Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

06 жовтня 2025 року [PERSON] звернувся до суду із цією заявою. Заява мотивована тим, що заявник є батьком [PERSON] , який відповідно до сповіщення сім?ї № 02/18916 від 05 грудня 2024 року, будучи кулеметником-розвідником 3 розвідувального відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини [NUMBER] , 30 листопада 2024 року зник безвісти під час виконання бойових завдань в районі населеного пункту пункту Рівнопіль, Донецької області. 11 грудня 2024 року за заявою [PERSON] за даним фактом було внесено відомості до ЄРДР, з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ст. 115 КК України . Вказує, що вжиті по цей час заходи щодо встановлення місцязнаходження [PERSON] не дали результатів. З метою виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини та виплати всіх належних грошових компенсацій його родичам, відповідно до чинного законодавства України, заявник звертається до суду із даною заявою, оскільки чинним законодавством передбачено виключно судовий порядок визнання особи безвісно відсутньою. На підставі викладеного просить суд визнати безвісно відсутнім свого сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дебальцево, Донецької області, останнє відоме місце перебування - поблизу населеного пункту Рівнопіль, Донецької області з 30 листопада 2024 року. Заявник у судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи у його відсутності, справу вирішити на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України. Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України). Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України). Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Указане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18), від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17 (провадження № 61-34068св18), від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19), від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18). Судова практика є сталою. Важливим фактором для встановлення наявності обставин, передбачених ч.1 ст.43 ЦК України, є прив?язка до постійного місця проживання, відсутність особи у якому протягом року має встановлюватися судом. В своїй заяві заявник не зазначає місця постійного проживання сина. У контракті про проходження військової служби в ЗСУ від 04 березня 2022 року зазначено адресу проживання [PERSON] : [ADDRESS] . Своєю адресою заявник вказує фактичне місце проживання: [ADDRESS] , з картки взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що зареєстроване місце проживання заявника: [ADDRESS] . З заяви та доданих до неї документів не можливо зрозуміти, стосовно якого місця постійного проживання слід встановлювати відсутність відомостей про [PERSON] . Судом встановлено, що повідомленням № 02/18916 від 05 грудня 2024 року [PERSON] був повідомлений про те, що його син [PERSON] , [INFO] , кулеметник-розвідник 3 розвідувального відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини [NUMBER] 30 листопада 2024 року під час виконання бойових завдань в районі населеного пункту Рівнопіль, Донецької області, зник безвісти. Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру осіб, які зникли безвісти за особливих обставин № 20250109-584 від 09 січня 2025 року [PERSON] , [INFO] , зник на території бойових дій (під час воєнних дій). Аналіз змісту заяви [PERSON] свідчить про те, що заявник просить суд оголосити безвісно відсутнім його сина [PERSON] з метою виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини та виплати всіх належних грошових компенсацій його родичам, відповідно до чинного законодавства України. Як на фактичні підстави звернення до суду заявник посилався на те, що [PERSON] , виконуючи військовий обов`язок в бою за Україну зник безвісти поблизу населеного пункту Рівнопіль, Донецької області. На підтвердження зазначених обставин заявником надано: копію повідомлення [INFO] від 05 грудня 2024 року; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 09 січня 2025 року; копію контракту на проходження військової служби від 04 березня 2022 року, укладеного між [PERSON] та командиром військової частини [NUMBER] , копію військового квитка [PERSON] ; копію протоколу допиту потерпілого [PERSON] від 27 січня 2025 року. Разом з тим, надані докази не підтверджують: чи перебуває особа у розшуку станом на час розгляду справи; чи здійснюються відповідні розшукові заходи; чи не отримано відомостей про місце перебування особи після січня 2025 року. Заявником не надано: актуальної інформації військової частини про обставини та результати розшуку [PERSON] ; інформації органів Національної поліції щодо перебування особи у розшуку; підтвердження відсутності відомостей про місце перебування особи станом на дату розгляду справи; інших доказів, які б свідчили про неможливість встановлення місцезнаходження особи. Наявні в матеріалах справи документи є такими, що підтверджують факт зникнення [PERSON] у листопаді 2024 року, однак не підтверджують безперервну відсутність відомостей про особу в місці її постійного проживання протягом року. Сам по собі факт наявності сповіщення про зникнення та витягу, складеного у січні 2025 року, не є достатнім доказом відсутності відомостей про особу протягом одного року. Таким чином, заявником не доведено сукупність обставин, передбачених статтею 43 ЦК України, що є необхідною умовою для визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересована особа: Ківерцівська міська рада, про визнання особи безвісти відсутньою слід відмовити. Суд також роз`яснює, що відмова у задоволенні заяви не позбавляє заявника права повторно звернутися до суду після подання належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність підстав, передбачених законом.

Outcome: dismissed