Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

16.12.2025 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 16.12.2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана для розгляду судді Римар І.А. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 19.12.2026 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 28.01.2026 року. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 04.05.2026 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.07.2018 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №2019676050, згідно умов якого банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. 18.08.2021 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №18/08/21, згідно якого АТ «ОТП БАНК» відступив на користь нового кредитора ТОВ «Цикл Фінанс» право вимоги за кредитним договором №2019676050 від 20.07.2018 року до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою, документально підтвердженою та становить 6740.63 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 4300.00 грн., заборгованість по відсотках 2440.63 грн., заборгованість по комісії 0 грн., заборгованість по пені 0 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача сплачені ним при поданні заяви до суду судові витрати в розмірі 2422 грн. 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000.00 грн. На підставі вказаного, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. У судове засідання 28.01.2026 року та 10.03.2026 року представник позивача не з`явився, однак у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи провести без його участі, зазначив, що у разі неявки у судове засідання відповідача, провести заочний розгляд справи (а.с.6). Відповідач відзив або заперечення на позов ТОВ "Цикл Фінанс" до суду не надала; в судові засідання 28.01.2026 року та 10.03.2026 року не з`явилась без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, так на її адресу направлялись судові повістки про виклик до суду, одну повістку відповідач отримала, про що свідчить поштове повідомлення про вручення кореспонденції (а.с.45), також поштовий конверт повернувся з відповідною відміткою (а.с.80), а тому на підставі ст.128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». За таких обставин, у зв`язку з воєнним станом на території України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності та ігнорування виклику до суду відповідачем, суд дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами. В порядку ч.2 ст. 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Врахувавши думку представника позивача, викладену ним в його письмовій заяві, відсутність відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.07.2018 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №2019676050, згідно умов якого банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом (а.с.13). 18.08.2021 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №18/08/21, згідно якого АТ «ОТП БАНК» відступив на користь нового кредитора ТОВ «Цикл Фінанс» право вимоги за кредитним договором №2019676050 від 20.07.2018 року до відповідача (а.с.21 зворотній бік-25). Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). П.1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. ТОВ «Цикл Фінанс»свої зобов`язання виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів повернення кредитних коштів, оплати за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконував. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено: «Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів…». Таким чином, утворилася заборгованість у розмірі 6740.63 грн. Заборгованість складається з наступного: -4300.00 грн. заборгованість по тілу кредиту; -2440.63 грн. заборгованість по відсоткам; -0 грн. заборгованість по комісії; -0 грн. заборгованість по пені. Факт наявності заборгованості підтверджуються кредитним договором від 20.07.2018 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд встановив, що відповідач порушив визначені умови договору і не повернув суму кредиту, а також не виконав інші грошові зобов`язання, передбачені кредитним договором. У подальшому право вимоги за зазначеним договором перейшло до ТОВ «Цикл Фінанс». Жодних доказів, які б спростовували розмір нарахованої суми заборгованості, відповідачем суду надано не було, а також не подано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. 00 коп, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч. 4 ст.137ЦПК, України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial