Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У листопаді 2025 року ТОВ «Фінпром Маркет» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якому вказувало, що 22 січня 2021 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3115561. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати та надало [PERSON] в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 3 000 грн, які відповідачка зобов`язалася повернути позикодавцю протягом 30 днів не пізніше 21 лютого 2021 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язалася сплачувати на користь позикодавця проценти: - у розмірі 0,01 % від суми позики за кожен день користування коштами (знижена процентна ставка, яка застосовується відповідно до програми лояльності); - у розмірі 1,99 % від суми позики за кожен день користування коштами (базова процентна ставка); - у розмірі 2,70 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальницею строку повернення позики). 21 червня 2021 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Договір факторингу №2106, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3115561 від 22 січня 2021 року. 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклало з ТОВ «Фінпром Маркет» Договір факторингу №030423-ФК, за яким відступило позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3115561 від 22 січня 2021 року. Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 9 501,30 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 3 000 грн; -заборгованість за процентами 6 501,30 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі. В судове засідання представниця позивача [PERSON] не з`явилася, проте надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 22 січня 2021 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3115561. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати та надало [PERSON] в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 3 000 грн, які відповідачка зобов`язалася повернути позикодавцю протягом 30 днів не пізніше 21 лютого 2021 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язалася сплачувати на користь позикодавця проценти: - у розмірі 0,01 % від суми позики за кожен день користування коштами (знижена процентна ставка, яка застосовується відповідно до програми лояльності); - у розмірі 1,99 % від суми позики за кожен день користування коштами (базова процентна ставка); - у розмірі 2,70 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальницею строку повернення позики). 21 червня 2021 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Договір факторингу №2106, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3115561 від 22 січня 2021 року. 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклало з ТОВ «Фінпром Маркет» Договір факторингу №030423-ФК, за яким відступило позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3115561 від 22 січня 2021 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (у редакції Закону, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України (у редакції Закону, чинній на час укладення договору) якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що договір позики був вчинений в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорі усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця погодилася з ними та підписала правочин за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, на підставі вказаного договору [PERSON] набула відповідні права та обов`язки позичальниці. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Водночас, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за договором, що підтверджується копією довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 29 листопада 2025 року №20.1.0.0.0/7-251128/67961-БТ та копією виписки з банківського рахунку відповідачки (а.с. 65-66). Матеріали справи не містять доказів належного виконання позичальницею своїх зобов`язань на користь первісного кредитора або його правонаступників. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики заборгованість [PERSON] станом на 15 жовтня 2025 року становить 9 501,30 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 3 000 грн; -заборгованість за процентами (за період з 22 січня 2021 року до 11 травня 2021 року) 6 501,30 грн. Однак, суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком, а саме в частині нарахованих відсотків у зв`язку з наступним. Зокрема, у вказаному договорі сторони правочину остаточно визначили строк користування позикою у 30 днів з 22 січня 2021 року до 21 лютого 2021 року. У той же час, нарахування процентів кредитор здійснював як в межах встановленого строку користування позикою, так і поза межами такого строку (до 11 травня 2021 року). При цьому, договір не передбачає можливості пролонгації/автопролонгації строку користування позикою. Посилання у позові в цій частині на Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», які містять умови щодо автоматичного продовження строку користування позикою, суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів, що вказані Правила були доведені до відома позичальниці та підписані нею (особистим або електронним підписом), а тому, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 03 липня 2019 року у справі за № 342/180/17, їх не можна вважати частиною договору позики, а відповідні положення - приймати до уваги. Інших доказів узгодження сторонами договору позики вказаних умов матеріали справи не містять. Тобто, за період з 22 лютого 2021 року до 11 травня 2021 року проценти є такими, що фактично нараховані за порушення позичальницею виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто, вказані проценти мають різну правову природу та різні підстави нарахування. Вказане правило застосовується не тільки відносно кредитних договорів, а також до договорів позики. Водночас, позивач не заявляв окремих вимог про застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальницею грошового зобов`язання. Тому нараховані за період з 22 лютого 2021 року до 11 травня 2021 року проценти не підлягають стягненню. Таким чином, належна заборгованість за договором позики станом на 15 жовтня 2025 року становить 4 785 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 3 000 грн; -заборгованість за процентами (нарахованими за період з 22 січня 2022 року до 21 лютого 2021 року (включно)) 1 785 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1 219,92 грн судового збору та 2 266,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial