Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

22.01.2026 року до Київського районного суду м.Одеси надійшов позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В своєму позові позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором в сумі 131144,85 грн., а також, стягнути з відповідача понесені судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 1664.00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено. 12.02.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №5313155. Договір підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до вказаного договору [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 35000,00 грн., зі сплатою відсотків згідно умов договору. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконала в повному обсязі, а саме перерахували кошти кредиту на платіжну картку Клієнта , зазначену ним в Особистому кабінеті, і яка зазначена в договорі . Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за договором, відсотками, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 131144,85 грн. 25.09.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 25092025 відповідно до умов якого TOB «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК ЄАПБ" приймає належні TOB «Лінеура Україна" Права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 25.09.2025 року право вимоги за кредитним договором позики №5313155 від 12.02.2025, в сумі 131144,85 перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 28.01.2026 року відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення сторін. У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. 09.02.2026 надійшов відзив відповідача [PERSON] , за яким вона не визнає позовних вимог з наступних підстав. Зазначає , що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належних доказів , що підтверджують перехід до позивача прав вимоги у сумі , яка вказана в додатках до договору факторингу. Також вважає , що позивачем не надано доказів погодження кредитних умов у кредитному договорі укладеному між нею та ТОВ «Лінеура Україна» №5313155 від 12.02.2025. Стверджує , що не укладала , не підписувала саме ті сторінки договору , які додано в якості копій до позовної заяви , в редакції , що наведена представником позивача , а тому не погоджувала умови нарахування процентів , комісії та штрафів. Оскільки позивачем не надано оригінал договору , а нею ставиться під сумнів його укладення, просила витребувати від позивача оригінал електронного доказу кредитного договору від 12.02.2025 №5313155 з усіма додатками , а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує факт підписання договору обома сторонами. Також зазначила , що відповідачем не надано доказів на підтвердження перерахування коштів на її рахунок. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 11.02.2026 , задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та витребувано від ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» оригінал електронного доказу: Кредитного договору від 12.02.2025 №5313155 (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами. 10.02.2026 від позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшла відповідь на відзив . У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що кредитний договір був укладений з позичальником в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використала для підтвердження підписання договору. Верифікація та ідентифікація Позичальника здійснювалася через ІТС Первісного кредитора. Кредитний договір укладалися в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства (ІТС Товариства) та доступний зокрема через сайт Товариства та \\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. У відповідності до умов укладеного договору, кошти надавалися Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно Позичальником при укладанні договору: № [NUMBER] . Позивач , вказує що не володіє оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеним договором, щодо яких виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором (позикодавцем), а дані документи відповідно до п.35 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. У зв`язку з викладеним , просив витребувати від АТ «Сенс Банк» інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] .; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) за період: з 12.02.2025 по 15.02.2025 з відображенням часу зарахування коштів, призначення платежу та відправника коштів; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період: з 12.02.2025 по 15.02.2025. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі Ухвалою суду від 11.02.2026 , задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувановід АТ «Сенс Банк» інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] .; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) за період: з 12.02.2025 по 15.02.2025 з відображенням часу зарахування коштів, призначення платежу та відправника коштів; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період: з 12.02.2025 по 15.02.2025. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено, що 12.02.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №5313155. Договір споживчого кредиту підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора «61771». Відповідно до вказаного договору [PERSON] отримала грошові кошти у сумі в сумі 35000,00 грн., строком на 360 днів, процентна ставка -0,95 % за кожен день користування кредитом, комісія за надання кредиту 3500.00 грн., що підтверджується копією договору. Відповідно до Закону України «Про електрону комерцію» , електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», є оригіналом такого документа. Тому, посилання відповідача на не надання позивачем оригіналу кредитного договору , як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог є необґрунтованими. Відповідач , підписавши договір, засвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. [PERSON] з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту, до вільно обраної нею фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Отже, укладений Кредитний договір був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Під час укладення договору не було порушено Закон України «Про споживче кредитування». ТОВ «Лінеура Україна»» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит в розмірі 35000,00 грн., відповідно до умов договору, шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , зазначену в Договорі, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 30.09.2025, довідкою АТ «Сенс Банк» від 13.02.2026 та випискою з рахунку [PERSON] за період з 12.02.2025 по 15.02.2025. Так, згідно довідки АТ «Сенс Банк» від 13.02.2026 , на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , відкрито картку маска № [NUMBER] , фінансовий номер телефону [NUMBER] . Даний номер телефону [NUMBER] , та номер банківської картки № [NUMBER] зазначений позичальником [PERSON] і в кредитному договорі. Згідно виписки з рахунку [PERSON] за період з 12.02.2025 по 15.02.2025, на її рахунок 12.05.2025 зараховано переказ в сумі 35 000,00 грн. призначення платежу «CREDIT7_VYDACHА1». Відповідач [PERSON] отримавши 12.02.2025 кредитні кошти в сумі 35000,00 грн. на свій рахунок , жодних заперечень з приводу умов та правил надання кредиту не висловила, грошові кошти не повернула , а використала їх на власні потреби. Таким чином правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредитні кошти, які остання повинна була повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідач не надав своєчасно ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 25.09.2025 року у неї утворилася заборгованість в розмірі 131144,85 грн., з яких: - 35000.00 грн. - сума заборгованості за сумою боргу, - 75144,85 грн. - сума заборгованості за відсотками, - 17500,00 грн. - сума заборгованості за штрафами, - 3500,00 грн. - сума заборгованості за комісією за видачу кредиту. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за договором №5313155 від 12.02.2025 р. наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачем не спростований, комісія за видачу кредиту та штрафні санкції за невиконання зобов`язання, передбачені умовами договору, тому суд вважає розрахунок заборгованості належним та допустимим доказом і бере його за основу при винесенні цього рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений прозаміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 25.09.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №25092025 відповідно до умов якого TOB «Лінеура Україна» відступила ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 25.09.2025, який є додатком до договору факторингу право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №5313155 від 12.02.2025 , в сумі 131144,85 грн., з яких: 35000.00 грн. - сума заборгованості за сумою боргу, 75144,85 грн. - сума заборгованості за відсотками, 17500,00 грн. - сума заборгованості за штрафами, 3500,00 грн. - сума заборгованості за комісією за видачу кредиту, перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Таким чином відбулась заміна кредитора, до позивача перейшли права ТОВ «Лінеура Україна» і позивач має право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь - яких доказів в розумінні положень ст.ст. 76 -81 ЦПК України на спростування даних обставин, як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. При ухваленні рішення суду, враховував положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2662,40 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви. Суд відмовляє позивачу у задоволені вимоги щодо стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцем знаходженням, забезпечення доказів в розмірі 1664,00 грн., оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених витрат.

Outcome: approved