Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

22.01.2026 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 30.11.2021 року сторони зареєстрували шлюб у Косівському відділі ДРАЦС у Косівському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №189, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 30.11.2021 року (а.с.8). Позивач зазначає, що за час перебування в шлюбі в сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що доводиться копією свідоцтва про народження (а.с.9). В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя, відсутність спільних інтересів у подружжя, втрати почуття взаємоповаги та любові один до одного. 15.10.2025 року позивач із сином переїхала жити до своєї матері, спільне господарство із відповідачем не веде. Подальше перебування у шлюбі з відповідачем позивач вважає неможливим та суперечитиме її інтересам. За змістом ч.2, п.4 ч.6 ст.19, п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без виклику сторін малозначні справи, в тому числі справи про розірвання шлюбу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст.279 ЦПК України). Відповідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України). Ухвалою Косівського районного суду від 27.01.2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. На підставі даної ухвали відповідачу було надано термін для подачі відзиву або інших клопотань пов`язаних із розглядом даної позовної заяви. Відповідач не надсилала до суду будь-яких клопотань. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення з огляду на нижче наведене. Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечив проти розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11: охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить під час реєстрації розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Представник позивача, крім того, просить залишити на проживання із мамою [PERSON] дитини сторін [PERSON] , [INFO] . За змістом ст.160 СК України: місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Дитина сторін не досягла десятирічного віку, а тому місце її проживання узгоджується їх батьками. Натомість ч.1 ст.4 ЦПК України регламентовано право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За відсутності спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей із їхніми батьками суд може вирішити питання про залишення дитини проживати із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18). Відповідач (батько дитини) у подані до суду заяві заперечує щодо визначення місця проживання [PERSON] із [PERSON] , отже вбачається спір між батьками щодо місця проживання їхньої дитини, тому питання щодо визначення місця проживання дитини із матір`ю одночасно з вимогою про розірвання шлюбу вирішенню не підлягає. Представник позивача просить, крім того стягнути з відповідача понесені позивачем, документально підтверджені судові витрати. На підтвердження вказаних витрат позивачем долучено квитанцію про сплату судового збору від 15.01.2026 року (а.с.16). Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом з ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на оплату судового збору в сумі 1331,20 грн. На підставі ст. ст. 24, 105, 110, 112, 113, 160 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial