Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал», звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №654026 від 06.03.2023, відповідно до умов якого відповідач отримав 2500,00 грн. на умовах, визначених кредитним договором. В подальшому, між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» укладений договір факторингу №01022024-1 від 01.02.2024, згідно умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» набуло права вимоги до боржників, зокрема, відносно відповідача [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з боку відповідача виникла заборгованість в сумі 20 320,00 грн., з яких: 2500,00 грн. заборгованість за основною сумою кредиту, 17 820,00 грн. заборгованість за відсотками. Звертаючи увагу на нормативне врегулювання правовідносин, заснованих на договорі кредиту, вказуючи на ухиленні позичальника від взятих на себе зобов`язань з повернення отриманої суми кредиту, нарахованих відсотків та комісії, позивач просить стягнути суму заборгованості, відшкодувати судові витрати. Ухвалою суду від 19.01.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, витребувано докази в АТ КБ «Приватбанк». На виконання вимог вищевказаної ухвали суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшли відомості про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , та 06.03.2023 було зараховано суму 2500,00 грн. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №654026 від 06.03.2023. Згідно з п. 1.3 договору, сума кредиту складає: 2500,00 грн. Строк кредиту 70 днів з періодичністю платежів зі сплати відсотків кожні 5 днів (п. 1.4 договору). У споживача відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених договором, на підставі звернення до товариства у паперовій, формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора (п. 1.4.1 договору). З п. 1.5 договору слідує, що тип відсоткової ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються відсотки відповідно до наступних умов: п. 1.5.1. Стандартна відсоткова ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору. п. 1.5.2. Знижена відсоткова ставка 0.01% в день та застосовується, якщо споживач до 11.03.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Між ТОВ «Селфі Кредит» як кредитором та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» як новим кредитором був укладений договір факторингу №01022024-1 від 01.02.2024, згідно з якого відбулося відступлення права грошової вимоги до боржників за кредитним договором вказаними у Реєстрі Боржників. Згідно реєстру боржників до договору факторингу №01022024-1 від 01.02.2024, вбачається, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» отримало право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту від 06.03.2023. Так, заборгованість відповідача перед позивачем, згідно вищевказаного реєстру, складає - 20 320,00 грн., з яких: 2500,00 грн. заборгованість за основною сумою кредиту, 17 820,00 грн. заборгованість за відсотками. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 6 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, що відповідачем зобов`язання за укладеним кредитним договором не виконувалися, суд дійшов висновку про ґрунтовність доводів позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, що становить 2500,00 грн. Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 року по справі № 234/3840/15-ц зробив висновок, що кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до умов договору, сторонами погоджено строк кредитування тривалістю 70 днів, із визначеною періодичністю сплати відсотків - кожні 5 календарних днів. Судом зроблено математичний розрахунок заборгованості, яккий виглядає наступним чином: денна відсоткова ставка: 2500,00 грн. (тіло кредиту) х 2,2 % = 55,00 грн.; сума відсотків за один період (5 днів): 55,00 грн. х 5 днів = 275,00 грн.; загальна сума нарахованих відсотків за весь строк (70 днів): 55,00 грн. х 70 днів = 3850,00 грн. Вказуючи про нарахування відсотків на суму 17 820,00 грн. позивач фактично виходить за межі строку кредитування, погодженого сторонами у 70 днів. У своїй постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач не заявляє вимоги в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, за відсутності інших належних та допустимих доказів, суд виходить з доведених відомостей про строк кредитування 70 днів, протягом якого і здійснюється нарахування відсотків на погодженому між сторонами рівні, а відтак, сума заборгованості по відсотках становитиме 3850,00 грн. З огляду на проведений судом розрахунок, сукупний розмір заборгованості, що підлягає стягненню за кредитним договором, становить 6350,00 грн, з яких: 2500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3850,00 грн заборгованість за відсотками. На підставі ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягають витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Верховний Суд у своїй постанові від 24 листопада 2021 року по справі № 420/1109/20 зазначив: «Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial