Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Криворізького національного університету про стягнення не нарахованої та невиплаченої частини заробітної плати і відпускних. Свої вимоги обґрунтував тим, що позивач обіймає посаду викладача в основному штаті Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» від 03 лютого 2003 року. Протягом 01.09.2015 30.06.2021 року позивач періодично була звільнена від занять під час навчального року з причини тимчасової непрацездатності, відпустки чи відрядження. Протягом навчального року, переважно у червні, адміністрація коледжу надавала позивачу додаткові заняття поза її основним розкладом. Позивач сумлінно відпрацювала всі додаткові заняття із відповідними записами в журналах, що було надалі відображено у Відомостях фактичного виконання викладачами педагогічних годин. З наявних у позивача табуляграм червня місяця (кінець навчального року, період виконання зменшеного навчального навантаження) 2016, 2018, 2019, 2020 та 2021 років не вбачалось, що роботодавець провів позивачу оплату праці в повному обсязі. Тобто, у 2015-2021 роках при обчисленні моєї заробітної плати керівником і бухгалтером не були враховані години, проведені мною додатково, зверх зменшеного навантаження, що призвело до оплати праці не в повному обсязі та недоотримання мною наступних сум оплати за педгодини з деталізацією по роках: у червні 2016 за 2015-2016 навчальний рік - відсутня оплата за 21,59 годин -1299,29 грн.; у червні 2018 за 2017-2018 навчальний рік - відсутня оплата за 95,48 годин - 8779,24 грн.; у червні 2019 за 2018-2019 навчальний рік - відсутня оплата за 66,57 годин - 6919,95 грн.; у червні 2020 за 2019-2020 навчальний рік - відсутня оплата за 82,51 годин - 10693,37 грн.; у червні 2021 за 2020-2021 навчальний рік - відсутня оплата за 49,44 годин - 8979,89 грн. Такі невиплати потягли за собою занижене значення середньої заробітної плати при нарахуванні відпускних, внаслідок чого не було нараховано і виплачено відпускні у повному обсязі у лині 2016,2018-2021 років за вказані навчальні роки: У липні 2016 при обчисленнях відпускних за 2015-2016 навчальний рік через неврахування оплати за 21,59 годин - 1299,29 грн. не було нараховано 204, 96 грн., у липні 2018 -1388,81 грн. відпускних за 2017-2018 навчальний рік , у липні 2019 -1094,68 грн. відпускних за 2018-2019 навчальний рік у липні 2020 -1686,84 грн. відпускних за 2017-2018 навчальний рік у липні 2021 -1420,55 грн. відпускних за 2017-2018 навчальний рік Загалом було ненараховано і невиплачено 5795,84 грн. відпускних за період 2015- 2021 року за 5 навчальних років цього періоду. Внаслідок порушення роботодавцем статті 97 і 98 КЗпПУ та вимог пункту 79 Інструкції102 попри наявність відповідних, встановлених нормативно-правовим актом підстав - звільнення від занять через відпустку, відрядження, тимчасову непрацездатність протягом навчальних років у період 01.09.2015-30.06.2016 та 01.09.2017-30.06.2021 позивачу не було проведено нарахування заробітної плати в повному обсязі - до виплаченої заробітної плати не було враховано 315,59 педагогічних годин, сумлінно проведених позивачем, але не оплачених роботодавцем. З урахуванням погодинних тарифних ставок на 01 червня кожного року та з урахуванням актуального на 01 червня розміру у % надбавки до тарифної погодинної ставки - надбавки за вислугу років 30% до тарифної ставки за Постановою КМУ №78 « Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту»» від 31.01.2001 та конкретні значення надбавки 5-30 % до тарифної ставки за Постановою КМУ № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» від 23.03.2011 позивачу не було нараховано і виплачено 36671,74 грн. заробітної плати, 5795,84 грн. відпускних, разом 42467,58 грн. Тому, позивач просить суд стягнути з Криворізького національного університету на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 42467,58 грн., що включають: - 36 671,74 грн. - невиплачену заробітну плату за періоди з 01.09.2015 по 30.06.2016 та з 01.09.2017 по 30.06.2021 року; - 5795,84 грн. - відпускні, які не були виплачені внаслідок неповного нарахування заробітної плати за вказані періоди; стягнути з Криворізького національного університету на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.; покласти судові витрати на відповідача. Ухвалою суду від 08.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. 26.08.2025 року сторона відповідача скерувала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомляє про невідповідність заявлених у позовній заяві вимог фактичним обставинам, просить закрити провадження у справі в частині вимог за період з 01.09.2016 по 30.06.2017, повідомляє про підстави зупинення провадження по справі з огляду на наступне. Спірні відносини вже вирішувались судом у справі № 213/1117/24. 23.07.2024 рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у цивільній справі № 213/1117/24 за позовом [PERSON] до Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» про стягнення заборгованості по заробітній платі, а саме стягнення частини заробітної плати за проведені навчальні заняття понад зменшене навчальне навантаження з 01.09.2016 року по 30.06.2017 року в сумі 1983,80 грн. задоволено. Рішення суду виконано роботодавцем у повному обсязі. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.07.2025 по справі №213/1607/25 за позовом [PERSON] до Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» про стягнення заборгованості по заробітній платі за заняття, проведені понад зменшене педагогічне навантаження за період з 2015 по 2021, провадження у справі закрито з огляду на пред`явлення позову до неналежного відповідача. Заявлення позивачем вимог до Криворізького національного університету не змінює суті та підстав вимог, оскільки роботодавцем позивача є не університет, а Відокремлений структурний підрозділ «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету». З огляду на викладене, з урахуванням того, що Криворізький національний університет не є роботодавцем позивача та не здійснює облік періодів відсутності позивача, просить суд вирішувати спір з урахуванням наведеної правової позиції. 28.08.2025 року сторона позивача скерувала на адресу суду відповідь на відзив в якій зазначила, що У відзиві відповідач не надав жодного заперечення щодо предмету позову , не заявив сумніві щодо правильності власних розрахунків позивача. Також відповідач не надав жодного доказу, який би спростував мої розрахунки ціни позову, заперечив належну методику розрахунку чи довів би , що відповідач належним чином виконав свій обов`язок щодо оплати моєї праці в повному обсязі - ані аргументів, ані письмових доказів по суті спору відповідач не долучив. Відповідач фактично не оспорює підстави та розмір вимог, а лише намагається перевести увагу суду на питання процесуальної дієздатності коледжу та уривки з чужих судових справ. Відповідач у відзиві вибірково цитує п. 79 Інструкції №102, посилаючись лише на застосування для повних місяців. Проте замовчує другу частину цієї норми, яка передбачає застосування вимог пункту 79 пропорційно у неповних місяцях. Таким чином, відповідач намагається створити у суду спотворене уявлення про зміст правової норми. Вимога зупинити /закрити провадження є необґрунтованою, безпідставною, не відповідає нормам процесуального цивільного права, порушує задачі і принципи цивільного судочинства і суперечить міжнародній Конвенції, Хартії та Практиці Верховного Суду та порушують частину 1 і 2 статті 2 ЦПК України. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вирішуючи справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] обіймає посаду викладача в основному штаті Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» від 03 лютого 2003 року, що підтверджується довідкою №24 від 30.07.2025 року та записами в трудовій книжці серії [NUMBER] .(а.с.13, а.с.10-12). З представлених суду табуляграм (період виконання зменшеного навчального навантаження) 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 років встановлено, що роботодавець не провів Позивачу оплату праці в повному обсязі, а саме зверх зменшеного внаслідок вимог першого абзацу пункту 79 навчального навантаження, встановленого на початок кожного навчального року. Відповідно роботодавцем у період з 2015 по 2021 роках при обчисленні [PERSON] заробітної плати не були враховані години, проведені нею додатково, зверх зменшеного навантаження. Позивачем до матеріалів справи долучено розрахунок вартості неврахованих при нарахуванні заробітної плати зменшення педагогічних годин викладача [PERSON] (зворот а.с.36-39). Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість. У частині другій статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону). Наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року затверджено Інструкцію про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти. Згідно пункту 64 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року №102 (далі - Інструкція №102) ставки заробітної плати (посадові оклади) вчителів, викладачів, вихователів та інших педагогічних працівників виплачуються: за 3 години викладацької роботи в середньому в день (720 годин на рік): викладачам та старшим викладачам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних постійно діючих курсів, курсів по підготовці до вступу в вищі навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації. У пункті 78 Інструкції № 102 встановлено, що середня місячна заробітна плата викладачам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів визначається шляхом множення годинної ставки викладача на встановлений йому обсяг річного навантаження і ділення цього добутку на 10 навчальних місяців. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячної ставки заробітної плати на середньомісячну норму навчального навантаження (72 години). Встановлена середньомісячна заробітна плата виплачується викладачу за роботу протягом навчального року, включаючи час роботи в період канікул, що не збігається з відпусткою. Згідно з пункту 79 у випадках, коли викладачі відповідно до діючого законодавства або з незалежних від них причин звільняються від навчальних занять (відпустка, відрядження, тимчасова непрацездатність, відволікання учнів на сільгоспроботи, зимові канікули тощо), встановлений їм обсяг річного навантаження зменшується на 1/10 частину за кожний повний місяць відсутності на роботі або відсутності занять із зазначених. Встановлена викладачам на початку навчального року середня місячна заробітна плата в зазначених випадках зменшуватись не повинна. Години викладацької роботи, виконані викладачем протягом навчального року зверх зменшеного річного навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками після виконання зменшеного навчального навантаження. Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені йому у повному обсязі. Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які він має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] перебуває в трудових відносинах з Відокремленим структурним підрозділом «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету», що підтверджується копією трудової книжки. З відповіді Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» № 422 від 21.11.2022 можна встановити інформацію про встановлене на початку року навчальне навантаження і також зазначено кількість фактично виконаних годин в навчальному році [PERSON] (а.с.14). Відповідно з вказаного листа судом встановлено, що [PERSON] була звільнена від занять з причини: тимчасової непрацездатності (лікарняний); відрядження; відпустки. Зазначені причини чітко встановлені текстом пункту 79 Інструкції № 102, як підстава для застосування вимог цього пункту - зменшити встановлене на початку року навчальне навантаження пропорційно до пропущених робочих днів та оплатити ті години, що є різницею між фактично виконаним і зменшеним навантаженням. З матеріалів справи вбачається, що копії розрахункових листів [PERSON] , які долучені до позовної заяви не містять ознак оплати проведених додатково годин. Копії витягів з наказів на навантаження та витягів з відомостей фактично виконаних педагогічних годин викладачами коледжу, а саме [PERSON] підтверджують навантаження останньої та фактично виконані нею години (а.с.23-25). Долучена до заяви відповідь МОН №1/19708-23 від 14.12.2023 на Запит [PERSON] про публічну інформацію № ЗПІ - С-1572/0-23 від 07.12.2023 та № ЗПІ- С-14806 /0-23 від 07.12.2023 аркушем 2 визначає, що для проведення коригування годин за п 79 та для оплати проведених зверх зменшеного навантаження годин будь яких заяв або інших документів від працівника не потрібно. З листа директора ВСП ПФК КНУ № 363 від 21.07.2025, встановлено, що накази Фахового коледжу про зменшення (перерахунку) педагогічного навантаження [PERSON] у зв`язку з відпусткою/відрядженням/тимчасовою непрацездатністю за період 2015-22 роки Фаховим коледжем не створювалися; накази про проведення нарахувань та оплати за проведені понад зменшене педагогічне навантаження [PERSON] за період 2015-2022 роки Фаховим коледжем не створювалися (а.с.29). Отже, законодавець встановив гарантію незменшуваності заробітної плати викладача у випадку зміни (зменшення) навантаження протягом навчального року. Нарахування повинно здійснюватися не пропорційно відпрацьованим дням, а виходячи з розрахованої середньої заробітної плати за річним навантаженням на початок року. Аналіз розрахункових листів [PERSON] (а.с.15-20)свідчить про те, що Відповідач проводив нарахування заробітної плати: не відповідно до абз. 2 п.79 Інструкції №102, а пропорційно відпрацьованим дням, тобто з урахуванням зменшеного навантаження. Це призвело до того, що Позивачу фактично виплачувалась зменшена заробітна плата, а не середня, яка мала залишатися незмінною протягом навчального року. Така практика нарахувань суперечить вимогам Інструкції №102 і призвела до недоотримання заробітної плати. Згідно з представленим Позивачем розрахунком недоотриманих сум, який ґрунтується на даних табуляграм, розрахункових листів та встановленій ставці викладача, розмір невиплаченої заробітної плати та відпусних становить: 2015-2016 навчальний рік -21,59 годин - 1299,29 грн.; 2017-2018 навчальний рік - 95,48 годин - 8779,24 грн.; 2018-2019 навчальний рік - 66,57 годин - 6919,95 грн.; 2019-2020 навчальний рік - 82,51 годин - 10693,37 грн.; 2020-2021 навчальний рік - 49,44 годин - 8979,89 грн. Загальна сума недоплаченої заробітної плати становить 36671,74 грн. Такі невиплати потягли за собою занижене значення середньої заробітної плати при нарахуванні відпускних, внаслідок чого не було нараховано і виплачено відпускні уповному обсязі у лині 2016,2018-2021 років за вказані навчальні роки. Загалом було ненараховано і невиплачено 5795,84 грн. відпускних за період 2015- 2021 року. Суд зазначає, що Відповідач не подав жодних доказів на спростування зазначеного розрахунку, контррозрахунку не надав, документів, що підтверджують правильність здійснених ним виплат, не надав. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, а виплати за трудовим договором та інші виплати. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо позовних вимог, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат надані наступні докази: копія договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 02 січня 2025 року укладеного між [PERSON] та Буліч Наталею Володимирівною, копія ордеру на надання правничої допомоги від 02 січня 2025 року, копією акта приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 02 січня 2025 року (а.с.54, а.с.55, а.с.56). З урахуванням складності справи, що була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача в розмірі 10000,00 грн. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved