Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

25.11.2025 Представник [PERSON] , адвокат Марчук А.М.,звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , як дарувальником з однієї сторони, та [PERSON] , як обдаровуваним з другої сторони, що посвідчений 10.03.2023 приватним нотаріусомДрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю. за реєстровим №406; та визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,0643га, кадастровий номер: 4610600000:01:076:0070, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , як дарувальником з однієї сторони, та [PERSON] , як обдаровуваним з другої сторони, посвідчений 10.03.2023 приватним нотаріусомДрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю. за реєстровим №407. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що син [PERSON] , перебуваючи за кордоном, запропонував їй переписвати квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0643 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на нього, а він взамін обіцяв надавати своїй матері належний догляд, матеріально її забезпечувати до кінця життя. Позивачка розуміла, що така пропозиція є вигідною для неї, адже вона справді потребувала і потребує надалі фізичної та фінансової допомоги, у звязку з її похилим віком та поганим станом здоров`я, що підтверджується відповідними виписками з медичних карт, довідкою з МСЕК, посвідченням особи з інвалідністю 1А групи, яка потребує постійного стороннього догляду. Крім цього, позивачка проживає разом із чоловіком (батьком відповідача [PERSON] , який діяв в момент укладення оспорюваних договорів від імені свого сина на підставі довіреності), який також потребує постійного стороннього догляду та допомоги, а інших близьких родичів, які б надавали таку допомогу, окрім сина немає. То ж позивачка погодилась переоформити зазначену нерухомість на відповідача за умови, що той буде надавати їй та її чоловікові різного виду необхідну допомогу. Відповідач запевнив батьків у тому, що всі птання щодо організації та підготовки усіх дій, необхідних для посвідчення такого правочину, він вирішить сам з приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю. Коли прибули до офісу приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплої М.Ю., вона вказала місце на підготовлених заздалегідь примірниках договору та у книзі реєстрації вчинення нотаріальних дій, де [PERSON] та її чоловік [PERSON] поставили свої підписи, не вчитуючись у зміст підписаних ними документів. Позивачка була впевнена у тому, що уклала з сином договори, на підставі яких сиенк Дмитру переходить у власність її нерухоме майно, а він зобовязується утримувати її до кінця життя та надавати усю необхідну її допомогу, в тому числі забезпечувати стороннім доглядом, який її потрібен у зв`язку з її інвалідністю внаслідок важкого захворюваня, з чого випливає, що позивачка була переконаною у тому що фактично уклала з сином договори довічного утримання. Однак, після посвідчення вищевкаазних правочинів, позивачка так і не отримала від свого сина обумовленої допомоги, відповідач на даний час продовжує перебувати за кордоном та фактично самоусунувся від надання своїй матері необхідної допомоги. Після ознайомлення адвокатом з копіями договорів йому стало відомо, що жодного укладеного договору довічного утримання між сторонами не було. [PERSON] запевняє, що не мала наміру безоплатно відчужувати належну їй квартиру та земельну ділянку без будь-яких зустрічних обов`язків з боку її сина. Зазначає, що дана квартира є єдиним майном, яке належало [PERSON] на праві власності та перейшло їй у спадок від її батьків. Крім того, позивачка продовжує проживати у спірній квартирі після укладення цих договорів дарування, тобто фактично передання нерухомого майна відповідачу не було. З урахуванням наведеного, стверджує, що оскаржувані нею догооври були укладені під впливом помилки. На підставі ухвали суду від 26.11.2025 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засдіання на 18.12.2025. Крім цього, 25.11.2025 в провадження судді Дрогобицького міьскрайонного суду Львівської області Хомика А.П. надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] (від імені якого діє адвокатМарчук Антон Михайлович) до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , як дарувальником, з однієї сторони, та з іншої сторони [PERSON] , посвідченого 10.03.2023 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю. за реєстровим №405. Заявлений позов, [PERSON] , обгрунтовує тим, що його син [PERSON] , перебуваючи за кордоном, запропонував йому переписати половину квартири [ADDRESS] на нього, взамін обіцяючи надавати йому належний догляд, матеріально забезпечувати до кінця життя. Позивач розумів, що така пропозиція є вигідною для нього, адже він справді потребував і потребує надалі фізичної та фінансової допомоги, у зв`язку з похилим віком та поганим станом здоров`я. Зазначає, що позивач проживає дружиною, матір`ю відповідача [PERSON] , яка діяла в момент укладення договору по довіреності від імені відповідача, яка перенесеного інсульту є лежачою особою та потребує постійного стороннього догляду та допомоги, а інших близьких родичів, які б надали таку допомогу, окрім сина, нема. Відповідач запевних своїх батьків, що всі питання щодо організації та підготовки усіх дій, необхідних для посвідченнятакого правосину ввін вирішить сам з приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Теплою М.Ю. Коли прибули до офісу приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплої М.Ю., вона вказала місце на підготовлених заздалегідь примірниках договору та у книзі реєстрації вчинення нотаріальних дій, де він та [PERSON] поставили свої підписи, не вчитуючись у зміст підписаних ними документів та не докінця розуміючи цивільно-правових наслідків підписання цих докуменів. Зазначає, що був впевнений, що уклад зі своїм сином договір, на підставі якого сину [PERSON] переходить у власність частка у праві спільної власності на квартиру, а син [PERSON] зобовязується утримувати його до кінця життя та надавати усю необхідну йому допомогу, в тому числі забезпечувати строннім доглядом, який потрібен позивачу, у зв`язку з його важким захворюванням, яке прогресує з кожним днем, з чого випливає, що позиівач був переконаний у тому, що фактично уклав із сином договір довічного утримання. Однак, після посвідчення такого правочину [PERSON] так і не отримав від свого сина обумовленої допомоги і він відмовляється надавати таку, мотивуючи це тим, що на даний час перебуває за кордоном, не планує повертатись в Україну, у звязку з військовою агресією російської федерації проти України та мобілізацією в нашій державі, а також у відповідача нібито скрутне матеріальне становище. Вважає, що оскаржуваний слід визнати недійсним, оскільки такий укладено під впливом помилки. Ухвалою суду від 27.01.2026 обєднано в одне провадження цивільну справу №442/8952/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу тепла Мар`яна Юріївна, [PERSON] про визнання договору дарування недійсним з цивільною справою №442/8947/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними, присвоївши справі єдиний реєстраційний номер №442/8947/25. 27.01.2026 відповідач [PERSON] подав до суду письмові пояснення про те, що укладаючи спірні договори, у нього з батьками дійсно була усна домовленість про те, що взамін отриманого майна, він зобов`язався здійснювати за батькками постійний та необмежений у часі догляд, забезпечувати їх необхідними продуктами харчування, відповідними медичними ліками, а також надавати батькам кошти для оплати комцунальних послуг та на інші необхідні витрати, що виникатимуть впродовж життя. На даний час у нього суттєво змінилось ряд життєвих, в тому числі сімейних обставин, івнаслідок чого він змушений проживати за межами Україниневизначений час, а також у звязку із скрутним матеріальним становище, він, на даний час не має ні фізичної, ні фінансової можливості виконувати обіцянки, що були ним надані батькам під час підготування уклвадення вищевказаних договорів дарування нерухомості. За таких обставин, він не заперечує проти задоволення судом заявлених вимог, однак заперечує проти стягнення з нього понесених позивачами судових витрат, оскільки не матиме фінансової змоги сплатити такі. Ухвалою суду від 13.02.2026 підготовче провадження в справі закрито, призачено справу до судоовго розгляду на 06.03.2026. Представник позивачів адвокат Марчук А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовних заявах, просить позови задоволити. Представник відповідача Н. Паращак в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, позов визнав. Водночас просив судові витрати з відповача не стягувати, оскільки на даний час його матеріальний стан є скрутним. Третя особа приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Тепла М.Ю. в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила суду про причини неявки. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] . Дане стверджується копією Свідоцтва на право власності на квартиру від 30.09.1994 та копією Свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім цього, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0643 га з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 4610600000:01:076:0070. (Копія державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №506189, копія Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2013) На підставі Договору дарування квартири віж 10.03.2023 [PERSON] подарувала [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . На підставі договору дарування земельної ділянки від 10.03.2023 [PERSON] подарувала [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] , земельну ділянку, площею 0,0643 га з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 4610600000:01:076:0070 Згідно представленої суду медичної документації [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, хворіє. У відповідності до довідки до акту огляду медико-соціально експертною комісією серія 12 ААД №014334 [PERSON] є інвалідом І групи А загального захворювання. Потребує постійного стороннього догляду. Згідно з копії Свідоцтва на право власонсті на квартиру від 14.02.1997 [PERSON] належала частки квартири [ADDRESS] . На підставі договору дарування частки у праві власності на квартиру [PERSON] подарував [PERSON] , він імені якого, по дорученню, діяла [PERSON] , частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . З представеної суду медичної документації [PERSON] вбачається, що він хворіє. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі № 523/13811/21). Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 564/1067/22 викладено висновок про те, що «обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним». Верховний Суд у постанові від 29 березня 2024 року у справі № 523/13811/21 виклав висновок про те, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу). Помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину». Незнання закону не включено до переліку помилок, яким надається істотне значення. Це по суті є відображенням ще римського принципу ignorantia juris nocet (з лат. - незнання закону шкодить). Поза віднесенням до обставин, які можуть бути розцінені як такі, що мають істотне значення, знаходиться мотив правочину. Мотив правочину - це стимул його вчинення і дозволяє встановити, чому саме особа вчинює правочин. Тому мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не має. Хоча й законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив». Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За статтями 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника, як помилка під час укладення оспорюваного договору не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі №715/2513/19, від 26 жовтня 2022 року у справі №947/32485/20, від 15 березня 2023 року у справі №288/1366/21. Судом встановлено, що на час укладення оспорюваних договорів, дарувальники проживали у подарованій квартирі, таке є єдиним їхнім житлом, за станом здоров`я дійсно потребували постійного стороннього догляду, а тому дійсно не усвідомлювали правової природи договорів, оскільки розраховували на обопільне виконання відповідачем обов`язків у виді надання їм матеріальної та фізичної допомоги. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач фактично визнав позови, зазначив про те, що дійсно обіцяв батькам при укладенні спірних договорів матеріально забезпечувати їх та виконувати інші обов`язки із забезпечення їм стороннього догляду, суд приходить до висновку, що вищевказані правочини були вчинені під впливом помилки, а тому позови слід задоволити. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК Україн ипід час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно зіст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] була звільнена від сплдати так як інвалід І групи. Ураховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову, з відповідача в дохід держави слід стягнути 2422,40 грн. (за дві самостійні вимоги) судового збору. Позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, а тому такі слід стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] . З приводу заперечень відповідача щодо сплати судового збору, суд вважає такі не обгрунтованими, доказів фінансової неспроможності чи скрути відповідачем суду не представлено, вимоги не є надмірними, відповідач є особою працездатного віку, а тому спроможний на оплату таких.

Outcome: approved