Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

30.12.2026 [PERSON] , діючи через свого представника - адвоката Мороз Л.С. звернулася до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту на майно. Просить скасувати арешт на все нерухоме майно [PERSON] , накладений постановою від 25 січня 2013 року державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції І. В. Кір`яновою у виконавчому провадженні №35931710 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 6029022 від 19.09.2013) та стягнути судові витрати по сплаті в розмірі 7 211 грн. 20 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] на праві власності з 2006 року належить квартира за адресою: [ADDRESS] . З метою відчуження цієї квартири вона звернулася за консультацією до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Кострикіна В.І., який 09.08.2023 з посиланням на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, повідомив її про наявність рішення від 19.09.2013 державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції про арешт усього нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2013, винесеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Кір`яновою І.В. у виконавчому провадженні №35931710. У подальшому було встановлено, що у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №35931710 з примусового виконання виконавчого напису №4335, виданого 21.12.2012 Приватним нотаріусом Коломис О.В. щодо стягнення на двохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , проживає [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 24.06.1996 р., місце роботи - фізична особа - підприємець. Зазначена квартира на підставі Договору іпотеки № 014/10615/3/23079/1, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. 17.09.2008 року за реєстр. № 3918 передана в іпотеку ПАТ «Ерсте Банк» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Прорізна, 6, податковий номер 34001693, рахунок 32003142901 в Головному управлінні НБУ по м.Києву і Київській області, код банку 321024). Стягнення проводиться за період з 01.11.2011 року по 01.11.2012 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, пропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Ерсте банк» до [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) у розмірі 353678,82 грн. Плата за вчинення виконавчого напису у розмірі 3700 грн. підлягає стягненню з [PERSON] 14.01.2013 державним виконавцем Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Кір`яновою І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 25.01.2013 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на майно [PERSON] ; 27.06.2014 старшим державним виконавцем Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Кондратюком І.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві в порядку, визначеному п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999, у зв`язку з наявною встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на заставлене майно боржника, як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (надалі - Закон № 606-XIV), чинного станом на 27.06.2014 і до 05.10.2016, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. За змістом ч.4 цієї ж статті про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Відповідно до п.3.17 розділу IIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованого в цьому ж Міністерстві 02.04.2012 за № 489/20802, в редакції чинній станом на 27.06.2014 (надалі - Інструкція), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). Цих вимог законодавства відповідач при винесенні 27.06.2014 постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №35931710 не дотримав, про зняття арешту мого майна та оголошення заборони на його відчуження у вказаній постанові не зазначив, унаслідок чого арешт майна зберігає чинність до даного часу. 22.09.2025 позивач звернулася до відповідача до скасування арешту на майно. У своїй заяві вона зазначала, що на сьогодні не існує заборгованості приводу стягнення якої відкривалося виконавче провадження №35931710, зобов`язання як боржника припинені, а виконавчий напис не підлягає виконанню. Наслідком наведених обставин, відповідно до ч. 4 ст. 40 Закону №1404-VIII, є зняття арештів з майна боржника, скасування інших заходів примусового виконання, вчинення інших дій щодо реєстрації припинення обтяжень майна. Однак, згідно відповіді від 10.11.2025 за №281413 вбачається, що підстав для зняття арешту немає. Вважає, що таке твердження відповідача є незаконним. У відзиві на позовну заяву від 12.02.2026 представник відповідача Мельник В.В. зазначає, що державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом. З наведеного вбачається, що саме держава наділяє виконавця повноваженнями на виконання рішень суду і рішень інших органів і саме держава визначає межі повноважень виконавця. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація про обтяження з реєстраційним номером № 2558251 від 19.03.2013, яке зареєстровано на підставі постанови № 35931710 від 25.01.2013, виданої державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Кір`яновою І.В. Згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження далі (АСВП) на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 35931710 з примусового виконання виконавчого напису № 4335 від 21.12.2012 приватним нотаріусом Коломис О.В. про звернення стягнення на двохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] [INFO] , проживає в [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 24.06.1996 р., місце роботи - фізична особа підприємець. Зазначена квартира на підставі договору іпотеки № 014/10615/3/23079/1, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В 17.09.2008 року за реєстр. № 3918 передане в іпотеку ПАТ "Ерсте Банк" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Прорізна, 6, податковий номер 34001693, рахунок 32003142901 в Головному управлінні НБУ по м. Києву і Київській області, код банку 321024). Стягнення проводиться за період з 01.11.2011 року по 01.11.2012 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, пропонує задовольнити вимоги ПАТ "Ерсте Банк" до [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою : [ADDRESS] , у розмірі 353678,82 грн. Плата за вчинення виконавчого напису у розмірі 3700 грн. підлягає стягненню з [PERSON] . 