Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Позивач звернувся до суду із позовом до Дубівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, у якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме на будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належало його тітці [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у вказаному домоволодінні тривалий час проживала його тітка [PERSON] , [INFO] . За життя спадкодавець 24 листопада 2015 року склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй на день смерті майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося, заповіла йому, своєму племіннику. Зазначений заповіт був посвідчений секретарем Дубівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області Хлевською Л.В. та зареєстрований у реєстрі за №42. [INFO] [PERSON] померла, після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу спадкового майна входить будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Він з 2014 року фактично проживав разом зі спадкодавцем, допомагав їй по господарству, здійснював догляд за нею, а після її смерті продовжує користуватися спадковим майном. Після смерті спадкодавця він звернувся до Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак листом державного нотаріуса від 12 грудня 2025 року №786/01-16 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документа власності на спадкове майно, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду. При таких обставинах, він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушений звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. ІІ. Позиція сторін у судовому засіданні Позивач у судове засідання не прибув, його представник - адвокат Ошуст С.Є. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача - Дубівської сільської ради - у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 247 ЦПК України. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою від 20.01.2026, суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. 13.02.2026 представник відповідача - Дубівської сільської ради подав клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності у зв`язку з відсутністю заперечень проти позову. 18.02.2026 закрито підготовче провадження. 06.03.2026 представник позивача подав заяву про розгляд справи у їхній відсутності, в якій позов підтримав, просила розгляд справи проводити за їх відсутності. 06.03.2026 представник відповідача - Дубівської сільської ради подав клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності у зв`язку з відсутністю заперечень проти позову. ІІІ. Фактичні обставини справи Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Рожнятівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області (а.с.10). [PERSON] 24 листопада 2015 року склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, а також усе те, що належатиме їй на день смерті і на що вона матиме право, заповіла своєму племіннику - [PERSON] (а.с.7). [PERSON] на день смерті була власником будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з погосподарської книги №1 від 09.09.2024 №213 (а.с.9). Після смерті спадкодавця позивач звернувся до Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса №786/01-16 від 12 грудня 2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с.8). Будинковолодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, а саме: житлового будинку літера А загальною площею 61,4 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м, допоміжною площею 21,5 кв.м; літньої кухні літера Б; стайні літера В; стодоли літера Г; сараїв літера Д, Е, Є; колодязя №1; воріт №2; огорожі №3. (а.с.11-14). Отже, судом установлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] ., спадкоємцем за заповітом є позивач, який звернувся до нотаріуса для оформлення спадкових прав. Оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку є неможливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. За таких обставин позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадкове майно позасудовим способом та змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, між сторонами виник цивільно-правовий спір щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, який підлягає вирішенню судом. IV. Оцінка суду Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.ст.1-4 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави та демократичного суспільства, закріплено у Конституції України. Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, відповідно до положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом. Відповідно до роз`яснень пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, та чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями статей 13 та 81 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін. Згідно зі статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна має право пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який посвідчує його право власності. Отже, у випадку коли особа не може реалізувати своє право у позасудовому порядку, зокрема у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, така особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Дослідивши подані позивачем докази, суд установив, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, після чого відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно. До складу спадкового майна входить будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належало спадкодавцю на праві власності, що підтверджується випискою з погосподарської книги №1 від 09 вересня 2024 року №213. За життя [PERSON] 24 листопада 2015 року склала заповіт, посвідчений секретарем Дубівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області та зареєстрований у реєстрі за №42, відповідно до якого усе належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також усе те майно, яке належатиме їй на день смерті та на яке вона матиме право, заповіла своєму племіннику [PERSON] , який таким чином є спадкоємцем за заповітом після її смерті. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців. Згідно зі статтею 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною першою статті 1223 Цивільного кодексу України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Таким чином судом установлено, що позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку. Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Таким чином, встановлені судом обставини справи та досліджені у їх сукупності докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , а судовий захист у даному випадку є єдиним можливим способом реалізації його спадкових прав, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved