Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1391-2041 від 05.05.2024 в розмірі 50484,25 грн та понесених судових витрат. Обґрунтовує позов тим, що 05.05.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1391-2041 в електронній формі, за умовами п. 4.1 якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 8500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивачем на банківський рахунок відповідача перерахована сума позики в розмірі 8500 грн, тим самим, позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу та прострочених процентів. Просить стягнути з відповідача, з врахуванням часткового списання боргу за нарахованими процентами відповідно до програми лояльності, загальний розмір заборгованості 50484,25 грн, з яких 10681 грн основний борг, 39803,25 грн заборгованість по відсоткам. Просить позов задовольнити, стягнути вказану суму боргу та судові витрати. Справа надійшла до суду через систему «Електронний суд» 16.01.2026, протоколом автоматизованого розподілу визначено суддю Горбань О.Ю. Ухвалою від 05.01.2026 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом відповідача) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 03.02.2026 від представника відповідача адвоката Ковч П.С. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому частково заперечив позовні вимоги. Вважає, що нараховані позивачем відсотки за користування кредитом є неспівмірними з тілом кредиту, сума таких відсотків повинна відповідати сумі тіла кредиту, що буде справедливим та розумним, на думку відповідача. Також покликається на п.15 ст.14 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач є сином військовослужбовця, який проходить службу в ЗСУ, а тому стягнення штрафних санкцій з родини військовослужбовця під час війни суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Заперечує щодо стягнення з нього комісії за надання кредиту, оскільки, умови договору не містять переліку основних, додаткових та супутніх послуг, пов`язаних з наданням кредитної заборгованості. Просить позовні вимоги задовольнити частково, зменшивши розмір нарахованих відсотків до розміру тіла кредиту - до 10681 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданому разом з позовною заявою клопотанні просить розглядати справу без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Ковч П.С. у судове засідання не прибув, правом на подання відзиву представник відповідача скористався, у відзиві висловив свою позицію щодо заявлених позовних вимог, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.05.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний про споживчий кредит № 1391-2041, за умовами п. 4.1 якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 8500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання - в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Так, на виконання зазначених вимог, [PERSON] надано одноразовий ідентифікатор А984, для підписання кредитного договору № 1391-2041 від 05.05.2024. Згідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 8500 грн; строк кредитування 365 днів; базовий період 21 день; стандартна процентна ставка становить 1,45% в день, знижена процентна ставка 1,45%. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору № 1391-2041 від 05.05.2024, а саме 05.05.2024 надали 8500 грн, а 08.05.2024 додатково надали 2500 грн. Отримання коштів відповідач не оспорює. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження заявлених позовних вимог, крім самого договору про відкриття кредитної лінії № 1391-2041 від 05.05.2024 ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надано: правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1391-2041 відповідно до Методики Національного банку України, яка підписана відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А4994. Отже, відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, погодився з усіма істотними умовами кредитування, які були передбачено у вказаному договорі. Враховуючи наведене, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Факт укладення договору і перерахування кредитних коштів підтверджується також довідкою про перерахування суми кредиту за договором № 1391-2041 від 05.05.2024. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 1391-2041 від 05.05.2024, який не спростований відповідачем, станом на 10.11.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 64730,63 грн, з яких: основний борг 10681 грн, прострочені відсотки 54049,63 грн. З`ясовано, що позивачем застосована до відповідача програма лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме частково списана відповідачу заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 14246,38 грн. Судом не приймаються доводи представника відповідача про зменшення нарахованих відсотків до суми тіла кредиту, оскільки такі і так зменшені позивачем з врахуванням програми лояльності, підстав для зменшення таких відсотків до суми тіла кредиту суд не вбачає. Крім того, представник відповідача зауважує, що визначений позивачем у кредитному договорі розмір процентів є несправедливим, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків, покликаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18. Дійсно, у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. У пункті 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Отже, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів. Разом з тим, у даній справі позивач вимогу про стягнення процентів, що нараховуються за прострочення виконання грошових зобов`язань не заявляв, а лише просив, окрім тіла кредиту, стягнути проценти за правомірне користування кредитними коштами, у зв`язку з чим відсутні підстави зменшувати їх розмір. Розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідач, укладаючи кредитний договір, мав можливість самостійно обрати будь яку фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. Також згідно з умовами договору, відповідач мав право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його укладення без пояснення причин, у тому числі після отримання грошових коштів (п. 9.3.1.3, 12.5 договору), однак таким правом не скористався. За таких обставин відсутні підстави вважати, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Крім того, покликання представника відповідача про неправомірне нарахування комісії за надання кредиту та штрафних санкцій є безпідставними, оскільки позивачем у позовній заяві не заявлялись вимоги про стягнення таких з відповідача. Крім того, доводи представника відповідача про можливість застосувати п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як до сина військовослужбовця, котрий проходить службу в ЗСУ, не заслуговує на увагу суду, оскільки наведена норма закону не регулює правові відносини між позивачем (стягувачем) та відповідачем (боржником сином військовослужбовця) в розумінні ст.625 ЦК України. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 50 484,25 грн, з яких: 10 681 грн заборгованість за основним боргом, 39 803,25 грн заборгованість за відсотками відповідно до програми лояльност. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2422,40 грн. На підставі статей 525, 526, 527, 530, 610, 634, 639, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: approved