Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів Територіальної громади міста Києва в особі КМР, ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», Дарницький ВДВС у м. Києві КМУ МЮ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матюхова Т.П. про зняття арешту з майна та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником 1/2 та 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Власником 1/6 частки квартири був її покійний брат [PERSON] , який загинув [INFO] в результаті бойових дій. Позивачка, як спадкоємець після смерті брата, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матюхової Т.П. із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, на підставі того, що на нерухоме майно спадкодавця накладено арешт на підставі постанови, виданої ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві, виконавче провадження № [NUMBER]. 27.10.2023 року позивачка звернулася до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві із проханням надати матеріали вказаного виконавчого провадження та зняти арешт. Листом їй було відмовлено у наданні інформації, оскільки вона не являється стороною виконавчого провадження. Позивачка вважає, що наявний арешт майна за відсутності відкритого виконавчого провадження, є безпідставним та незаконним, через що порушується її право на вільне володіння та розпорядження квартирою [ADDRESS] . З огляду на вищевикладене, просить суд зняти (скасувати) арешт та визнати за нею право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом (а.с. 1-35). 27.03.2025 року від представника відповідача Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що Київська міська рада жодним чином не порушила спадкові права позивачки [PERSON] , не вчинила дій, які б перешкоджали позивачці законно визнати право власності на спадкове майно. Орган місцевого самоврядування є лише посередником при передачі спадкового майна, шляхом визнання її відумерлим, до комунальної власності, тобто захищаються лише інтереси територіальної громади, а не ймовірне право державного органу на придбання спадщини у особисту власність (а.с. 65-71). 07.04.2025 року від представника відповідача Дарницького ВДВС у м. Києві КМУ МЮ України надійшов відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що на примусовому виконанні у Дарницькому ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа від 06.11.2009 року №2-2045, виданого Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь АТ «Індустріально-Експортний Банк» боргу в розмірі 198 071,15 грн. 09.02.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. 24.03.2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку з відсутністю майна. Залишок заборгованості становить 140 967,67 грн. Отже вважає, що підстави для зняття арешту з майна наразі відсутні (а.с. 79-88). У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов з підстав, викладених у ньому та просила задовольнити. Представники відповідачів Територіальної громади міста Києва в особі КМР, та Дарницького ВДВС у м. Києві КМУ МЮ України у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в тому числі шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету засобами ЄСІТС, звернулись до суду з клопотаннями в яких просили розглядати справу без їх участі. Представник відповідача ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету засобами ЄСІТС, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матюхова Тетяна Петрівна, у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, правом на подання пояснень щодо позову не скористалась, звернулась до суду з клопотанням в якому просила розглядати справу без її участі. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] являється співвласником квартири [ADDRESS] , та володіє 1/2 та 1/3 часткою у праві власності на квартиру. Іншим співвласником вказаної квартири являється [PERSON] , який володіє 1/6 часткою у праві власності на квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав № 138527457 від 20.09.2018 року (а.с. 33-34). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про народження № 24554, на підставі якого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13, 121). Позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матюхової Т.В. із заявою про прийняття спадщини померлого [PERSON] (а.с. 131). У відповідності до листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матюхової Т.В., єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] являється його сестра - [PERSON] (а.с. 19). Незважаючи на зазначене, позивачеві не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки на належну померлому частину квартири [ADDRESS] накладено арешт (а.с. 19-20, 164-165). З інформації що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вбачається, що 11.03.2020 року на підставі постанови ВДВС Дарницького районного управління юстиції у міста Києві від 09.02.2010 року у виконавчому провадженні № [NUMBER], накладено арешт на все нерухоме майно боржника ( [PERSON] ) в межах суми 198 071,15 грн., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 806848980000, номер запису про обтяження - 24711394, вид обтяження - арешт нерухомого майна (а.с. 159-163). Як встановлено рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05.07.2024 року у цивільній справі № 753/3150/24 за позовною заявою [PERSON] до Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про скасування арешту з нерухомого майна, з відповіді Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 25.03.2024 за № 61776 вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2045 виданого 06.11.2009 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь АТ «Індустріально-Експортний Банк» боргу в розмірі 198 071,15 грн. 24.03.2011 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Станом на даний час вказане виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 22-25). Вказані обставини доказуванню не підлягають. Щодо вимоги про скасування арешту з майна, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ст. 321 ЦК України визначено правило непорушності права власності, а саме: Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Станом на дату звернення до суду, позивачка [PERSON] повинна оформити право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачки, яке підлягає захисту у судовому порядку. Водночас як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» N 5 від 03.06.2016р., позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Отже, можливість звернення з таким позовом передбачена для особи, якій належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не являється боржником у цьому виконавчому провадженні, а відповідачами можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, але не відділ державної виконавчої служби, який лише забезпечує примусове виконання судових рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Отже, положеннями ст. 51 ЦПК України передбачено можливість залучення до участі у справі співвідповідача або заміни неналежного відповідача виключно за клопотанням позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У цій справі позивачка визначила відповідача як Дарницький ВДВС у м. Києві КМУ МЮ України, тоді як відповідачем повинна бути особа, в інтересах якої було накладено оспорюваний арешт (ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК»). Позивачкою не було заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача, у зв`язку з чим суд не має процесуальних підстав для такої заміни з власної ініціативи. З огляду на викладене, у частині позовних вимог [PERSON] до Дарницького ВДВС у м. Києві КМУ МЮ України у задоволенні слід відмовити, тоді як у частині вимог про скасування арешту з майна позов до ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» підлягає задоволенню. Щодо вимоги про визнання права власності у порядку спадкування, суд зазначає наступне. За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, позивачка [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк звернулась із заявою про прийняття спадщини та вона є спадкоємцем другої черги в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] її брата [PERSON] . Інші спадкоємці помелого [PERSON] які прийняли спадщину відсутні. У зв`язку з відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через наявність арешту на все нерухоме майно [PERSON] , право позивачки на спадщину є порушеним та підлягає захисту у судовому порядку. Водночас доводи відповідача про неналежність його участі у справі є безпідставними та судом відхиляються як необґрунтовані, з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 24 і 25 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачкою пред`явлено позов до належного відповідача - Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). З огляду на наведені вище обставини, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки позивачкою не заявлено клопотання про стягнення судових витрат із відповідачів, питання їх розподілу відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: partial