Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Речовий ринок" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 02 жовтня 2017 року по 27 жовтня 2025 року позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Речовий ринок», у якому працювала на посаді комерційного директора, що підтверджується записами із трудової книжки позивача. 27 жовтня 2025 року позивача було звільнено з посади комерційного директора, відповідно до наказу №1-к від 27.10.2025 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. 22 листопада 2025 року позивач отримав відповідь на дану вимогу, у якій зокрема були надані розрахункові листи по заробітній платі за останні роки роботи (з 01.01.2023 по 27.10.2025), відповідно до яких розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на день звільнення становить 137 494 грн. 71 коп. Крім того, за весь період роботи позивача у ПрАТ «Речовий ринок» нею не використано 62 дні відпусток, з них 48 днів основної щорічної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористані дні відпусток складає 16 918 грн. 56 коп. Згідно наданої довідки ПрАТ «Речовий ринок» про доходи [PERSON] заробітна плата за вересень 2025 року становила 8 300 грн., за серпень 2025 року - 8 300 грн. Відповідно до наданих табелів обліку робочого часу за серпень та вересень 2025 року позивачем фактично було відпрацьовано 43 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 386 грн. 04 коп. Отже, за період з 27 жовтня 2025 року по 16 грудня 2025 року середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить 13 897 грн. 44 коп. (386,04 грн - середньоденна заробітна плата * 36 робочих дні). У день звільнення позивача із займаної посади ПрАТ «Речовий ринок» не здійснило повного розрахунку при звільненні працівника, чим було порушено вимоги статті 116 КЗпП України. Просить суд стягнути з відповідача ПрАТ "Речовий ринок" заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за весь період роботи у розмірі 137 494 грн. 71 коп., не виплачену компенсацію за 62 дні невикористаної відпустки за весь період роботи у розмірі 16 918 грн. 56 коп., середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 13897 грн. 44 коп. за період з 27 жовтня 2025 року по 16 грудня 2025 року. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2025 року по справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року по справі було закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач і її представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. У заявах від 13.02.2026 та 11.03.2026 просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання. Згідно заяви від 14.01.2026 просив відкласти розгляд справи на інший день та час, у зв`язку з тим, що на підприємстві немає в штаті юриста чи іншого фахівця в галузі права, який може представляти інтереси в суді. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулося на адресу суду, ухвала суду про відкриття провадження у справі та позов з додатками для відповідача на 13 лютого 2026 року та 11 березня 2026 року повернулися врученими з розпискою про вручення поштового відправлення 03.03.2026. Відповідно до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. Відповідно до частини 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки судова повістка, направлена судом відповідачу за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання повернулася відправнику з відміткою про вручення поштових відправлень, тому суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Враховуючи те, що про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзиву не подав і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, відтак суд проводить розгляд справи згідно зі ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в ч. 5 ст. 97 КЗпП України. Судом встановлено, що з 02 жовтня 2017 року по 27 жовтня 2025 року позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Речовий ринок», у якому працювала на посаді комерційного директора, що підтверджується записами із трудової книжки позивача. 27 жовтня 2025 року позивача було звільнено з посади комерційного директора, відповідно до наказу № 1-к від 27.10.2025 року, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин. Згідно актів про відсутність на роботі [PERSON] від 01 жовтня 2025 року, 02 жовтня 2025 року, 03 жовтня 2025 року, 06 жовтня 2025 року, 07 жовтня 2025 року, 08 жовтня 2025 року, 09 жовтня 2025 року, 10 жовтня 2025 року, 13 жовтня 2025 року, 14 жовтня 2025 року, 15 жовтня 2025 року, 16 жовтня 2025 року, 17 жовтня 2025 року, 20 жовтня 2025 року, 21 жовтня 2025 року, 22 жовтня 2025 року, 23 жовтня 2025 року, 24 жовтня 2025 року, 27 жовтня 2025 року того дня [PERSON] була відсутня на роботі ПрАТ «Речовий ринок». Копію наказу про звільнення позивач отримала в електронній формі через месенджер, без офіційного вручення під підпис. У день звільнення позивача із займаної посади, ПрАТ «Речовий ринок» не здійснило повного розрахунку при звільненні працівника, чим було порушено вимоги статті 116 КЗпП України. Для отримання інформації щодо розміру нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за весь період роботи, 07 листопада 2025 року позивач звернулася до ПАТ «Речовий ринок» із відповідної вимогою про надання такої інформації (копія вимоги додається). 22 листопада 2025 року позивач отримав відповідь на дану вимогу, у якій зокрема були надані розрахункові листи по заробітній платі за останні роки роботи (з 01.01.2023 по 27.10.2025), відповідно до яких розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на день звільнення становить 137 494 грн. 71 коп. Частиною 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ч.1 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Крім того, у порушення вимог статті 24 Закону України «Про відпустки» позивачу не було також виплачено компенсацію за дні невикористаної відпустки, кількість яких їй була невідома, у зв`язку з чим, було подано відповідну вимогу до відповідача для отримання детального інформації про кількість невикористаних днів відпустки та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки. 02 грудня 2025 року відповідачем надіслана відповідь на вимогу, у якій зазначається, що за весь період роботи позивача у ПрАТ «Речовий ринок» нею не використано 62 дні відпусток (з них 48 днів основної щорічної відпустки). Розмір грошової компенсації за невикористані дні відпусток складає 16 918 грн. 56 коп. Відповідно до статті 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи (частина перша статті 83 КЗпП України), аналогічна норма міститься у статті 24 Закону України «Про відпустки». Положеннями статті 4 Закону України «Про відпустки» встановлено такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка; 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»). Надання відпустки оформлюється наказом керівника підприємства (установи, організації). Також відповідачем було повідомлено, що у зв`язку з тим, що ПРАТ «Речовий ринок» в даний час не здійснює свою основну діяльність, в товариства відсутні кошти на погашення заборгованості перед позивачем. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 дійшла висновку, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконанння, в тому числі й після прийняття судового рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Згідно з абзацом четвертим пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзацу першого пункту 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Згідно наданої довідки ПрАТ «Речовий ринок» про доходи [PERSON] заробітна плата за вересень 2025 року становила 8 300 грн., за серпень 2025 року - 8 300 грн. Відповідно до наданих табелів обліку робочого часу за серпень та вересень 2025 року позивачем фактично було відпрацьовано 43 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 386 грн. 04 коп. Отже, за період з 27 жовтня 2025 року по 16 грудня 2025 року середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить 13 897 грн. 44 коп. (386,04 грн - середньоденна заробітна плата * 36 робочих дні). Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено наявність трудових відносин з відповідачем. ПрАТ "Речовий ринок" не виплатив усіх належних сум при звільненні [PERSON] , а отже, позовні вимоги, викладені в позовній заяві є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю. Крім того, з Приватного акціонерного товариства «Речовий ринок» на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України). На підтвердження наданих витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано ордер на надання правничої допомоги, укладений між [PERSON] та адвокатом Балахно Ю.О.

Outcome: approved