Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

До Вітовського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до Первомайської селищної ради Миколаївської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити додатковий строк для прийняття спадщини відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивача обґрунтовує позов тим, що [INFO] помер [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 23.11.2024 року). При житті спадкодавець залишив заповіт від 04.04.2019 року №5-222 посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В., яким заповів [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер 4823380400:05:00:0237 площею 7,2550 га, розташовану на території Миколаївської області, Жовтневого району, Бармашовської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯК№264677. Однак, у встановлений законом шестимісячний термін позивач не звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини так як не знав, що має право на спадщину, оскільки ніхто не повідомив про існування заповіту. Таким чином, не знаючи про існування заповіту, не вчиняв жодних активних дій щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не звертався до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки не знав, що має право на спадщину. Після виявлення заповіту позивач звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, у чому йому було відмовлено у зв`язку з пропущеними строками, відповідно до Постанови про відмову у вчинення нотаріальних дії від 10.07.2025 року №1366/02-31, виданою державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О. за заявою позивача. У зв`язку з цим позивач змушений був звернутися до суду для надання додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі позивача та представник позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач Первомайська селищна рада Миколаївської області в судове засідання не з`явилась, представник надала заву про відсутність заперечень щодо задоволення заявлених вимог позивача та можливість розгляду справи без присутності її представника. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані суду докази, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 23.11.2024 року). При житті спадкодавець залишив заповіт від 04.04.2019 року №5-222 посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В., яким заповів [PERSON] [INFO] , належну йому на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер 4823380400:05:00:0237 площею 7,2550 га, розташовану на території Миколаївської області, Жовтневого району, Бармашовської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯК№264677. Позивач на день відкриття спадщини зі спадкодавцем постійно не проживав та не був зареєстрований з ним за однією адресою. Позивач зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Спадкодавець проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Однак, про наявність заповіту позивач дізнався 09.07.2025 року, так як прийшов у квартиру спадкодавця з метою пошуку фотографії для встановлення її на цвинтарі над місцем поховання спадкодавця після проведеної кремації. В рамці, за фотографією позивач виявив заповіт. При житті спадкодавець про нього не казав так як і не повідомляв про наявність будь якого майна взагалі. Після смерті спадкодавця позивач не отримував жодного сповіщення від нотаріуса. У зв`язку з наведеними обставинами, строк для прийняття спадщини позивачем був пропущений. Одразу, після виявлення заповіту, позивач звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, у чому йому було відмовлено у зв`язку з пропущеними строками, відповідно до Постанови про відмову у вчинення нотаріальних дії від 10.07.2025 року №1366/02-31, виданою державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О. за заявою позивача. У зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду та просить позов задовольнити. На запит суду надано копію спадкової справи відкритої за №459/2025 10.07.2025 року державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О. заведену після смерті [PERSON] . Зі спадкової справи вбачається, наявність заяви [PERSON] від 10.07.2025 року про прийняття спадщини; копія заповіту 04.04.2019 року №5-222 посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В., яким заповів [PERSON] [INFO] , належну йому на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер 4823380400:05:00:0237 площею 7,2550 га, розташовану на території Миколаївської області, Жовтневого району, Бармашовської сільської ради; постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій 10.07.2025 року №1366/02-31, виданою державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О. за заявою позивача. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Як вбачається з змісту правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом з тим, як свідчать обставини справи, позивач не є спадкоємцем за законом ні першої, ні другої черги і заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Окрім цього, у постанові від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що наведеними правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. До того ж, з метою дотримання строку для прийняття спадщини нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям, які звернулися з приводу такої спадщини, право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Наведені правила не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та закликання до спадкування; нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Разом з тим, як свідчать матеріали справи, позивач не був повідомлений нотаріусом про наявність на нього заповіту. Дізнавшись про заповіт, позивач вчинив дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема, подав заяву про відкриття спадщини за заповітом. Однак, нотаріус 10 липня 2025 року відмовив у відкриття спадщини через пропуск строку для подання такої заяви, що і стало підставою для звернення до суду. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, поважність причин пропуску строку, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] тривалістю два місяці.. На підставі ст.ст.1220, 1223, 1269, 1270, 1272 ЦК України та

Outcome: approved