14.01.2013 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 25.01.2013 державним виконавцем в межах ВП № 35931710 винесено постанову про арешт майна боржника. 27.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав зняття арешту з майна, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до п.16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо: судом скасовано заходи забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням; при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена); після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено; після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає); арешт з майна боржника або інші заходи примусового виконання рішення скасовані судовим рішенням. Як вбачається з наведеної норми законодавчого акту, яким встановлено порядок дій державного виконавця, існує певний ряд обставин, які слугують підставою для задоволення заяви про зняття арешту у виконавчому провадженні, де виконавчий документ повернуто стягувачу, в тому числі і на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Так, з заяви про зняття арешту з майна від 22.09.2025 Відділу відомо, що борг боржником було сплачено стягувачу після винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.06.2014. Зазначає, що до заяви про зняття арешту з майна не долучено повідомлення стягувача про сплату боргу. Під час розгляду заяви встановлено обставину сплати боргу. Однак і встановлено, що цей борг було погашено після відкриття виконавчого провадження, з огляду на що існує обов`язок боржника щодо сплати виконавчого збору. Наголошує на тому, що державний виконавець є представником державного органу і відповідно до ст.19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа також про зміну місця роботи. Проте ні боржник, ні стягувач не виконали свого обов`язку щодо повідомлення виконавця про виконання рішення про сплату заборгованості. Внаслідок наведеного вбачається, що виконавець не порушив вимог закону, щодо відмови заявнику у знятті арешту. Просить відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] представника [PERSON] про зобов`язання вчинити дії в повному обсязі та відмовити в задоволенні вимог позивача, щодо стягнення витрат на правничу допомогу. 25.02.2026 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача - адвоката Мороз Л.С., в якій вказує, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, обтяження, які були застосовані приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис Ольгою Вячеславівною на підставі Договору іпотеки від 17.09.2008, припинені 07 вересня 2022 року, у зв`язку з виконанням зобов`язання та припиненням договору іпотеки. Просить суд позов задоволити повністю. У судовому засіданні представник позивача Мороз Л.С. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача Мельник В.В. просив у позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що 14.01.2013 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у справі за виконавчим написом № № 4335 виданий 21.12.2012 документ видав: Приватний нотаріус Коломис О.В. про звернення стягнення на двохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] . [INFO] , проживає в [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 24.06.1996 р., місце роботи - фізична особа - підприємець. Зазначена квартира на підставі Договору іпотеки № 014/10615/3/23079/1, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В 17.09.2008 року за реєстр. № 3918 передане в іпотеку ПАТ "Ерсте Банк" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Прорізна, 6, податковий номер 34001693, рахунок 32003142901 в Головному управлінні НБУ по м. Києву і Київській області, код банку 321024). Стягнення проводиться за період з 01.11.2011 року по 01.11.2012 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, пропонує задовольнити вимоги ПАТ "Ерсте Банк" до [PERSON] ( [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] у розмірі 353678,82 грн. Плата за вчинення виконавчого напису у розмірі 3700 грн. підлягає стягненню з [PERSON] . Боржник: [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , Стягувач:ПАТ "Ерсте банк", адреса:м. Рівне вул. 16 липня, 42. Документ вступив у законну силу (набрав чинності): 21.12.2012. Заява про примусове виконання подана 08.01.2013. Боржнику добровільно виконати: виконавчий документ у строк до 19.01.2013 року. При невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій. 25.01.2013 державним виконавцем в межах ВП № 35931710 винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, що належить боржнику: [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] . Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] лише в межах суми боргу. Арешт накласти з моменту надходження постанови. 27.06.2014 старшим державним виконавцем Кондратюком І.М. Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, при примусовому виконанні виконавчого документу постановлено: виконавчий напис № 4335 виданий 21.12.2012 повернути стягувачу. Щодо звернення позивача саме з позовом, то суд зазначає таке. Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень (ст.447-4539). Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Разом з тим, у даній справі стягнення з боржника провадилось за виконавчим написом нотаріуса № 4335 від 21.12.2012. За таких обставин, є правильним зверненння боржника до суду за захистом свого порушеного права на розпорядження зазначеним майном в порядку цивільного судочинства шляхом пред`явлення позову. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У зв`язку з тим, що позивачем сплачено борг, на підставі якого державним виконавцем здійснено обтяження його майна (накладено арешт), проте в результаті відповідно до вимог чинного законодавства арешт на дане майно не припинено, [PERSON] звертається до суду саме як позивач, а не скаржник. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Пункт 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV передбачав повернення виконавчого документа стягувачу, якщо стягувач не заявляв про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника, а також у випадках неможливості реалізації майна. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV). Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим. Оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тому на час повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII). Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності. Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинами першими статей 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Власник майна, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Судом встановлено, що з моменту винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2014 року згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості, які свідчать про наявність на даний час виконавчих проваджень відносно [PERSON] , також відсутні матеріали виконавчого провадження, на підставі яких накладався арешт, за закінченням терміну зберігання. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, Індексний номер витягу: 309214298, Дата, час формування: 07.09.2022 15:56:58, Витяг сформовано: Приватний нотаріус Коломис О.В., Рівненський міський нотаріальний округ, Рівненська обл., Підстава формування витягу: заява з реєстраційним номером: 52309495, дата і час реєстрації заяви: 07.09.2022 15:40:07, заявник: [PERSON] (уповноважена особа) обтяження припинено стосовно особи, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , країна громадянства: Україна, адреса: [ADDRESS] , 07.09.2022 15:40:07, згідно повідомлення про виконання зобов`язання та припинення договору іпотеки, серія та номер: 0709/2022-2, виданий 07.09.2022, видавник: ТОВ "СПЕКТРУМ ECCETC" 07.09.2022 15:56:43, приватний нотаріус Коломис Ольга Вячеславівна, Рівненський міський нотаріальний округ, Рівненська обл., індексний номер рішення: 64726332, щодо об`єкту нерухомого майна квартира за адресою: [ADDRESS] , двокімнатна квартира, загальна площа 49,3 кв.м., житлова площа - 27,1 кв.м. Згідно заяви [PERSON] від 22.09.2025, що знайшло підтвердження у листі - відповіді начальника відділу ДВС у місті Рівному Н. Іщук від 10.11.2025 № 281413 07.09.2022 [PERSON] сплатила ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» залишок заборгованості в сумі 99000 грн. і того ж дня приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. зареєстровано припинення іпотеки обтяження квартири за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку виконанням зобов`язання та припинення договору іпотеки. Отже, оскільки на сьогодні не існує заборгованості, з приводу стягнення якої відкривалося виконавче провадження №35931710, її як боржника зобов`язання припинені, а виконавчий напис № 4335, виданий 21.12.2012, не підлягає виконанню, наслідком наведених обставин відповідно до ч.4 ст.40 Закону № 1404-VIII є зняття арештів з майна боржника, скасування інших заходів примусового виконання, вчинення дій щодо реєстрації припинення обтяжень майна. Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 20090583 від 02.09.2008 та Відомостей з державного реєстру речових прав та Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка № 458813411 від 29.12.2025) наявний арешт нерухомого майна на все нерухоме мйно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , єдиним власником якої є [PERSON] . З 07.09.2022 позивачем виконано обов`язок сплатити кошти, договір іпотеки було припинено, таким чином, подальше накладення арешту на майно боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння своїм майном та обмежує права [PERSON] , що позбавляє її можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном, а відтак позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на даний час на виконанні у відповідача виконавче провадження про стягнення коштів з позивача відсутнє. Крім того, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження понесених витрат при виконанні даного виконавчого провадження. Верховний Суд України при розгляді справ про тривалий арешт майна керується принципами розумності строків, пропорційності обмежень права власності та відсутності потреби в арешті. Основні підстави для скасування: зникнення підстав арешту, відсутність активних слідчих дій (у кримінальних справах), неефективність виконавчого провадження. Тривале перебування під арештом без реальних перспектив конфіскації порушує право на мирне володіння майном. Суд вважає, що державний виконавець міг виділити в окреме провадження стягнення витрат на виконавче провадження, а несплата таких витрат не може бути підставою для утримання майна під арештом протягом тривалого часу. Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. До випадків, коли арешт знімається за рішенням суду можна віднести обставини за яких виконавче провадження відсутнє (закінчене, знищене тощо), стягувач майнових претензій не має, а арешт майна боржника безпідставно триває довгий час. Таку правову позицію сформував Верховний Суд у постанові від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, а саме наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 1 211 грн. 20 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України). Представником позивача адвокатом Мороз Л.С. заявлено про відшкодування судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,0 грн. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: Договір про надання правової допомоги від 01 грудня 2025 року, Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги від 01.12.2025 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 17 на суму 6000,0 грн. За положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: approved