Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» 05.06.2025 року через систему «Електронний суд» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 05.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферти) № 05.07.2024-100000135, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 12 000 гривень, строком на 105 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі, кошти були успішно перераховані на платіжну картку клієнта. В свою чергу [PERSON] зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, на думку позивача, утворилась заборгованість у загальному розмірі 36 900,00 грн, що складається з: -заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12 000 грн; -заборгованості по процентам в розмірі 16 380 грн; -комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 900 грн; -додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) 1 800 грн; -неустойки 5 000 грн. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 36 900,00 грн та судові витрати у справі (сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн). Ухвалою суду у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник позивача (Балюх Євген Олександрович) у судове засідання не з`явився, натомість у позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, яка належним чином повідомлена про судовий розгляд, у встановлений судом строк не скористалася правом на подання відзиву на позов чи зустрічного позову, будь-яких заяв/клопотань до суду від неї не надходило. При таких обставинах, враховуючи позицію представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.07.2024 [PERSON] , пройшовши ідентифікацію через Систему BankID НБУ, електронним підписом (одноразовим ідентифікатором E662) підписала Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) та Заявку кредитного договору № 05.07.2024-100000135 (кредитної лінії). 05.07.2024 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферта) № 05.07.2024-100000135. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 12 000,00 грн, строком на 105 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 17.10.2024 року. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом. Процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом. Комісія, повязана з наданням кредиту дорівнює 840,00 грн. Комісія за обслуговування дорівнює 840,00 грн у кожному з 2 чергових періодів (разом 1 680,00 грн). Неустойка: 120 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобовязання. Згідно з п. 3.1. Договору за цим договором кредитодавець зобовязується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2. договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб не повязаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати кредит на рахунки організаторів азартних ігор. Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-62XX-XXXX-4693. Факт отримання коштів підтверджується інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (транзакція № 444014029 від 05.07.2024). Згідно довідки-розрахунку за кредитним договором № 05.07.2024-100000135 від 05.07.2024 року, заборгованість [PERSON] складає 36 900,00 грн, з яких: 12 000,00 грн основний борг; 16 380,00 грн проценти (нараховані за період з 05.07.2024 по 17.10.2024 року); 840,00 грн комісія за надання; 1 680,00 грн комісія за обслуговування (додаткова комісія); 6 000,00 грн неустойка. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідач всупереч умов кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушила умови кредитного договору, не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, не виконала в повному обсязі грошові зобов`язання перед позивачем за договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із частинами 7, 12 ст. 11 вказаного Закону договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з позицією Верховного Суду, котра закріплена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі № 754/17518/15-ц, провадження, № 61-17132св18, у статті 629 Цивільного кодексу України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка записана у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 404/502/18 провадження № 61-8449св19 від 23 березня 2020 року, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір. Відповідно до ст.12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису за письмовою згодою сторін. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що відповідач висловила свою згоду з вищевказаним кредитним договором та доданими до нього документами в електронному вигляді шляхом застосування клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором (E662). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Суд звертає увагу, що за умовами договору про надання кредиту № 05.07.2024-100000135 відповідач отримала кредит у розмірі 12 000 грн. Окремо сторонами обумовлена і комісія за видачу кредиту. Розмір відсотків, що підлягає сплаті, становить 16 380,00 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентів (16 380,00 грн) та разової комісії за надання. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наявність розбіжностей між сумами, заявленими у тексті позовної заяви, та сумами, відображеними у Довідці-розрахунку. Так, позивач у позові просить стягнути комісію за надання кредиту в розмірі 900 грн, тоді як згідно з умовами Договору та наданою самим же позивачем Довідкою-розрахунком, ця комісія становить 840 грн. Оскільки суд не може стягнути суми, які не підтверджені доказами, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в межах доведеної найменшої суми 840 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь неустойки, суд зазначає наступне. Загальновідомою обставиною є те, що з 24.02.2022 по цей час в Україні діє воєнний стан. Враховуючи, що кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, то на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Особа може бути звільнена від цивільного обовязку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України). Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобовязання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обовязку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (згідно з висновками у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23, пр. 61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обовязку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. В постанові Верховного Суду від 31.01.2024 №183/7850/22, пр. 61-14740св23, вказано, що тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки. Таким чином суд дійшов висновку про те, що нарахування та стягнення неустойки в заявленій сумі 5 000,00 гривень є неправомірним, а позов в цій частині не підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості (1 800 грн у позові / 1 680 грн у довідці) також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обовязкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Проте, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків щодо погашення заборгованості. Згідно з ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць (чи оплатності стандартних операційних процесів), є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. Встановивши, що позивачем були заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд дійшов до висновку про те, що стягнення з відповідача заборгованості по комісії є безпідставним. Відповідно, із врахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, суд дійшов висновку, що ТОВ «Споживчий центр» набуло право вимоги на суму заборгованості за кредитним договором № 05.07.2024-100000135, яка становить 29 220 грн, та складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 12 000 грн, із заборгованості по процентам у розмірі 16 380,00 грн та комісії (за надання) в сумі 840 грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково знайшли своє ствердження під час розгляду, а тому підлягають до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач просив стягнути 36 900 грн, а позов задоволено на суму 29 220 грн (що становить 79,18% від заявлених вимог), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно у розмірі 1 918,23 грн (2422,40 грн х 79,18%).

Outcome: partial