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності виключно керується Конституцією України, законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі Закон 1058-IV), пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Згідно зі ст. 52 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закону) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходяться на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. Згідно з ч. 3 статті 52 Закону № 1058-IV у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Згідно з пунктом 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (зі змінами) (далі Порядок №22-1), заява, зокрема, про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію), також може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13- 1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436. Відповідно до пункту 2.26 зазначеного Порядку № 22-1 для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки з померлим пенсіонером, документ, що посвідчує особу заявника. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Виплата недоотриманої пенсії у разі неотримання пенсії померлим більше трьох років проводиться з урахуванням ч. 1 статтею 46 Закону № 1058-IV де сума до виплати визначається не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, а датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця з усіма необхідними документами. [PERSON] перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як одержувач пенсії за віком у відповідності до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Виплату пенсії припинено з 01.06.2023 у зв`язку зі смертю [INFO] , актовий запис № 189 від 04.05.2023. За даними електронної пенсійної справи пенсія за травень 2023 року не отримано. [PERSON] 05.08.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії, в зв`язку зі смертю [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] та померла [INFO] . До заяви [PERSON] надав паспорт [NUMBER] ; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; свідоцтво про смерть [NUMBER] від 04.05.2023; довідку за реквізитами; рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13.06.2025 про визнання за [PERSON] права власності на недоотриману пенсію. Судові рішення, що набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду відповідно до покладених зобов`язань, в установленому чинним законодавством порядку. Виплата сум пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась не виплаченою у зв`язку з його смертю, регулюється нормами статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Цивільним кодексом України визначено, що оформлення права на спадщину полягає в одержанні свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до пункту 2.26 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 за № 1566/11846, для виплати недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців підряд з дня відкриття спадщини, до органу, що призначає пенсію, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Іншого чинним законодавством не передбачено. Оскільки [PERSON] для отримання недоотриманої пенсії [PERSON] , не надав свідоцтво про право на спадщину, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 06.08.2025 № 916120121637 про відмову у виплаті недоодержаної пенсії [PERSON] . Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13.06.2025 в справі № 532/2953/24 визнано за [PERSON] у порядку спадкування право власності на недоотриману пенсію [PERSON] , але відсутні зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо її виплати. Тобто, відповідач вважає, що Управлінням правомірно було прийнято рішення №916120121637 від 06.08.2025 про відмову у виплаті недоотриманої пенсії відповідно до статті 52 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Суд встановив, що за ч. 7 ст. 10 ЦПК України у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. Конституція України в системі нормативно-правових актів України має найвищу юридичну силу і є обов`язковою до виконання на території України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Відповідно до ст. ст. 24, 41, 46 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи тає рівними перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Правовідносини у сфері спадкування регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція цієї норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Отже, виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину (ст.ст. 1296, 1297 ЦК України). Відповідно позивач, як спадкоємець за законом, який в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї матері, успадкував право на належні спадкодавцю суми пенсії на підставі ст. 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. За вимогами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства». Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини». У рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» (CASE OF SUKHANOV AND ILCHENKO v. UKRAINE) заяви № 68385/10 та 71378/10) в § 53 суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Колишнього короля Греції та інші проти Греції» (The Former King of Greece and Others v. Greece) заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ). Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, вважаю, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленим державою права на майно, яке отримав у спадщину в передбачений законом спосіб, і, відповідно, мав законні сподівання, що пенсійні виплати, що за життя належали його батькові, будуть виплачені в повному обсязі. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, вважаю що в цьому випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь [PERSON] недоотриманої пенсії [PERSON] , яка померла [INFO] , в розмірі 4049, 45 гривень. В порядку ст. 141 ЦПК України здійснити розподіл судових витрат. Судовий збір у сумі 1211,20 грн віднести за рахунок держави. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Outcome: approved