Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У лютому 2026 року [PERSON] звернулася до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначення місця проживання неповнолітніх дітей, в якій вказувала, що 22 серпня 2016 року Виконавчим комітетом Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 6. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. В позовній заяві позивач також вказує, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозумінні між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач ніякої участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання добровільно не надає. Спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дітей не має, на примирення не згодна. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття та стягнути сплачений нею судовий збір. Ухвалою від 11 лютого 2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою від 12 березня 2026 року позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю за заявою позивача залишено без розгляду. В судове засідання позивач надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги і просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, в судове засідання викликався шляхом направлення судової повістки на адресу, зазначену в позовній заяві (місце реєстрації), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, відзив на позовну заяву чи будь-яких клопотань на адресу суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Зокрема, судом встановлено, що 22 серпня 2016 року Виконавчим комітетом Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Первомайським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Арбузинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Батьком неповнолітніх дітей є відповідач [PERSON] . Діти проживають разом з позивачем в с. Новокрасне Первомайського (колишній Арбузинський) району Миколаївської області. Сторони проживають окремо. Жодним чином сторони не виявили бажання зберегти сім`ю. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 СК України, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано. Прізвище позивача на її прохання належить залишити шлюбне - « [PERSON] ». Як встановлено судом, неповнолітні діти проживають разом з позивачем в с. Новокрасне Первомайського (колишній Арбузинський) району Миколаївської області та знаходяться на її утриманні, згоди на матеріальне утримання дітей між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. У відповідності до вимог статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що дитина та відповідач мають задовільний стан здоров`я, відповідач інших осіб на утриманні не має, суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) відповідача на утримання дітей. На думку суду, саме такий розмір аліментів буде достатнім для утримання дитини, оскільки відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», саме батьки несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, забезпечення їх права на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи те, що неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, знаходяться на її утриманні, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою 09 лютого 2026 року. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову оплачено позовні вимоги про розірвання шлюбу судовим збором у розмірі 1331 грн. 20 к. Оскільки позовні вимоги про розірвання шлюбу [PERSON] підлягають задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати у сумі 1331 грн. 20 к. судового збору виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог, слід компенсувати позивачу за рахунок відповідача [PERSON] .

Outcome: approved