Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала тим, що 31 травня 2003 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області, у якому в них народилось двоє дітей: дочка та син. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2025 року у справі № 361/3614/25, яке набрало законної сили 19 серпня 2025 року, шлюб між ними було розірвано. Зазначала, що за час шлюбу нею та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2010 року була придбана за спільні кошти на ім`я відповідача земельна ділянка площею 0,1709 га з кадастровим номером 3221289001:01:003:0004, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на якій вони разом побудували за спільні кошти житловий будинок під [ADDRESS] , загальною площею 149,7 кв.м, житловою площею 67 кв.м, з колонкою К та двома вигрібними ямами Я, Я1. Замовником будівництва вказаного будинку та власником земельної ділянки був відповідач, у зв`язку з чим будинок було зареєстровано на його ім`я. Згоди щодо поділу будинку і земельної ділянки між нею та відповідачем не досягнуто, тому з метою захисту та подальшого юридичного оформлення права власності на частки житлового будинку та земельної ділянки вона змушена звернутись до суду з цим позовом в порядку поділу спільного майна подружжя. Ухвалою судді від 04.11.2025 року відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі та призначено справу за правилами загального позовного провадження. 12 лютого 2026 року від представника позивача - адвоката Мозгового О.О. через підсистему Електронний суд надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. 13 лютого 2026 року від представника відповідача - адвоката Кочмарьової Т.С. через підсистему Електронний суд надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Зазначала, що не заперечують про перехід розгляду справи по суті. Письмовий відзив на позов не подавався, інших клопотань не заявлено. Ухвалою від 13.02.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в залі суду на 11 березня 2026 року о 14 год. 00 хв. В судове засідання з`явились представник позивача - адвокат Мозговий О.О., відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Кочмарьова Т.С. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мозговий О.О. надав пояснення аналогічні тим, що зазначені у позові, також зазначив, що в спірному будинку проживає позивач [PERSON] разом зі своїм сином. Представник відповідача - адвокат Кочмарьова Т.С. повідомила суду, що відповідач [PERSON] хоче зробити заяву, після чого відповідач в усній формі заявив, що позовні вимоги він визнає повністю. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 травня 2003 року, про що виконкомом Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області зроблено відповідний актовий запис за № 6, серія [NUMBER] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2025 року у справі № 361/3614/25, яке набрало законної сили 19 серпня 2025 року, шлюб між сторонами розірвано. У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г. 30 грудня 2010 року, за реєстровим № 5306, на ім`я [PERSON] придбана земельна ділянка площею 0,1709 га з кадастровим номером 3221289001:01:003:0004, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 15 вересня 2014 року на ім`я [PERSON] , він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 149,7 кв.м, житловою площею 67 кв.м, з колонкою К, двома вигрібними ямами Я, Я1, що зокрема також вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи (інвентарний №406), виготовленої Комунальним підприємством Броварської міської ради Броварське бюро технічної інвентаризації. Спірний житловий будинок побудований на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт, з інформацією про вищевказану земельну ділянку та на підставі будівельного паспорта № 47 від 22 липня 2011 року, який містить зображення схеми зазначеної земельної ділянки. Отже, будівництво будинку здійснювалось не самочинно. Зареєстроване право власності відповідача [PERSON] на вищевказані об`єкти нерухомого майна підтверджується зокрема інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта за № 444830199 від 24 вересня 2025 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб?єктивне право на поділ майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з подружжя незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім?ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім?ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов?язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім?я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов?язаннями, що виникли в інтересах сім?ї. У постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 691/1240/18, провадження № 61-4680св23, роз?яснено, що визнання права на частину спірного майна, тобто визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі, є поділом майна подружжя у розумінні частини першої ст. 71 СК України. Таким чином, судом повно і всебічно встановлено юридичні факти, що спірні об`єкти нерухомого майна були набуті сторонами за час шлюбу, а тому згідно з чинним законодавством вони є об?єктами прав спільної сумісної власності подружжя сторін і можуть бути поділені в спосіб визнання за позивачем права власності на ідеальну, тобто на частку кожного з цих об?єктів. З?ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, враховуючи зокрема визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 4 685,09 (чотири тисячі шістсот вісімдесят п`ять гривень 09 коп.), який було сплачено позивачем за подання позову.

Outcome: approved