Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовано тим, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 вересня 2024 року в м. Рівне з вини водія іншого транспортного засобу, ним як Моторним (транспортним) страховим бюро України було здійснено регламентну виплату на користь відповідачки у зв`язку з пошкодженням її автомобіля. Водночас у подальшому позивачем встановлено, що на момент настання ДТП транспортний засіб відповідачки не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для здійснення такої виплати. З огляду на це позивач вважає, що отримані відповідачкою грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі положень цивільного законодавства, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідачки суму виплаченого відшкодування та понесені витрати. Представник відповідача заперечує проти позову, посилаючись на його недоведеність та відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. Зазначає, що позивачем не доведено факту відсутності чинного договору обов`язкового страхування на момент дорожньо-транспортної пригоди, а наданий витяг із бази даних не дає можливості однозначно встановити такі обставини, оскільки не містить відомостей щодо перевірки за VIN-кодом транспортного засобу чи з урахуванням можливих змін державного номерного знаку. Також вказує, що відповідачка діяла добросовісно, не подавала недостовірних відомостей та не вводила позивача в оману, тоді як обов`язок перевірки наявності страхового покриття покладається саме на МТСБУ. Крім того, наголошує, що регламентна виплата була здійснена позивачем добровільно після встановлення відповідних підстав та оформлена відповідним рішенням, яке не скасоване та не визнане недійсним, а тому відсутні правові підстави для застосування положень про безпідставне збагачення та стягнення коштів з відповідачки. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 24 липня 2025 року справа передана для розгляду судді Балацькій О.Р. На виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України 12 січня 2026 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла відповідь № 2227568 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 48) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2026 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 49-50) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. (а.с. 60-61) У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. Подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести без участі представника позивача. Від представника відповідача надійшли письмові пояснення, у яких він просить суд відмовити у задоволенні позову. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази. Судом встановлено, що 14 вересня 2024 року о 18 год. 24 хв. у місті Рівне по вул. Київська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Audi», державний номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб відповідачки отримав механічні пошкодження. (а.с. 15-16) Як убачається з матеріалів справи, обставини та винуватість водія транспортного засобу «Mercedes-Benz» [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди встановлені постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2024 у справі про адміністративне правопорушення ЄУН 569/17640/24, яка набрала законної сили. (а.с. 17) Після настання дорожньо-транспортної пригоди 30 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про здійснення регламентної виплати у зв`язку із заподіянням шкоди її майну. За результатами розгляду поданої заяви та на підставі зібраних матеріалів, зокрема звіту № 164.24_108390 про оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, складеного спеціалістом, позивачем визначено розмір шкоди. (а.с. 18-36) Відповідно до звіту про оцінку, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Audi» з урахуванням зносу становить 275 792 грн. 24 коп. (а.с. 37), що відповідає його ринковій вартості до дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим транспортний засіб визнано економічно знищеним. Водночас, згідно з інформацією щодо вартості транспортного засобу у пошкодженому стані, отриманою через спеціалізовану платформу, його вартість після ДТП становить 165 000 грн, а отже розмір матеріальної шкоди визначено як різницю між зазначеними величинами. На підставі встановлених обставин Моторним (транспортним) страховим бюро України було прийнято рішення про здійснення регламентної виплати та 03 грудня 2024 року перераховано на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 110 792 грн. 24 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 943753 від 03.12.2024 (а.с. 44) . Крім того, позивачем понесено витрати, пов`язані з визначенням розміру шкоди, зокрема оплату послуг експерта у розмірі 2 100 грн. 00 коп. та спеціалізованої платформи у розмірі 2 146 грн. 08 коп. (а.с. 42-43). Разом із тим, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що після здійснення виплати ним було встановлено відсутність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу відповідачки станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, що, на його думку, виключає наявність правових підстав для проведення регламентної виплати. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано витяг із централізованої бази даних щодо перевірки наявності страхового полісу, згідно з яким за відповідним державним номерним знаком транспортного засобу інформацію про чинний поліс станом на 14 вересня 2024 року не знайдено. (а.с. 40) Водночас судом встановлено, що вказаний витяг не містить відомостей щодо здійснення перевірки за ідентифікаційним номером транспортного засобу (VIN-кодом), а також не враховує можливість зміни державних номерних знаків транспортного засобу, що підтверджується наданим свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданим 21 грудня 2023 року. Інших належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували відсутність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності саме станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, позивачем суду не надано. Разом із тим матеріали справи не містять доказів подання відповідачкою або її представником недостовірних відомостей щодо наявності страхового полісу, а також доказів введення позивача в оману при зверненні із заявою про здійснення виплати. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові від 04 липня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. У зв`язку з настанням події, передбаченої пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило виплату належного [PERSON] відшкодування в розмірі 110 792 грн. 24 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 943753 від 03.12.2024. Так, особа має право звернутися до суду за захистом свого права, виходячи з положень ст. ст. 3,6, 12 -15, 16 ЦК України в порядку п. 1 ч. 2. ст. 6 ЦК України, тобто способом захисту передбаченим законом. Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі страхових випадків, визначених договором страхування або чинним законодавством. МТСБУ відповідно до вимог цього закону є суб`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Оцінюючи наведені обставини, суд виходить з того, що у даному випадку виплата грошових коштів відповідачці була здійснена позивачем на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за результатами розгляду заяви потерпілої особи та перевірки наявних матеріалів регламентної справи. Така виплата була оформлена відповідним рішенням (наказом) позивача, який є чинним та не скасований у встановленому законом порядку. Суд звертає увагу, що саме на Моторне (транспортне) страхове бюро України як на спеціально уповноважений суб`єкт покладено обов`язок перевірки обставин дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі встановлення наявності або відсутності чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на момент настання страхового випадку. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачка або її представник надали позивачу недостовірну інформацію чи вчинили дії, спрямовані на введення його в оману з метою отримання страхового відшкодування. Сам по собі факт відсутності інформації про страховий поліс у відповідній базі даних за державним номерним знаком транспортного засобу не є беззаперечним доказом відсутності такого полісу взагалі, з урахуванням можливості зміни номерних знаків чи інших ідентифікаційних даних транспортного засобу. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд враховує, що позивачем не надано доказів здійснення повної та належної перевірки страхового статусу транспортного засобу, зокрема за ідентифікаційним номером (VIN-кодом), що могло б достеменно підтвердити або спростувати факт існування договору страхування станом на момент дорожньо-транспортної пригоди. Отже, доводи позивача щодо відсутності правових підстав для здійснення регламентної виплати ґрунтуються переважно на припущеннях та не підтверджені належними доказами. Суд зазначає, що позов заявлено як вимогу про відшкодування шкоди в порядку регресу, однак його обґрунтування фактично зводиться до положень про безпідставне набуття майна. Водночас правовідносини, що виникли між сторонами, є страховими та врегульовані спеціальним законом, що виключає застосування загальних положень про безпідставне збагачення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності передбачених законом підстав для стягнення з відповідачки спірних грошових коштів як безпідставно набутих, а обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин та їх правовому регулюванню. Відтак позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень статті 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню та залишаються за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed