Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Зарубу Світлану Олександрівнузвернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Худяківською сільською радою народних депутатів Черкаського району від 07.02.1995. Позивач по справі [PERSON] є рідним сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 листопада 1959 року. Позивач зазначає, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на її майно, що складалась з земельної ділянки, яка перебувала у колективній власності КСП «Маяк», що підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай) серії РН № 930990 виданим 04 грудня 2000 року. Відповідно довідки виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області №19 від 12.06.2025 померла [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , який спадщину прийняв. Крім того, згідно листа Головного управління держгеокадастру у Черкаській області №29-23-0.2-3295/2-25 від 23.05.2025 встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 930990 на ім`я [PERSON] не погашений та державний акт не видавався, проте згідно з додатку до рішення Худяківської сільської ради №12-5 від 13.03.2001 [PERSON] відповідно до сертифікату серії РН № 930990 було виділено земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,96 га, яка відповідає земельній ділянці, що внесена до Державного земельного кадастру з кадастровим номером 7124988500:04:001:0701. У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, №456992915 встановлено, що право власності на земельну ділянку площею 0,9519 га, кадастровий номер 7124988500:04:001:0701 зареєстровано [PERSON] , державним реєстратором Виконавчого комітету Рацівської сільської ради, Чигиринського району, Черкаської області за Леськівською сільською радою. З метою оформлення спадкового права позивач [PERSON] звернувся до Черкаської районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку, але отримав відмову в зв`язку з тим, що земельна ділянка площею 0,9519 га, кадастровий номер 7124988500:04:001:0701, належить [PERSON] згідно рішення Худяківської сільської ради №12-5 від 13.03.2001, але право власності на яку зареєстровано за Леськівською сільською радою, тобто відсутній склад спадкового майна. В зв`язку з чим, нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину на зазначену земельну ділянку. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. Позивач вважає, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку яка була зареєстрована на Леськівську сільську раду та переведення земельної ділянки на комунальну форму власності суперечить праву позивача отримати у власність вказану земельну ділянку в порядку спадкування, тому він був змушений звернутися до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання належним чином викликалися, однак не з`явилися. Від представника позивача адвоката Заруби С.О. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить суд задовольнити в повному обсязі. Представник Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області в судове засідання не з`явився. Про причини неявки не повідомив, із заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її майно, що складалася з земельної ділянки, яка перебувала у колективній власності КСП «Маяк», що підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай) серії РН № 930990 виданим 04 грудня 2000 року. Відповідно довідки виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області №19 від 12.06.2025 померла [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , який спадщину прийняв. Згідно листа Головного управління держгеокадастру у Черкаській області №29-23-0.2-3295/2-25 від 23.05.2025 встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 930990 на ім`я [PERSON] не погашений та державний акт не видавався, проте згідно з додатку до рішення Худяківської сільської ради №12-5 від 13.03.2001 [PERSON] відповідно до сертифікату серії РН № 930990 було виділено земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,96 га, яка відповідає земельній ділянці, що внесена до Державного земельного кадастру з кадастровим номером 7124988500:04:001:0701. У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, №456992915 встановлено, що право власності на земельну ділянку площею 0,9519 га, кадастровий номер 7124988500:04:001:0701 зареєстровано [PERSON] , державним реєстратором Виконавчого комітету Рацівської сільської ради, Чигиринського району, Черкаської області за Леськівською сільською радою. Відповідно до листа Черкаської районної державної нотаріальної контори від 12.12.2025 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що у витязі ДЗК відсутня інформація про власника земельної ділянки, документа, який є підставою для виникнення права власності, та документа, який посвідчує таке право, а також зазначено інформацію про форму власності як державна. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час отримання спадкодавцем державного акту та до 01.01.2013 року, було передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені статтю 152 Земельного кодексу України, відповідно до якої держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час реєстрації права власності на земельну ділянку спадкодавцем, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно частини другої статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною першою статті 154 Земельного кодексу України визначено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. Частиною другої статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до п.1 ч.2 ст.9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Частиною другою ст.28-1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, надає органу державної реєстрації прав інформацію про: державну реєстрацію земельної ділянки (дату державної реєстрації, орган, що здійснив таку реєстрацію); кадастровий номер, площу, місце розташування земельної ділянки; кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки в електронній (цифровій) формі. Орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, надає органу державної реєстрації право доступу до перегляду кадастрових карт (планів) у порядку ( 118-2012-п ), встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об`єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно. Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Частиною третьою статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка за кадастровим номером 7124988500:04:001:0701, площею 0,9519 га. В матеріалах справи відсутні дані, про наявність спору щодо спадкового майна померлої [INFO] [PERSON] . Таким чином встановлено, що земельна ділянка, площею 0,9519 га за кадастровим номером 7124988500:04:001:0701, згідно з сертифікатом на земельну частку (пай) серії РН №930990 виданим 04 грудня 2000 року, перебувала у власності [PERSON] , а після її смерті єдиним спадкоємцем вказаного майна є [PERSON] , тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved