Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про заняття арешту з нерухомого майна, накладеного ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 02.01.2001 року. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] , являється єдиною та першою власницею квартири [ADDRESS] . В листопаді 2025 року позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради з метою отримання консультації, щодо порядку реєстрації місця проживання в належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS] . В ході консультації її було повідомлено про наявність заборони на відчуження об`єкта нерухомості за архівними даними і як наслідок неможливості проведення реєстрації місця проживання фізичній особі за вказаною адресою. З інформаційної довідки вбачається, що на належну позивачеві квартиру [ADDRESS] було накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна від 02.01.2001 року в порядку виконання ухвали Богунського районного суду м. Житомира, вказане обтяження було зареєстровано Першою житомирською державною нотаріальною конторою та власником зазначено [PERSON] . З листа №3045/01-17 від 05.11.2025 року, Житомирського обласного нотаріального архіву стало відомо, що на належну позивачу квартиру [ADDRESS] було зареєстровано заборону на відчуження, підставою якої стала ухвала Богунського районного суду м. Житомира, суддя Худяков А.М. про накладення арешту на майно [PERSON] , в межах 9 тис. гривень, яке знаходиться в квартирі [ADDRESS] , та щодо накладення арешту на приватизовану квартиру квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав стало відомо, що арешт 2001 року досі числиться як чинний, попри те, що: арешт був накладений не щодо позивача, а щодо іншої фізичної особи; арешт є заходом забезпечення вимог, спрямованим на майно боржника або особи, до якої заявлено вимоги. Позивач ніколи не була стороною тієї справи, не є боржником, не є правонаступником і не несе відповідальності за її наслідки. Позивач набула майно на підставі приватизації, а не правонаступництва. Передача квартири громадянам здійснюється без переходу будь-яких боргових чи інших обтяжувальних зобов`язань, що стосувалися попередніх користувачів чи наймачів боргами та зобов`язаннями третіх осіб. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача надала заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкту: [ADDRESS] зареєстрований арешт нерухомого майна, що належить позивачу, реєстраційний номер обтяження: 3406108, обтяження зареєстровано: 03.07.2006 реєстратором Перша Житомирська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала від 02.01.2001, Богунський районний суд міста Житомира. Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 04.07.2007, № [NUMBER] , квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 02.01.2001 року, накладено арешт на майно [PERSON] в межах 9 тис. гривень, яке знаходиться в її квартирі [ADDRESS] . Накладено арешт на приватизовану квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Суд зазначає, що будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Враховуючи те, що накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника щодо вільного розпорядження майном, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право власності не може, суд доходить висновку про необхідність захисту її права шляхом зняття такого арешту з нерухомого майна, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved