Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

26.08.2025 року представник позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитними договорами № С-409-007929-19-980 від 30.01.2019 та № Z75.00409.004985590 від 04.03.2019. В обґрунтування пред`явлених вимог вказано, що 30.01.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С-409-007929-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. За умовами угоди Банк відкрив клієнту [PERSON] поточний рахунок у валюті гривня, з використанням електронного платіжного засобу. На момент укладення угоди [PERSON] був доступний кредитний ліміт 6500 грн, максимальний ліміт за угодою 200000 грн. Сторони угоди погодили сплату відсотків за користування кредитом 24 % річних, строк кредитування до 30.01.2024 року. За умовами договору відповідач взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, але зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19.12.2023 мала заборгованість за кредитом у розмірі 19416,70 грн, з яких 6482,51 грн тіло кредиту та 12934,19 грн відсотки за користування кредитом. Крім цього, 04.03.2019 [PERSON] уклала з ПАТ «Ідея Банк» кредитний договір Z75.00409.004985590, за умовами якого отримала кредит на поточні потреби в сумі 16000 грн, зобов`язавшись повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом за ставкою 9,99 % річних від залишкової суми кредиту. Сторони погодили в договорі плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі визначеному графіком платежів. Банк на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти в сумі 16000 грн на строк до 04.03.2023, а позичальник зобов`язалася повернути їх разом з іншими платежами визначеними умовами договору. Однак, [PERSON] умови договору порушила, кредит не повернула, у зв`язку чим станом на 19.12.2023 має заборгованість у розмірі 36207,92 грн, з яких заборгованість за основним боргом 12817,62 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 4318,30 грн та заборгованість за комісією 19072 грн. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу, за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступило, а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняло права вимоги до боржників, визначені в реєстрів прав вимоги, в тому числі до [PERSON] за вищевказаними договорами. 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023, за умовами якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передало, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняло права вимоги до боржників, визначені в реєстрів прав вимоги, в тому числі до [PERSON] за вищевказаними договорами. Беручи до уваги викладене, представник позивача просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану заборгованість, а також витрати зі сплати судового збору 3028 грн та витрати на професійну правничу допомогу 14000 грн. Ухвалою суду від 29.08.2025 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач позов не визнала, надала суду відзив. Не заперечуючи факту укладення договору від 04.03.2019 Z75.00409.004985590, вказала на його належність до договорів споживчого кредитування, в п. 12 якого кредитор, в супереч ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», фактично встановив плату за надання інформації щодо його кредиту у виді щомісячної комісії. Так, в силу ч.1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, порядку та на умовах договору, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписки та інше. Договором від 04.03.2019 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Вважаючи, що їй було встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, відповідач вказувала про те, що п.1.1 п.1 кредитного договору щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту від 04.03.2019 є нікчемним, а тому наявні підстави для відмови у стягненні заборгованості по комісії в сумі 19072 грн. Крім цього, звертала увагу на те, що ордер-розпорядження видано на суму 13793,10 грн, а позивач зазначає про надання кредиту 16000 грн. Вказувала про не доведення факту наявності заявленої заборгованості щодо кожного з кредитних договорів, а також щодо можливості нарахування процентів лише в межах строку кредитування. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи суму витрат на правничу допомогу, відповідач вказала про їх явну завищеність та необґрунтованість, невідповідність критерію реальних адвокатських витрат, а також принципу розумності, а тому просила зменшити їх до 2000 грн (а.с. 89-97). Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив. Вказав, що всі умови кредитних договорів погоджені сторонами, комісія за обслуговування кредитної заборгованості була зазначена п.п. 1.10. та п. 6 Договору від 04.03.2019, відповідно [PERSON] була проінформована про умови договору та погодилася з ними, підтвердивши це своїми підписами. Згідно ст. 47 Закону України від 07.12.2000 банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані банком послуги. Умови договору, в тому числі щодо сплати комісії є обов`язковими до виконання, та відповідач погодилася на ці умови, визнавала їх, здійснюючи часткове погашення кредиту, в тому числі комісії. Позивач вказав, що докази на підтвердження заявлених вимог ним подано, зокрема банківські виписки, натомість відповідач заперечуючи позовні вимоги не надає жодних доказів на їх спростування, зокрема доказів на погашення кредиту в більшому розмірі, ніж розраховано первісним кредитором. Щодо нібито розбіжності в сумі кредиту від 04.03.2019 та фактично виданих коштах, саме 16000 грн та 13793,10 грн, вказав, що кредитний договір передбачав видачу кредиту 16000 грн, з яких 13793,10 грн видано відповідачу, а 2206,90 грн - це сума перерахована як страховий платіж. Представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (а.с. 101-114, 143-145). Відповідач надала суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала про нікчемність умов договору від 04.03.2019 щодо комісії та завищеність витрат на правничу допомогу (а.с. 122-127). Ухвалою суду від 21.10.2025 від сторін витребувано докази на підтвердження їх вимог та заперечень, а саме від позивача детальний розрахунок заборгованості та виписки, а від відповідача документальне підтвердження здійснення платежів за кожним із договорів кредиту, зокрема, але виключно виписки по рахунках, платіжні інструкції, тощо (а.с. 116-117). На виконання вимог ухвали суду від 21.10.2025, позивач надав суду виписки та розрахунки заборгованості за кожним із договорів (а.с. 136-142), а відповідач виписки по договорам кредиту (а.с. 147-152). Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, про матеріали справи містять заяву про розгляд справи за її відсутності. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.01.2019 між ТОВ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С-409-007929-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, що підписана сторонами (а.с. 6-10). Відповідно до умов договору, Банк відкриває Клієнту в рамках визначеного банківського продукту поточний рахунок 262020ххх7545 у валюті гривні, операції за яким можуть здійснюватися за дебето-кредитною схемою обслуговування, з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовутися в рамках цієї Угоди та ДКБО, випускає Клієнту платіжну картку Master Card. Сторони погодили максимальний ліміт кредитної лінії 200000 грн. Згідно п. 2.2. Ліміт кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення угоди 6500 грн та може бути змінений в межах встановленого Угодою максимального ліміту. Згідно п. 2.3 договору процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії 24 % річних, при цьому розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється Тарифами та ДКБО. В пункті 4 договору зафіксовано, що підписанням даної угоди, [PERSON] підтверджує, що ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, реальною річною ставкою та з загальною вартістю кредитної лінії, а саме реальна річна процентна ставка 127,60 %, а також доручає Банку здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків Клієнта в порядку та на умовах, передбачених ДКБО. В п. 7 договору сторони погодили строк кредитування (Кредитної лінії), що складає 1 рік з дати укладення та з можливістю автоматичної пролонгації, на той самий строк. Відповідач підписала текст заяви № 409-007929-19-980 на приєднання до договору добровільного страхування життя від 30.01.2019 (а.с. 9). Крім цього, 04.03.2019 між ТОВ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z75.00409.004985590 (а.с. 11-17), за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 16000 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язалася повернути кредит разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Сторони погодили надання кредиту на строк 48 місяців, під змінну процентну ставку 9,99 % річних. В п. 1.10 договору, за обслуговування Кредиту Банком, що включає в себе надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, СМС, надання інформації по рахунку із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, сторони погодили плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в термін та в розміри, визначені згідно Графіків щомісячних платежів за кредитним договором. В. 2 Договору, сторони погодили порядок повернення заборгованості та порядок розрахунків, зокрема те, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості, кожного місяця, згідно Графіка платежів. Так, згідно Графіку щомісячних платежів, що закріплений у п. 6 договору, до щомісячного платежу в розмірі 882,65 грн включено такі складові: погашення кредиту 270,09 грн (та в подальшому ця складова зростає), проценти за користування кредитом 135,76 грн (в подальшому складова зменшується) та щомісячна, незмінна впродовж строку кредитування складова плата за обслуговування в сумі 476,80 грн (а.с. 13, 17). Відповідач уклала договір добровільного страхування життя на випадок смерті, з розміром страхового внеску 2206,90 грн (а.с. 18). Як слідує з ордеру-розпорядження № 1 та про що вказував позивач, з 16000 грн заявлених для отримання в кредит відповідачем (а.с. 19), за вирахуванням перерахованої суми страхового внеску за вищевказаним договором страхування життя (підтверджено випискою по рахунку (а.с. 31), відповідачу перераховано кредитні кошти в сумі 13793,10 грн (а.с. 21, 31). Отже доводи відповідача, про отримання кредиту в меншому розмірі, ніж заявлений -16000 грн, є неспроможними. Відповідач не заперечила факт укладення вказаних договорів та їх умов, за виключенням дійсності умови щодо комісії в договорі від 04.03.2019. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Суд приходить до висновку, що між відповідачем та ПАТ «Ідея Банк» було укладено вищевказані кредитні договори, в яких сторони погодили умови кредитування та які стали обов`язковими для виконання сторонами, зокрема відповідач отримавши кредитні кошти, зобов`язана була повернути суму кредиту та сплатити складові заборгованості, зокрема проценти за користування кредитом та суми комісії за договором від 04.03.2019. Як слідує з виписок по кредитному договору від 30.01.2019, що надані сторонами по справі (а.с. 139-142, 149-152), які попри відмінність у викладі інформації, є ідентичними щодо їх змісту та підтверджують факт проведення всіх операцій по рахунку, як то використання кредитних коштів, погашення складових кредиту. Так, базуючись на виписці по рахунку, позивачем на виконання ухвали суду надано детальний розрахунок заборгованості, що включає дані виписки по рахунку, зокрема суми внесені відповідачем на погашення кредиту, їх віднесення первісним кредитором за складовими: на погашення тіла кредиту та відсотків. Згідно вказаного розрахунку, відповідачем було використано 9017,66 грн кредитних коштів (сума отриманих коштів), а внесено на погашення заборгованості 6634 грн (сума повернутих коштів), з яких 2535,15 грн віднесено на погашення тіла кредиту, а 4098,85 грн віднесено на погашення відсотків за кредитом. Відповідно, заборгованість за тілом кредиту станом на 31.03.2020 року склала 6482,51 грн (9017,66 грн 2535,15 грн), а заборгованість за процентами склала 4732,23 грн, відповідно загальна суму боргу відповідача за вказаним договором складає 11214,74 грн (а.с. 136). Суд погоджується з вказаним розрахунком заборгованості, що ґрунтується на даних первинних бухгалтерських документів. Відповідач вказаний розрахунок не заперечила та контррозрахунку не надала, клопотань про проведення експертиз не заявлено. Виписками за кредитним договором від 04.03.2019 № Z75.00409.004985590, що надані сторонами по справі та є ідентичними як за формою, так за змістом (а.с. 137-138, 147-149), підтверджується факт отримання кредитних коштів у сумі 16000 грн, з яких 13793,10 грн сама сума перерахованих коштів на картку позичальника, а 2206,90 грн перераховано в рахунок погашення платежу за договором страхування життя (а.с. 137). Виписка відображає суми погашень заборгованості, що включали в тому числі погашення плати за обслуговування кредиту. Згідно змісту виписки, відповідач виконувала умови договору щодо внесення щомісячного платежу до січня 2020 року, а після вказаної дати припинила здійснювати будь-які платежі за договором. У зв`язку з чим, згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, що ґрунтується на даних виписок по рахунку, заборгованість відповідача за тілом кредиту склала 12817,62 грн, заборгованість за процентами 2137,91 грн, а заборгованість за комісією 17641,60 грн (а.с. 136 зворот). Разом з тим, суд не повністю погоджується з таким розрахунком, у зв`язку з нижче наведеним. Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач, посилаючись на нікчемність пунктів кредитного договору від 04.03.2019, щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту, вказала, що ці умови договору про споживчий кредит обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими у статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно такі умови договору є нікчемними, просила не стягувати суми комісії. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taкi висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №9 10/3009/18 (провадження №12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу. Таким чином, за обставин даної справи, беручи до уваги заперечення сторони відповідача в частині стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту від 04.03.2019. з посиланням на нікчемність положень п. 1.10 та п.6 Кредитного договору Z75.00409.004985590 від 04.03.2019, що є належним способом захисту порушеного права, суд погоджується з доводами відповідача щодо нікчемності положень щодо стягнення плати за комісією по обслуговування кредиту та відповідно щодо відмови в позові в частині стягнення цієї складової заборгованості. Отже, згідно виписки, з сум, що були внесені відповідачем на погашення кредиту від 04.03.2019, сума 5244,80 грн була віднесена на погашення комісії, а враховуючи нікчемність договору в частині нарахування комісії за обслуговування кредиту, відповідно безпідставність стягнення цієї складової заборгованості, суд вважає за необхідне зменшити на вказану суму заборгованість за тілом кредиту: 12817,62 грн - 5244,80 грн = 7572,82 грн, а також вважає за необхідне відмовити у стягненні такої складової заборгованості як комісія в сумі 17641,60 грн (а.с. 136 зворот). Загальний розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором складає 9710,73 грн: 7572,82 грн тіло кредиту та заборгованість за відсотками 2137,91 грн, з урахуванням розрахунку наданого позивачем (а.с. 137 зворот). 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, за умовами якого ТОВ «Оптіма Фактринг» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, зазначеними у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги, передано в тому числі, право вимоги до відповідача [PERSON] за договором за договором від 04.03.2019 № Z75.00409.004985590 на суму 36207,92 грн та за договором № С-409-007929-19-980 від 30.01.2019 на суму 19416,70 грн (а.с. 52-53). 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023, за умовами якого ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, зазначеними у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги, передано в тому числі, право вимоги до відповідача [PERSON] за договором за договором від 04.03.2019 № Z75.00409.004985590 на суму 36207,92 грн та за договором № С-409-007929-19-980 від 30.01.2019 на суму 19416,70 грн (а.с. 57-65). Однак, як встановлено судом, дійсний, документально підтверджений розмір заборгованості відповідача [PERSON] за договором № С-409-007929-19-980 від 30.01.2019 складає 11214, 74 грн, а за договором від 04.03.2019 № Z75.00409.004985590 складає 9710,73 грн, відповідно саме таку суму міг передати наступним кредиторам первісний кредитор та саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як нового кредитора за вищевказаними договорами. В іншій частині позовних вимог, позов є необґрунтованим та недоведеним, а отже задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн (а.с. 5) та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 14000,00 грн (а.с. 67-71,77-78). Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на 37,62 % від заявлених вимог (20925,47 грн х 100% / 55624,62 грн = 37,62 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 1139,13 грн у рахунок відшкодування судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (3028 грн х37,62 %/100% = 1139,13 грн). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріали справи свідчать про те, що інтереси позивача в справі за вищевказаним позовом представляв адвокат Ушканенко М.П. на підставі договору про надання правничої допомоги, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 67-71, 78). Позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн, а відповідач їх розмір вважала завищеним та необґрунтованим, недоведеним. Із огляду на наявність в матеріалах справи доказів фактичного надання адвокатом правничої допомоги позивачеві (складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи), враховуючи співмірність розміру витрат зі складністю справи та обсягом наданих послуг, суд дійшов висновку що обґрунтованим та доведеним перед судом, таким що відповідає предмету спору та значенню його для сторін, співмірним заявленим позовним вимогам та складеності справи, є розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Однак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (7000 грн х 37,62 % /100 % = 2633,40 грн).

Outcome: partial