Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» 09 січня 2026 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 22 березня 2024 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладений кредитний договір №7711480 за умовами якого позичальнику були надані кредитні кошти, які він не повернув. Право вимоги за цим договором перейшло від ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТзОВ «ФК «ЕЙС» на підставі договору факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024. 16.05.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу №16/05/25-Е відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Заборгованість відповідача за кредитним договором №7711480 від 22.03.2024 становить 20640,00 грн, яка складається з: 5000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 11140,00 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 4500,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість та понесені судові витрати по справі. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 12 січня 2026 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У позовній заяві Позивач подав клопотання (включив його в текст позовної заяви) про розгляд справи за відсутності його представника. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справ наявні відповідні докази, зокрема рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд здійснив заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 22.03.2024 року ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №7711480. Відповідно до умов договору Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає: 5000,00 гривень. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. 1.5.2. Знижена процентна ставка 1,87 % в день. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Договір підписано одноразовим ідентифікатором [NUMBER] . ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується повідомленням №20241113-1/1 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» від 2024-11-13 10:00 Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» та листом №12102/24-Е від 27.11.2024 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Відповідно до розрахунку заборгованості проведеного ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» заборгованість [PERSON] становить 20640,00 грн, яка складається з: 5000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 11140,00 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 4500,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). 23 жовтня 2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 23.10/24-Ф, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №7711480 від 22.03.2024 року в розмірі 20640,00 грн (витяг з реєстру боржників від 23.10.2024). 16 травня 2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №16/05/25-Е відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №7711480 від 22.03.2024 року в розмірі 20640,00 грн (акт прийому передачі від 16.05.2024, витяг з реєстру боржників від 16.05.2024). Застосоване судом законодавство та висновки суду Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Закон України «Про електронну комерцію» - визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. Досліджені судом договори факторингу відповідачем не оспорювався та не була визнані судом не дійсними, а тому у відповідності до вимог ст.204 ЦК України цей правочин є правомірним. ТзОВ «ФК «ЕЙС» є новим кредитором за кредитним договором №7711480 від 22.03.2024 року на підставі укладеного 23 жовтня 2024 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» договору факторингу №23.10/24-Ф та укладеного 16 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» договору факторингу №16/05/25-Е. Відтак, у ТзОВ «ФК «ЕЙС» виникло право вимоги до відповідача. Суд дійшов висновку, що ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] уклали в електронному вигляді кредитний договір №7711480 від 22.03.2024 року, який за правовою природою є кредитним договором. На підставі цього договору відповідач отримав кредитні кошти в сумі 5000 грн., взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним. Кредитні кошти були зараховані на картковий рахунок відповідача, який він зазначав самостійно в системі під час оформлення заявки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином ознайомлений та погодився із умовами надання кредиту, на підставі чого між сторонами укладено кредитний договір, в якому відображені умови надання кредиту, [PERSON] з відповідним договором погодивсь про що свідчить електронний підпис останнього. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем, якщо вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість відповідач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором. ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання не виконав, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору та проценти за користування кредитом, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. За розрахунком первісного кредитора заборгованість відповідача за кредитним договором №7711480 від 22.03.2024 року становить 20640,00 грн, яка складається з: 5000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 11140,00 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 4500,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач у своєму позові просить стягнути із відповідача заборгованість в розмірі 16140,00 грн яка складається із 5000,00 грн заборгованості по тілу та 11140,00 грн заборгованості за відсотками. Із дослідженого розрахунку заборгованості також встановлено, що відповідачем здійснено платежі на суму 2060 грн, які зараховані в погашення прострочених відсотків. Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості, позивач, окрім тіла кредиту, просив стягнути заборгованість за процентами в розмірі 11140,00 грн, однак, суд не погоджується з нарахованими процентами за користування кредитом з огляду на наступне. Частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023. Кредитний договір укладений між сторонами відповідно 22.03.2024 року, тобто після внесення відповідних змін до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживче кредитування, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, умови п.1.7.1 та п.1.7.2 договору про надання кредиту щодо встановлення стандартної денної процентної ставки - 2,20 % та зниженої 2,17% є нікчемними. До спірних правовідносин не застосовуються приписи п.17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» про ставки перехідного періоду протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX (120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%), оскільки відповідно до ч.2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу І цього Закону (до якого включений п.17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання цим Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Отже, укладаючи 22.03.2024 кредитний договір, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, первісний кредитор не мав права визначати фіксовану проценту ставку у розмірі 2,20% та 2,17%, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. Позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, знає та керується діючим законодавством в сфері послуг, які ним надаються та не повинен ставити позичальника, який є слабшою стороною у цих правовідносинах, у завідомо негативне становище. Відтак, судом проведено власний розрахунок заборгованості по відсотках за кредитним договором №7711480 від 22.03.2024 року, за процентною ставкою 1% за період з 22.03.2024 року по 20.07.2024 року (остання дата нарахування відсотків згідно розрахунку): 5000 грн. (сума боргу) х 1 % : 100 % = 50 грн. х 121 день = 6050 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором №7711480 від 22.03.2024 року становить 8990 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3990 грн. сума заборгованості за відсотками з урахуванням сплачених відповідачем відсотків в розмірі 2060 грн. Таким чином, суд всебічно, повно, об`єктивно розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов є таким що підлягає до часткового задоволення. Розподіл між сторонами судових витрат Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено частково (55,70%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1482,96 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. суд зазначає наступне. За п.1 ч.3ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження заявлених вимог на правову допомогу представник позивача надав суду наступні докази: копію договору про надання правової допомоги від 20 серпня 2025 року №20/08/25-01, додаткову угоду від 11.09.2025 року, акт прийому передачі наданих послуг від 01.11.2025 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial