Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулось ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» (далі позивач) з позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви) до [PERSON] (далі відповідач) про відшкодування в порядку регресу, в якому просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 19 715 грн 09 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 24.09.2023 [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ-21070, державний реєстраційний номер « [NUMBER] » допустив зіткнення з парканом будівлі та пошкодив інший ТЗ. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ««ВАЗ-21070», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №215564323. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Постанови Суду Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 та 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. На підставі вище зазначеного страхового акту ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 19 715 грн 09 коп. Оскільки, відповідно до постанови Суду водій забезпеченого транспортного засобу перебував у стані алкогольного сп`яніння, то у позивача виникло право подати регресний позов на фактично виплачену суму до водія водій забезпеченого транспортного засобу. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання з розгляду справи, позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, явку свого представника не забезпечив. Відповідно до прохальної частини позовної зави, представник позивача просить здійснювати розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання з розгляду справи не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та завчасно, відповідно до положень ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак, з гарантій ст. 6 Конвенції випливає, як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (за зареєстрованою адресою місця проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судові засідання, у порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2023 у справі №695/3869/23 [PERSON] визнано винним у в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у сумі 17000 грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Зазначеною постановою встановлено, що [PERSON] 24 вересня 2023 року о 16 годині 10 хвилин у с. Благодатне по вул. Гагаріна, 77, керував т/з ВАЗ-21070, державний номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора Alkotest Drager 6820, результат 2,03 проміле, тест № 28. Фіксувалося на нагрудну бодікамеру № 082, № 084. Крім того, постановою встановлено, що [PERSON] 24 вересня 2023 року о 16 годині 10 хвилин в Золотоніському районі в с. Благодатне по вул. Гагаріна, 75+20,5 м, керуючи транспортним засобом ВАЗ-21070, державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, та здійснив зіткнення з парканом будинку № 77, яким завдав механічних пошкоджень автомобілю та пошкодив 2,6 метра цегляного паркану. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зазнало механічних пошкоджень. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На дату скоєння ДТП [PERSON] мав чинний поліс №ЕР-215564323 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб ВАЗ21070, державний номерний знак [NUMBER] . 27 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «ГАРДІАН» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 10 січня 2024 року [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «ГАРДІАН» із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що Гончар в ДТП, яка сталась 24.09.2023 відповідальним за заподіяння шкоди визнано [PERSON] , цивільну відповідальність якого застраховано за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215564332 від 07.07.2023. У вказаній заяві [PERSON] просив відшкодувати витрати пов`язані з пошкодженням майна, а саме паркану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.10.2009, будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно з висновком №G-29825 про розмір матеріального збитку від 06.10.2023 ФОП [PERSON] , розмір матеріального збитку становить 38 409 грн 96 коп., без урахування ПДВ. ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» здійснила виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 19 715 грн 09 коп., що стверджується платіжною інструкцією №198314 від 16.01.2024. ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» звернулась до [PERSON] із претензією про відшкодування шкоди у порядку регресу, у якій просила відповідача перерахувати ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» кошти у сумі 19 715 грн 09 коп., однак вказана вимоги відповідачем виконана не була. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. У силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Стаття 1166 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом 2.3 пункту 1 частини першої статті Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої заподіяно шкоду життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до пункту 59 частини першої статті 1 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства. Положеннями частини першої статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. У відповідності до вимог підпункту «а» пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), зокрема, якщо така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач здійснив ДТП перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а позивач, будучи страховиком відповідача, виконав покладені на нього обов`язки відповідно до вимог законодавства України, що стосується виплати страхового відшкодування, за відсутності доказів про протилежне, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача в порядку регресу належить стягнути суму виплаченого страхового відшкодування в сумі 19 715 грн 09 коп. При цьому, суд не досліджує питання зазначеного розміру страхового відшкодування, оскільки правильність його визначення не є предметом розгляду даної цивільної справи, а відповідач розмір заявленого страхового відшкодування не оспорює. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп.

Outcome: approved