Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить суд визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] після самочинної реконструкції будинку А, шляхом об`єднання з сараєм Б у будинок А, після чого загальна площа будинку змінилася з 47,7 кв. м (житлова площа 28,6 кв. м) на 102,1 кв. м, (житлова площа 49,1 кв. м), до якого згідно технічного паспорту входить: гараж 1 площею 22,3 кв. м, коридор 1-1 - 11,6 кв. м, житлова кімната 1-2 площею 7,9 кв. м, житлова кімната 1-3 площею 8,4 кв. м, житлова кімната 1-2 площею 7,9 кв. м, санвузол 1-5 площею 3,5 кв. м, житлова кімната 1-6 площею 14,0 кв. м, кухня 1-7 площею 15,6 кв. м, що розташований на земельній ділянці кадастровий №1212100000:01:044:0030. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві особистої власності належить будинок [ADDRESS] та земельна ділянка на якій він розташований кадастровий №1212100000:01:044:0030. У вересні 2015 року при проведенні робіт з реконструкції даного індивідуального житлового будинку ним було здійснено перепланування та реконструкція вищезазначеного будинку А, шляхом об`єднання з сараєм Б у будинок А, а саме: до будинку літера А було реконструйовано коридор 1-1 площею 11,6 м2, прибудовано кухню 1-7 площею 15,6 м2, яка з`єднала будинок А з сараєм Б, який в свою чергу було переобладнано в житлову кімнату 1-6 площею 14,0 м2 та прибудовано гараж 1 площею 22,3 м2, після чого загальна площа будинку змінилася з 47,7 м2 (житлова площа 28,6 м2) на 102,1 м2 (житлова площа 49,1 м2). В ході реконструкції будинку жодної з несущих стін не було пошкоджено, що підтверджується технічним паспортом та свідчить про належну безпеку здійснюваного перепланування житлового будівлі. 13.01.2026 року для позасудового порядку узаконення даного житлового будинку та отримання містобудівних умов він звернувся з відповідною заявою до відділу житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Покровської міської ради, на яку отримав відмову, в зв`язку з чим змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У ст. 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» №27388126 21 вересня 2010 року, 1/1 частка будинку з надвірними будівлями за адресою - [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.13). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №799, посвідченого державним нотаріусом Орджонікідзевської державної нотаріальної контори Панченко В.В., на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу 19.06.2009 року, зареєстрованого у реєстрі за №1588, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки площею 0.0597 гектарів, яка розташована на території [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1212100000:01:044:0030, передана для обслуговування житлового будинку та господарських, що належить померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП ОР №000062, виданого 04 березня 1999 року Орджонікідзевським міськвиконкомом Дніпропетровської області. За даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна інформація відсутня (а.с.14). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №797, посвідченого державним нотаріусом Орджонікідзевської державної нотаріальної контори Панченко В.В., на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу 19.06.2009 року, зареєстрованого у реєстрі за №1588, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового глинобитного облицьованого цеглою будинку А, розміром житлової площі 28,6 кв. м, загальної площі 47,7 кв. м, сараю саманного облицьованого цеглою Б, погребу шлакобетонного В, вбиральня дерев`яної Г, спорудження 1-5, що знаходиться в [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту 29321834, який стверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, розташованого на земельній дільниці мірою 597 кв. м., що належав померлому на підставі, договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого 19 січня 1959 року 2-ою Нікопольською державною нотаріальною конторою по реєстру за №1-213 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 грудня 2009 року в реєстровій книзі №8 за реєстровим №6, що стверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25 грудня 2009 року за номером 24919695. За даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна інформація відсутня (а.с.15). Згідно Технічного паспорту, наданого 22 грудня 2025 року ФОП [PERSON] , житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 102,1 м2 за адресою - [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.4-8). Згідно інформації, наданої головним архітектором начальником відділу архітектури та інспекції ДАБК Галановою В.В., відбулась реконструкція житлового будинку літ. А шляхом об`єднання з сараєм літ. Б у житловий будинок літ. А за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Відповідно до вимог ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК. може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011р. №461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Суд вважає, що законодавством передбачено можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі, якщо буде встановлено, що будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам, а також, те що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на наведене, а також враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наслідки вказаної процесуальної дії йому роз`яснені та відомі, судом встановлено наявність законних підстав для їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved