Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач ТзОВ «Факторингова Компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 13.08.2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3896281, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000 грн. 00 коп., строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми позики за кожен день користування. 15.08.2023 між відповідачем та первісним кредитором було укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 3896281, згідно якого сума кредиту була збільшена до 15000,00 грн. В подальшому, 24.04.2024 року, на підставі договору відступлення прав вимоги № 24/04/24, ТОВ «Лінеура Україна» відступило таке право вимоги ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Оскільки після відступлення до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» права вимоги до [PERSON] остання не погасила існуючу заборгованість, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 86398,59 грн., яка складається з: 14999,99 грн. заборгованість за кредитом, 71398,60 грн. заборгованість за нарахованими процентами, відповідно до п.1.4 Кредитного договору за ставкою 2% кожен день користування кредитом за період з 13.08.2023 року по 24.04.2024 року (включно), а також витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. та 10000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. У судове засідання представник позивача за довіреністю Руденко К.В. (а.с.80) не з`явився, надав клопотання про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, заяв та клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи у її відсутності від останньої на адресу суду не надходили. Зі згоди представника позивача у відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Верховний Суд не одноразово зазначав, що у тому випадку, якщо судова повістка повертається до суду з причин того, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, а особа вважається повідомленою належним чином. Отже, у разі, якщо судову повістку направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, враховуючи те, що судову повістку направлялося за зареєстрованим місцем проживання відповідачки, то вважаю, що адресатка повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Звертаю увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 по справі № 911/3142/19, відповідно до яких направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, сам лише факт неотримання поштової кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав судову повістку за належною адресою та яка повернулася до суду в зв`язку з відмовою від її отримання або відсутністю адресата за вказаною адресою, вважається належним повідомленням, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка направлялась за зареєстрованою адресою проживання відповідача, що також відображається у п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до ч.1 ст. 191 ЦПК України, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що не суперечить положенню частини 2 ст. 191 та частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 641 ЦК України. Згідно цієї статті пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір може містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Судом встановлено, що 13.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» (торгова марка «Credit7») та відповідачем було укладено договір № 3896281 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування.(а.с. 14 зворот-23) 15.08.2023 між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 3896281 від 13.08.2023, згідно якого сума кредиту була збільшена до 15000,00 грн.(а.с. 28-29) Договір укладено шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач пройшов процедуру реєстрації, ідентифікації та верифікації особи, після чого акцептував умови договору шляхом введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його фінансовий номер телефону. Згідно зі статтями 205, 207 ЦК України та статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Факт укладення договору підтверджується електронним примірником договору, паспортом споживчого кредиту та даними ІТС. Судом встановлено, що 13.08.2023 кредитні кошти в сумі 10000 грн. та 15.08.2023 кредитні кошти в сумі 5000 грн. були перераховані відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк», що підтверджується довідкою надавача платіжних послуг про здійснення переказу Таким чином, первісний кредитор належним чином виконав свій обов`язок щодо надання кредиту. Вищезазначене також підтверджене АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» який на виконання ухвали суду надав наступну інформацію: - на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ) . Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 13-08-2023 - 13-08-2023 15-08-2023 - 15- 08-2023 p.: - номер телефону [NUMBER] був/є фінансовим Номер телефону [NUMBER] знаходиться/знаходився в анкетних даних [PERSON] По рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) було зарахування коштів на суму 10000 UAH за період 13.08.2023-13.08.2023 р. :- від 13.08.2023 р. По рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) було зарахування коштів на суму 5000 UAH за період 15.08.2023-15.08.2023 р. : - від 15.08.2023 р. Відповідно до статті 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та є обов`язковим для сторін. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 24.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 24/04/24, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу права вимоги. Реєстр боржників до договору факторингу підтверджує включення відповідача до переліку переданих вимог. Станом на 24.04.2024 (дату переходу права вимоги) заборгованість відповідача становить 86398,59 грн., яка складається з: 14999,99 грн. заборгованість за кредитом, 71398,60 грн. заборгованість за нарахованими процентами, відповідно до п.1.4 Кредитного договору за ставкою 2% кожен день користування кредитом за період з 13.08.2023 року по 24.04.2024 року (включно). Нарахування процентів здійснювалось відповідно до умов договору. Штрафні санкції, пеня чи комісії не нараховувались. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем). Як вбачається з п. 1 ч. 1 до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи, що на підставі наданих доказів установлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за укладеним з товариством кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, які позивач визначає у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування заявленої суми витрат позивачем надано суду: завірена копія документів, що підтверджують повноваження представника Руденка К.В. (договір, довіреність, свідоцтво); завірена копія акту приймання-передачі наданих послуг N 109 від 25.09.2025; завірена копія Витягу Реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 109 від 25.09.2025 завірена копія платіжної інструкції про сплату витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У зв`язку з тим, що визначений позивачем розмір не є співмірним із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, ціною позову. Суд приходить до висновку про необхідності зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а відтак з відповідача підлягає до стягнення сума витрат позивача на правничу допомогу у розмір 7000,00 гривень, оскільки саме такий розмір відповідає критеріям розумності та співмірності. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного,

Outcome: approved