Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

10.10.2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до Київського районного суду м.Полтави з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №104119438 від 02.03.2021 року у розмірі 55 200,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.03.2021 р. за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті ТОВ «МІЛОАН» Бондаренко Т.В. було подано заявку на отримання кредиту №104119438. Законодавством України передбачено оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 104119438 від 02.03.2021 р., який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Таким чином, відповідач уклав Договір про споживчий кредит №104119438 від 02.03.2021 р. з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12 000,000 грн. Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 23.06.2021 р №03Т ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги за Кредитним Договором №104119438 від 02.03.2021 р, а, відповідно, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача в сумі 55 200,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 12 000,00 грн, заборгованість за відсотками 43 200,00 грн. Просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 13.10.2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 05.11.2025 року матеріали справи надійшли до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Подоляк Я.М. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Подоляк Я.М. від 06.11.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в справі доказів, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання жодного разу не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Так, виклик відповідача в судове засідання на 05.12.2025 року було здійснено шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку на адресу місця її проживання, зареєстровану в установленому порядку. Однак, поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Враховуючи викладене, виклик відповідача в судові засідання на 27.12.2025 та 27.02.2026 було здійснено шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті Судової влади. Відповідач причини неявки не повідомила, будь-яких заяв та клопотань не подала, відзив на позов від неї на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. У відповідності з нормами ст.280 ЦПК України, справу розглянуто без участі відповідача при заочному розгляді справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02.03.20221 року від імені [PERSON] з метою отримання кредитних коштів на сайті ТОВ «МІЛОАН» подано в електронному вигляді Анкету-заяву на кредит №104119438. Як убачається з Анкети-заяви замовлена сума кредиту 15 000,00 грн, замовлени строк - 30 днів, погоджена сума кредиту 12 000,00 грн, погоджений строк 30 днів, ставка процентів 2,00% за кожен день користування. Позичальник [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , дата народження: [INFO] . Також позивачем надано копію Договору про споживчий кредит №104119438 від 02.03.2021 року, в якому сторонами зазначено ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Згідно умов вказаного договору: сума кредиту 12 000,00 грн (п.1.2), кредит надається строком на 30 днів з 02.03.2021 року (п.1.3); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 01.04.2021 року (п.1.4); орієнтовна загальна вартість кредиту для позивальника становить 19 200,00 грн (п.1.5); комісія за надання кредиту 0,00 грн, яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1); проценти за користування кредитом: 7 200,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6); тип процентної ставки: фіксована (п.1.7). Відповідно до п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно пунктом 6.1 договору його укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Згідно з пунктом 6.3 Договору приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного Договору, Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому. Пунктом 6.4 Договору передбачено, що укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Пунктом 7.1 Договору передбачено, що цей договір складається з правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору, та діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України « Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав про те, що 02.03.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №104119438, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який був направлений останній повідомленням (SMS). Проте, анкета заява №104119438 від 02.03.2021 року, Договір про споживчий кредит №104119438 від 02.03.2021 року, графік платежів (Додаток №1) та паспорт споживчого кредиту №104119438 (Додаток №2) не містять підпису відповідача. Докази використання чи накладення електронного підпису в матеріалах справи відсутні. Позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не надає жодних доказів ідентифікації відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» при вході в особистий кабінет, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання договору про споживчий кредит. На підтвердження перерахування коштів первісним кредитором відповідачу позивачем надано копію платіжного доручення №25732453 від 02.03.2021 року, згідно якого ТОВ «МІЛОАН» перерахувало [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 12 000,00 грн, призначення платежу: кошти згідно договору №104119438. Проте, ані в анкеті-заяві, ані в кредитному договорі не міститься номеру картки, на яку б позичальник просив перерахувати грошові кошти. Також відсутні докази належності картки саме відповідачу. Клопотання про витребування доказів позивачем заявлено не було. 23.06..2021 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «МІЛОАН» було укладено Договір відступлення прав вимоги №03Т, за яким ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги, зазначені в Реєстрі боржників, а фактор зобов`язався їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Витягу з додатку до Договору відступлення прав вимоги №03Т від 23.06.2021 року ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №104119438 від 02.03.2021 року в розмірі 55 200,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12 000,00 грн, заборгованість за відсотками 43 200,00 грн. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 1статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, як вбачається з договору про споживчий кредит №104119438 від 02.03.2021 року даний договір не був підписаний відповідачем електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора, так, як і анкета-заява до договору, графік платежів та паспорт споживчого кредиту. Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не довело укладення ТОВ «МІЛОАН» з [PERSON] кредитного договору №104119438 від 02.03.2021р, на умовах, які зазначені у позові. Додане до позовної заяви платіжне доручення, із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, і який не був зазначений позичальником відповідно до п. 2.1 Договору, як його картковий рахунок на який потрібно перерахувати кошти не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору №104119438 від 02.03.2021р. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору первісним кредитором з відповідачем, перерахування грошових коштів на рахунок, який належить відповідачу, та що відповідачем такі кредитні кошти були отримані. Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed