Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник Спеціальної школи в м. Дубно Рівненської обласної ради Рівненської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 07.12.2021 у справі №568/1240/18 відповідачка позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей, у тому числі щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька внесені до актового запису про народження відповідно до ст.135 СК України. 30.07.2020 рішенням №189 виконавчого комітету Радивилівської міської ради Рівненської області [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Радивилівської міської ради Рівненської області від 27.02.2025 року №34 влаштовано на повне державне утримання вказану дитину у Спеціальну школу в м. Дубно Рівненської обласної ради. Рішенням №81 від 29.05.2025 виконавчого комітету Радивилівської міської ради Рівненської області продовжено термін перебування дитини в Спеціальній школі в м. Дубно Рівненської обласної ради на 2025/2026 навчальний рік. Вироком Дубенський міськрайонний суд Рівненської області від 15.07.2021 [PERSON] визнана винною за ч.2 ст.121 КК України та їй призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі. Позбавлена батьківських прав [PERSON] не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання її дитини. Грошові кошти на рахунки дитини чи спеціальної школи для цільового призначення на утримання [PERSON] не надходили. [PERSON] має захворювання «помірні когнітивні розлади на рівні легкої розумової відсталість внаслідок РАС» згідно медичного висновку від 06.11.2024. Таким чином, дитина потребує фінансової підтримки, а позбавлення батьківських прав та перебування у місцях позбавлення волі не звільняє відповідачку від виконання обов`язку утримання дитини. Позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 08.01.2026 ухвалою суду прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачці відповідь на відзив. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін повідомлені належним чином. Відповідачка, яка перебуває у ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)», про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлялася належним чином згідно з вимогами ЦПК України. До суду від відповідачки не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подала. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачка відзив на позов до суду не надіслала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення нею своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення у даній справі є 05.03.2026, тобто дата складання повного тексту рішення. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження серії [NUMBER] дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю вказано [PERSON] , відомості про батька вказані згідно зі ст.135 СК України (а.с. 5,14). Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 07.12.2021 у справі №568/1240/18 відповідачка позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей, у тому числі щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , 2006 р.н., [PERSON] , 2006 р.н., [PERSON] , 2008 р.н. З вказаного рішення також вбачається, що вироком Дубенський міськрайонний суд Рівненської області від 15.07.2021 [PERSON] визнана винною за ч.2 ст.121 КК України та їй призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі (а.с. 9-12). 30.07.2020 рішенням №189 виконавчого комітету Радивилівської міської ради Рівненської області [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Радивилівської міської ради Рівненської області від 27.02.2025 року №34 влаштовано на повне державне утримання [PERSON] , [INFO] , у Спеціальну школу в м. Дубно Рівненської обласної ради (а.с.8). Рішенням №81 від 29.05.2025 виконавчого комітету Радивилівської міської ради Рівненської області продовжено термін перебування дитини в Спеціальній школі в м. Дубно Рівненської обласної ради на 2025/2026 навчальний рік (а.с.7). [PERSON] має захворювання «помірні когнітивні розлади на рівні легкої розумової відсталість внаслідок РАС» згідно консультаційного висновку спеціаліста від 06.11.2024 (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст..ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За ч.ч.1, 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 193 СК України , якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки судом встановлено, що відповідачка є особою працездатного віку, повинна приймати участь в утриманні дитини, яка позбавлена батьківського піклування, перебуває на повному державному утриманні у Спеціальній школі в м. Дубно Рівненської обласної ради. Дитина [PERSON] має захворювання «помірні когнітивні розлади на рівні легкої розумової відсталість внаслідок РАС» згідно консультаційного висновку спеціаліста від 06.11.2024, а тому потребує додаткового догляду, а відповідачка не спростувала те, що її стан здоров`я та матеріальне становище дозволяє їй утримувати дитину, перебування у місцях позбавлення волі не звільняє відповідачку від виконання обов`язку утримання дитини, суд вважає що відповідачка повинна сплачувати аліменти на утримання дитини. У той же час, розмір аліментів, які просить стягнути позивач, в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на переконання суду, є надмірним, оскільки відповідачка також має обов`язок утримувати ще й інших своїх дітей. Тому суд визначає розмір аліментів в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде справедливо та забезпечить синові рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з викладеним, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 878,59 грн. (1331,20 грн х 66/100). Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за один місяць згідно із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 191, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial