Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

[PERSON] через свого представника Барановського І.І. звернувся до Олевського районного суду Житомирської області із позовною заявою до Головного управління національної поліції в Житомирській області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що постановою інспектора поліції від 04.11.2022 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу. В подальшому рішенням суду від 17.01.2025 у справі № 287/2212/22 вказану постанову скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. На переконання сторони позивача, зазначеним судовим рішенням фактично встановлено незаконність притягнення його до відповідальності. Позивач вважає, що сам факт закриття провадження за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення є достатньою та самостійною підставою для відшкодування моральної шкоди за рахунок держави. У зв`язку з цим представник позивача посилається на п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР) та правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц, вважаючи, що у такому випадку відсутня необхідність додаткового доведення протиправності дій посадової особи. Крім того, представник позивача зазначає, що перебування особи у статусі притягнутої до адміністративної відповідальності, необхідність судового оскарження постанови, витрати часу та пов`язані з цим переживання самі по собі свідчать про заподіяння моральної шкоди, яка підлягає компенсації. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначає, що спірні правовідносини не підпадають під дію спеціального Закону № 266/94-ВР. Наголошує, що для покладення відповідальності на державу необхідною є сукупність трьох умов: протиправність рішення чи дії, наявність шкоди та причинний зв`язок між ними. Тягар доказування цих обставин покладається на позивача. Відповідач також зазначає, що рішення від 17.01.2025 у справі № 287/2212/22 було мотивоване ненаданням належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, однак не містить висновку про встановлення протиправності дій поліцейського у розумінні деліктного права. Сам факт скасування постанови, на думку відповідача, не є автоматичним підтвердженням неправомірності поведінки посадової особи. Окрім того, представник відповідача вказує на відсутність належних та допустимих доказів заподіяння позивачеві моральної шкоди та обґрунтування її розміру. Жодних медичних документів або інших доказів, які б підтверджували погіршення стану здоров`я чи істотні зміни у звичному способі життя, позивачем не подано, а тому заявлені вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. У відповіді на відзив представник позивача вважає, що відповідач слушно посилається на п. 74 постанови ВП ВС від 22.01.2025 у справі №335/6977/22, так як очевидну протиправність дій працівників поліції безспірно встановлено рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17.01.2025 у справі №287/2212/22. Звертає увагу, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №266/94-ВР відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, в тому числі незаконним накладенням штрафу. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача зазначає, що посилання представника позивача на п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №266/94-ВР є помилковим, оскільки спір виник з приводу притягнення до адміністративної, а не кримінальної відповідальності, а тому підлягають застосуванню загальні положення деліктного права, зокрема статті 1173, 1174 ЦК України. Також підкреслюється відсутність належних і допустимих доказів заподіяння позивачу моральної шкоди та обґрунтування її розміру, що, за позицією відповідача, виключає можливість задоволення позову. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження судді Нижнику Г.П. Ухвалою суду від 27.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні позивачем надано довіреність про представлення його інтересів у суді ще одним представником Існюком І.М. Ухвалою суду від 18.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач на представник позивача Існюк І.М. в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача Барановський І.І. повідомив суд про можливість розгляду справи за відсутності позивача, так як він представлятиме його інтереси. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав зазначених у відзиві та запереченні. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, належним чином оцінивши докази, що мають юридичне значення для правильного вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17.01.2025 у справі №287/2212/22 позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Житомирській області задоволено та скасовано постанову інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області Садовнікова Вадима Володимировича серії БАВ № 334925 від 04.11.2022 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн (а.с. 5-9). [PERSON] подавалися заяви щодо протиправних, на його думку, дій працівників дорожньо-патрульної служби на ім`я т.в.о. начальника відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області та начальника ГУНП в Житомирській області (а.с. 10-12), на що отримано відповідь від начальника ГУ НП в Житомирській області (а.с. 14). Саме у зв`язку з фактом скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, останній звернувся до суду з відповідним позовом. З урахуванням установлених судом фактичних обставин справи, між сторонами виникли деліктні цивільні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої, за твердженням позивача, незаконними рішеннями та діями органу державної влади та його посадової особи при здійсненні владних управлінських функцій, які підлягають правовому регулюванню нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Стосовно позиції представника позивача щодо застосування до спірних правовідносин статті 1176 ЦК України та Закону №266/9-ВР суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у п. 103 постанови від 22.01.2025 у справі №335/6977/22 дійшла висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 124 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відшкодування шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР не є застосовними. Відповідно, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. У пунктах 75, 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 суд дійшов висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. У рішенні суду від 17.01.2025 у справі № 287/2212/22 встановлено, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю події та складу адміністративного правопорушення, а також ненаданням відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження вини особи. Разом з тим, зазначеним рішенням не встановлено факту очевидної невідповідності дій працівника поліції вимогам закону, не констатовано вчинення ним дій із ознаками свавільності, умисного перевищення повноважень чи інших грубих порушень, які б виходили за межі дискреційних повноважень під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасування постанови з підстав недоведеності вини особи не є тотожним установленню протиправності дій посадової особи у деліктному розумінні статей 1173, 1174 ЦК України. Отже, наявність судового рішення про скасування постанови не звільняє позивача від обов`язку доведення елементів складу цивільного правопорушення, зокрема вини особи, факту заподіяння шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача і заявленою шкодою. Крім зазначеного вище рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17.01.2025 у справі № 287/2212/22, жодних інших доказів на підтвердження можливих винних дій відповідача, позивачем не надано. Також, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу моральної шкоди у розумінні статті 23 ЦК України. Посилання на переживання, витрати часу на оскарження постанови та перебування у статусі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, не підкріплені жодними доказами істотності таких страждань, їх тривалості, впливу на звичний спосіб життя чи погіршення стану здоров`я. Суд враховує, що відшкодування моральної шкоди не може ґрунтуватися виключно на припущеннях або формальному посиланні на сам факт скасування рішення органу державної влади. Обов`язок доведення обсягу та характеру моральних страждань покладається на позивача. Таким чином, позивачем у даному випадку не доведено у сукупності наявності всіх необхідних умов цивільно-правової відповідальності держави, а саме: встановленої у деліктному розумінні протиправності дій посадової особи, факту заподіяння моральної шкоди та причинного зв`язку між такими діями і заявленою шкодою. Оскільки у справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування шкоди, у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову. На підставі статей 1173, 1174 ЦК України,

Outcome: dismissed