Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

24 липня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 10 грудня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області у кримінальному провадженні, внесеному 15.02.2022 до ЄРДР № 12022181010000371 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України винесено ухвалу, згідно якої [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілою. Умовами примирення було те, що відповідач повністю має відшкодувати позивачу понесені витрати на лікування і на правову допомогу. Проте, відповідач [PERSON] після отримання її згоди на примирення не відшкодовує понесені нею витрати на лікування, що змушує [PERSON] звертатися до суду з даним позовом. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на її користь завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 500 000 грн; витрати на лікування та медикаменти в розмірі 69 286 грн; витрати перекладу в сумі 3000 грн; витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн. та сплачений судовий збір. Просить позов задоволити повністю. У відзиві на позовну заяву від 15.10.2025 представник відповідача - адвокат Сулковський Б.П. вказує, що відповідач не визнає позовні вимоги та заперечує проти позову, з огляду на таке. Цивільний позов, поданий потерпілою [PERSON] в межах вказаного кримінального провадження, залишено без розгляду на підставі її власної заяви. Разом з тим, у подальшому позивачка у поданому позові зазначає, що нібито умовою примирення між сторонами було відшкодування відповідачем витрат на медичне лікування та правову допомогу. Вказане твердження не відповідає фактичним обставинам справи. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, єдиною умовою для досягнення примирення між сторонами була добровільна виплата [PERSON] компенсації за втрачений заробіток [PERSON] у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Зазначені кошти були виплачені відповідачем у добровільному порядку, що підтверджується квитанцією №174322936 від 22 серпня 2024 року. Окрім того, відповідач добровільно переказував позивачці кошти на лікування, що підтверджується доданими квитанціями (платіжними інструкціями). Таким чином, позивачка фактично отримала належне відшкодування, завданих їй матеріальних збитків та реалізувала своє право на примирення у межах кримінального провадження, чим було врегульовано правові наслідки дорожньо-транспортної пригоди. У відповіді на відзив на позовну заяву від 06.11.2025 [PERSON] вказує, що при розгляді справи відбулось примирення, проте умовою примирення також було те, що їй МТСБУ відшкодує понесені витрати на лікування. Вона звернулася до страхової компанії, надала підтверджуючі документи на витрати, а їй відшкодували загальну суму затвердженого відшкодування в сумі 4766,67 грн., що змусило її звертатися за відшкодуванням шкоди до [PERSON] як винної особи. Ухвалою суду від 25 липня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Савурко О.В. підтримали позов. Представник відповідача - адвокат Сулковський Б.П. заперечив проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві, додатково суду пояснив, що його довіритель не є належним відповідачем у справі щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди, відповідачем має бути Моторно (транспортне) страхове бюро України. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що 10 грудня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області у кримінальному провадженні, внесеному 15.02.2022 до ЄРДР № 12022181010000371 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України винесено ухвалу, згідно якої [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілою. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року встановлено, що 15 лютого 2022 року, близько 18 години 32 хвилин, у темну пору доби, водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем ВМВ 530D, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Кавказькій зі сторони вулиці Литовської в напрямку вулиці Міцкевича в м. Рівне, навпроти будинку № 7 по вулиці Кавказькій, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3 та пунктів 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав дорогу та допустив наїзд на неї, як пішохода, який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху автомобіля ВМВ 530D, хоча мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування гальмування із зупинкою керованого ним транспортного засобу до лінії руху пішохода. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно наданим медичним документам, позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді: уламковий перелом шийки правої плечової кістки зі зміщенням, уламковий перелом дистального мета епіфізу лівої променевої кістки зі зміщенням, уламкові сегментарні переломи обох кісток правої гомілки на межі верхньої, середньої та нижньої третин зі зміщенням, які згідно з висновком експерта від 21 червня 2023 року № 453 Комунального закладу «Обласного бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я. З оглянутого в судовому засіданні кримінального провадження № 12022181010000371 відносно [PERSON] , за ч.1 ст. 286 КК України вбачається, що потерпілою [PERSON] 04.09.2023 року був пред`явлений цивільний позов до [PERSON] , в якому вона просила стягнути на її користь матеріальну шкоду в розмірі 52193 грн, недоотримані доходи збитки в розмірі 65100 грн та витрати на правову допомогу на досудовому слідстві в розмірі 10 000 грн. (а.с. 26-28 том 2 матеріалів кримінального провадження.) 19 грудня 2023 року за вх. № 67597/23 вх [PERSON] в межах кримінального провадження подала заяву про уточнення позовних вимог, де просила залучити в якості співвідповідача Моторно (транспортне) страхове бюро та стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на її користь матеріальну шкоду в розмірі 52193 грн, а з [PERSON] стягнути недоотримані доходи в розмірі 65100 грн, а також витрати на правову допомогу (а.с. 69-70 том 2 матеріалів кримінального провадження). У межах кримінального провадження Моторно (транспортне) страхове бюро України 08 січня 2024 року за вх. № 1128/24 вх. подало заяву, в якому вказало, що відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961- ІV, чинний на момент подачі заяви) у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. 24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Зазначала, що доказів, які б відповідали вказаним критеріям позивачем надано не було. Крім того вказувала, що максимальний розмір страхового відшкодування такого виду шкоди становить 6500 грн на 1/30 на 120 дн = 26000 грн (а.с. 49-52 том 2 матеріалів кримінального провадження). З оглянутої квитанції № 174322936 вбачається, що [PERSON] на відшкодування недоотриманих доходів [PERSON] було перераховано 49 100 грн. (а.с. 119 том 2 матеріалів кримінального провадження) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року [PERSON] від кримінальної відповідальності звільнено у зв`язку з примиренням з потерпілою. Кримінальне провадження № 12022181010000371 відносно [PERSON] за ч.1 ст. 286 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] та Моторно (транспортного) страхового бюро України залишено без рогляду. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких підстав, вказана ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року набрала законної сили і є обов`язковою про правові наслідки дій [PERSON] , стосовно якого винесено ухвалу в питанні місця, дій та його вини. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. ст. 1187, 1188 ЦК України школа, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Доводи представника відповідача в тій частині, що відповідача в межах кримінального провадження було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, а, отже, [PERSON] виконав свій обов`язок добровільно, відшкодував шкоду та примирився з потерпілою, а відтак, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають до задоволення, судом відхиляються з огляду на таке. Статтею 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. З ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 10.12.2024 року слідує, що [PERSON] просила цивільний позов, пред`явлений в межах кримінального провадження, залишити без розгляду. У зв`язку з викладеним, суд вирішив вказаний цивільний позов залишити без розгляду та роз`яснив потерпілому та цивільному позивачу, що наведене не позбавляє можливості вирішити їх у порядку цивільного судочинства. (а.с. 131 матеріалів кримінального провадження том 2) Відтак, потерпіла скористалась своїм правом на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. З аналізу поданого в кримінальному провадженні цивільного позову [PERSON] вбачається, що остання просила стягнути з [PERSON] недоотримані доходи в розмірі 65100 грн., а матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням просила стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України. Судом встановлено, і дані обставини сторонами не спростовані, що відповідачем [PERSON] на підставі квитанції №174322936 від 22.08.2024 року [PERSON] було здійснено відшкодування недоотриманих доходів за цивільним позовом у кримінальному провадження по справі № 569/11932/23. (а.с.59) Відтак, судом на підставі належних та допустимих доказів підтверджено той факт, що [PERSON] сплатив [PERSON] недоотримані доходи, у зв`язку з чим було пред`явлено до нього позов у кримінальному провадженні. В поданому до суду цивільному позові в межах цивільного судочинства вбачається, що [PERSON] просить стягнути з [PERSON] витрати пов`язані з лікуванням та на купівлю медикаментів в сумі 69286 грн. Так, частина перша ст. 2 ЦПК України вказує, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами першою-другою ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Нормами ст. ст. 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив висновок, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Тому доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Представник відповідача заперечував в судовому засіданні проти стягнення з його довірителя матеріальної шкоди в розмірі 69286 грн, вважаючи, що вказану шкоду має відшкодовувати Моторно (транспортне) страхове бюро України, в силу приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961- ІV, чинний на момент заподіяння шкоди), а також стверджував, що надані позивачем документи не є належними доказами, понесених витрат. Суд при вирішенні вказаного спору враховує таке. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961- ІV, чинний на момент подачі заяви) у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. 24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Відтак, максимальний розмір страхового відшкодування такого виду шкоди у вказаній справі становить 6500 грн на 1/30 на 120 дн = 26000 грн. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно наданим медичним документам, позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді: уламковий перелом шийки правої плечової кістки зі зміщенням, уламковий перелом дистального мета епіфізу лівої променевої кістки зі зміщенням, уламкові сегментарні переломи обох кісток правої гомілки на межі верхньої, середньої та нижньої третин зі зміщенням, які згідно з висновком експерта від 21 червня 2023 року № 453 Комунального закладу «Обласного бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я. Згідно регламентних виплат МТСБУ згідно ДТП від 15.02.2022, реєстраційний номер справи 95949 сплачено потерпілій [PERSON] суму затвердженого відшкодуванння 4766,67 грн. 26.05.2025. (а.с. 69) За таких підстав, в судовому засіданні встановлено, що МТСБУ здійснило регламентну виплату лише на суму 4766 грн 67 коп. Проте, як встановлено судом з оглянутих в судовому засіданні листків лікарських призначень вбачається, що [PERSON] було діагностовано «політравми» та виписані лікарські препарати. (а.с. 5, 6) З історії хвороби [PERSON] слідує, що пацієнт після дорожньо-транспортної пригоди з багатоосколковим переломом правої гомілки, оперативне накладення пластинчасто-гвинтового анастомозу, багатоосколковий перелом проксимального епіфіза правої плечової кіски, фіксований пластиною Philos та гвинтами. (а.с. 6 зворот - 7) З метою лікування позивача було доправлено до ТОВ Мазовецький реабілітаційний центр «STOCTR», де вона продовжувала лікування. В медичній довідці про стан здоров`я на її ім`я зазначено, що довідка видана для цілей Комісії з видачі рішень щодо інвалідності від 13.10.2022 та вказано: - скільки часу пацієнт перебував під наглядом лікаря, який видав довідку 15.03.2022; - відколи у пацієнта ведеться медична документація 15.03.2022; - чи має лікар, який видає довідку, повний доступ до медичної документації пацієнта: зазначено «ТАК»; - вищезазначена особа потребує опіки іншої особи через неможливість самостійного існування; - у випадку з вищезазначеними відбулося значного погіршення здоров`я за період з моменту останнього огляду з метою винесення рішення. (а.с. 6 зворот 10) Згідно довідки медичного центру ТОВ "Лайф Клінік" консультація лікаря становить 1100 грн. (а.с. 78) З оглянутої квитанції № 4 від 07.03.2022 слідує, що здійснено переказ на суму 44760 грн. з призначенням платежу плата згідно рахунку № 88/03 від 04.03.2022, пацієнт - [PERSON] , платник [PERSON] , пристосування для лікування перелому. (а.с. 11) З квитанції від 21 лютого 2022 року слідує, що [PERSON] сплатила за вироби медичного призначення на підставі рахунку наданого ФОП « [PERSON] » 11 282 грн. (а.с. 13, а.с. 13 зворот) Судом відхиляються доводи представника відповідача в тій частині, що позивачем особисто не було сплачені вказані кошти, а в квитанціях зазначена [PERSON] . Допитана в судовому засіданні за правилами свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її матір`ю, що стверджується оглянутим в судовому засіданні актовим записом 2490, про що видано свідоцтво [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, серії [NUMBER] , виданим 07 лютого 2017 року. (а.с. 117-119). Відтак, враховуючи стан [PERSON] після отриманих тілесних ушкоджень, саме мати здійснювала вказані оплати за лікування та медикаменти. Згідно квитанції АТ «Приватбанк» від 18.02.2022 року [PERSON] було здійснено оплату за акт обстеження плечового суглобу в сумі 950 грн. (а.с. 14) З квитанції АТ «Приватбанк» від 16.02.2022 року слідує, що [PERSON] було здійснено оплату за комп`ютерну томографію головного мозку в сумі 1620 грн. (а.с. 14) З квитанції АТ «Приватбанк» слідує, що [PERSON] 23.02.2022 року було здійснено оплату за кт огк (комп`ютерна томографія органів грудної клітки) в сумі 950 грн. (а.с. 14 зворот) З досліджених в судовому засіданні квитанцій вбачається, позивачем з 16.02 по 19.02 2022 року придбавались медичні препарати згідно листка призначень на суму, 35,10 грн, 439, 30 грн, 111, 90 грн, 230 грн, 512, 30 грн, 168 грн, 33, 50 грн, 412 грн, 210 грн, 57 коп, 1108 грн. (а.с. 15 зворот) З поданих та досліджених судом квитанцій також вбачається, що [PERSON] 26.04.2025 року було придбано препарат опіпрам на суму 1062, 40 грн., 378, 35 грн., 403 грн, 1020, 94 грн та 302 грн. (а.с. 18 зворот) Відтак, в судовому засіданні на підставі належних та допустимих доказів підтверджено, що позивачем понесено додатково витрати на лікування та на купівлю медикаментів на загальну суму 69286 грн. Разом з тим, судом встановлено, що згідно платіжної інструкції Р24А2114591339С5901 платник [PERSON] здійснив платіж в сумі 8000 грн. призначено отримувачу [PERSON] на лікування. (а.с. 58) Згідно платіжної інструкції Р24А2289346922С2852 платник [PERSON] платіж в сумі 8034,00 грн. призначено отримувачу [PERSON] . (а.с. 58 зворот) Таким чином, враховуючи, що [PERSON] частково відшкодовані витрати на лікування, то суд приходить до висновку про стягнення з останнього на користь [PERSON] витрат на лікування та придбання медикаментів та інших витрат пов`язаних із реабілітацією в сумі 53252 грн. (69 286 грн 16034 грн) Вказана сума витрат по`язаних із лікуванням та придбанням медикаментів підлягає стягненню з винуватця дорожньо-транспортної пригоди, оскільки страховиком у відшкодування заподіяної шкоди було здійснено регламентну виплату 4766 грн 67 коп., інші витрати страховиком відшкодовано не було. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд покликається на таке. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. З роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", видно, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2024 року у справі № 208/8463/19 зазначено, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні трансформують шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування обчислює шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, [PERSON] покликається на те, що унаслідок ДТП вона зазнала значного емоційного потрясіння та страху за власне життя і здоров`я, перенесла важку операцію і досі проходить реабілітацію. Безпорадність і неможливість самостійно пересуватись, докладати додаткових зусиль для відновлення свого стану залишили глибокий психоемоційний слід. Усвідомлення несправедливості, потреба відновлення втраченого та постійне повернення до пережитого викликали безсоння, тривожність і пригнічення. Моральна шкода є істотною та має тривалі наслідки. Судом встановлено, що позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді: уламковий перелом шийки правої плечової кістки зі зміщенням, уламковий перелом дистального мета епіфізу лівої променевої кістки зі зміщенням, уламкові сегментарні переломи обох кісток правої гомілки на межі верхньої, середньої та нижньої третин зі зміщенням. Згідно з висновком експерта від 21 червня 2023 року № 453 Комунального закладу «Обласного бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я. (а.с. 128-130 том 1 кримінального провадження) Згідно консультації психіатра/психотерапевта [PERSON] , [INFO] , проходила обстеження 26.04.2025 і 08.11.2025, та проходить курс терапії та психотерапії з 26.04.2025 в зв`язку з ГТР, який був спровокований ДТП 15.02.2022. Скарги на приступи панічних атак, періодичну тривожність, порушенння сну, страх переходити дорогу та потрапити повторне ДТП. ДЗ: Генералізований тривожний розлад з помірними клінічними проявами. (а.с. 75, 76) Згідно довідки про доходи № 88 від 10.11.2025 [PERSON] працює в закладі дошкільної освіти № 40 на посаді керівник гуртка, форма працевлаштуванння основне, загальна сума доходу за період з травня по жовтень 2025 року - 0 гривень. (а.с. 77) Беручи до уваги, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями [PERSON] та завданою позивачу моральною шкодою, яка полягала в душевних та фізичних стражданнях, той факт, що вона була вимушена тривалий час лікуватися, перенесла важку операцію, проходила курс реабілітації і з рекомендаціями подальшого лікування, кількість ушкоджень, які спонукали до погіршення здібностей на певний час, переживання болю, зміну звичайного укладу життя, та виходячи зі принципів розумності, виваженості та справедливості, вищевказаних обставин справи та наслідків, що наступили для позивача, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди, завданої позивачу, у сумі 55000 гривень. Цю суму суд вважає обґрунтованою з огляду на характер правопорушення, а також глибину фізичних та душевних страждань відповідача. Отже, позовні вимоги, викладені в позовній заяві є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що позовні вимоги задоволені частково в розмірі 53252 грн. матеріальної шкоди та в розмірі 55000 грн. моральної шкоди на загальну суму 108252 грн., що становить 19% від суми позову - 569286 грн. Позивачем підлягав би до сплати 1% від ціни позову - 569286 грн., що становить суму 5692, 86 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, то з другої сторони стягуються судові витрати. За приписами п.2 ч.1 статті 5 ЗУ " Про судовий збір " від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. За таких підстав, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1082, 35 грн. Позивачем заявлено про відшкодування судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України). На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано Акт до Договору про надання правничої допомоги про виконання правничої допомоги в сумі 20000 грн. Оскільки позовні вимоги судом задоволено частково, то до сплати підлягає 3800 грн. (20000 грн * 19%) понесених витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved