Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до суду із вимогами про визнання недієздатним [PERSON] - [INFO] , зареєстрована адреса проживання: [ADDRESS] , та призначення йому опікуна. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначила про те, що [PERSON] - [INFO] , є інвалідом другої групи, має психічні розлади та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №250932 від 11 жовтня 2023 року. Внаслідок хвороби [PERSON] не може самостійно одягнутися, приготувати собі їжу, не може самостійно забезпечити собі нормальне життя і самообслуговування, а тому постійно потребує стороннього догляду і піклування через свій стан здоров`я. В нього спостерігається зниження пам`яті на текучі та минулі події, розгубленість, метушня, упертість, порушення сну, постійні скарги на головні болі, неадекватна поведінка в звичайних життєвих ситуаціях. Розлад його здоров`я носить хронічні, стійко прогресуючі ускладнення, внаслідок чого він не може віддавати зміст своїм діям та керувати ними в зв`язку з цим просить визнати його недієздатним та встановити над ним опіку, призначивши [PERSON] його опікуном. Заявник [PERSON] та її представник в суді вимоги підтримали, просили заявлені вимоги задоволити, так як вони є підставними, незважаючи на лікарський висновок. Представник заінтересованої особи - органу опіки і піклування - виконавчого комітету Зборівської міської ради Тернопільського району Тернопільської області, заперечень до справи не надав, в суд не з`явився, що не є перешкодою для розгляду справи. Заінтересована особа [PERSON] в суд не з`явився, так як неявка належно повідомленого учасника справи даної категорії не перешкоджає розгляду справи. Представник заінтересованої особи [PERSON] - адвокат Гнідий І.П., незважаючи на стан здоров`я особи інтереси якої він представляє, просив задоволити заявлені вимоги про визнання [PERSON] недієздатним та призначити його опікуном [PERSON] . Так як особисто йому відомо, що поведінка його є дивною. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 73 від 03 лютого 2026 року [PERSON] - [INFO] , страждає на шизоафективний розлад, змішаний тип, стан ремісії. Дане захворювання є психічним розладом. [PERSON] може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Висновки суду. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч.1 ст.40 ЦК України). Згідно зі ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У постанові Верховного Суду від 17.05.2021 у справі №636/398/19 зазначено, що за положеннями ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою ст.39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до ст.239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України, стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи. Виходячи з висновку судово-психіатричної експертизи, суд вважає, що підстави для визнання [PERSON] - [INFO] , недієздатним, відсутні. Водночас, і матеріали справи не містять переконливих доказів, які б повністю підтвердили підстави для встановлення тієї обставини, що [PERSON] - [INFO] , хворіє на психічну хворобу і внаслідок чого він не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що може бути підставою для визнання особи недієздатною. З огляду на наявну в матеріалах справи медичну документацію, [PERSON] - [INFO] , має певні проблеми щодо стану фізичного здоров`я, що згідного довідки до акта медико-соціальною експертною комісією призначена 2 група інвалідності, однак, це не свідчить про його хворобливу поведінку в контексті психічного здоров`я, а також не дає підстав стверджувати, що, [PERSON] неспроможний розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. На переконання суду, відповідне ініціювання заявником питання щодо визнання [PERSON] недієздатним є передчасним та належним чином необґрунтованим, зокрема, достатніми даними щодо психічного стану особи. З огляду на викладене та враховуючи встановлені у справі обставини, те, що заявником не доведено, що [PERSON] [INFO] , має психічні розлади, тому суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.299 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed