Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Еліта» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське», третя особа без самостійних позовних вимог на стороні позивача Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання додаткової угоди недійсною та припинення реєстрації права оренди на земельну ділянку. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 17 червня 2008 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕЛІТА» був укладений Договір оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року. Відповідно до п.1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення № 815, яка знаходиться на території Придніпровської сільської ради, кадастровим номером № 1222986000:01:014:0124. Відповідно до п.3.1. Договору, договір укладено на 15 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 120 днів до закінчення дії договору повідомити письмово про намір продовжити його дії. Відповідно до п.6.2. Договору, передача земельної ділянки Орендарю здійснюється протягом 3 (трьох) днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. На виконання вказаного положення Договору сторонами був укладений Акт приймання передачі земельної ділянки в оренду. З огляду на те, що договір було укладено на 15 (п`ятнадцять) років, то строк оренди закінчився 17 червня 2023 року і позивач звернулась до третьої особи із заявою про припинення в реєстрі речових прав права оренди за відповідачем. Однак, позивачці також стало відомо про наявність укладеної Додаткової угоди б/н від 25.05.2018 року (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі №0069 від 17.06.2008 року, у відповідності до якої була замінена сторона орендаря на ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ». Відповідно до п.6 вказаної Додаткової угоди від 25.05.2018 року, Договір діє в подальшому з врахуванням змін та доповнень, внесених даною Угодою. Інші умови Договору, не змінені угодою, є дійсними та обов`язковими для виконання Сторонами. Слід зазначити, що Додаткова угода позивачем ніколи не підписувалась та не погоджувалась, а тому реєстрація змін в реєстрі нерухомого майна є неправомірною, а тим більше, що строк оренди основного договору давно сплинув. Натомість, Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Бєспечної Г.Ю. Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 09.10.2023 року № 69651681 зупинений розгляд заяви позивача про припинення в реєстрі речових прав на нерухоме майно права оренди земельної ділянки. Підставою для зупинення розгляду вказано те, що строк оренди земельної ділянки становить - до 29.12.2027 року, який обчислюється не з моменту укладення договору оренди, а з моменту проведення державної реєстрації такого договору. Реєстратором також зазначається, що Договір оренди зареєстрований у відділі Держкомзему в Нікопольському районі, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис за № 122290004010072 від 29.12.2012 року, строком на 15 років. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Бєспечною Г.Ю. Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 20.11.2023 року № 70302246 було відмовлено в проведенні реєстраційних дій. Таким чином, ТОВ «Агро Еліта», всупереч умовам Договору оренди, провів державну реєстрацію земельної ділянки через 4 (чотири) роки з дати його укладення та з дати фактичного користування земельною ділянкою позивача, а також, всупереч волі позивача та за відсутності її згоди, передав таку земельну ділянку ТОВ «Аграрне підприємство «Придніпровське», що є свідченням істотного порушення умов Договору оренди. На адресу ТОВ «Аграрне підприємство «Придніпровське» направлявся Лист № 170823 від 17.08.2023 року за підписом представника позивача, до якого були долучені акти приймання-передачі земельної ділянки (повернення), де позивач вимагала повернути їй земельну ділянку, підписати акт приймання-передачі (повернення) земельної ділянки та провести державну реєстрацію припинення права оренди в реєстрі речових прав на нерухоме майно. У відповідь на вказаний лист, відповідач надав відповідь у формі Листа № 31/08-4 від 31.08.2023 року, яким повідомив, що має сумніви в оригінальності підпису на акті приймання-передачі (повернення) земельної ділянки позивачці та послався за Закон України «Про інформацію», повідомивши, що представник позивача не є стороною договору, а тому спілкування виключається. На адресу ТОВ «Аграрне підприємство «Придніпровське» направлялась повторна вимога від 23.11.2023 року № 231123, яка була підписана позивачем та до неї повторно були долучені акти приймання-передачі (повернення) земельної ділянки з підписом позивача. Відповідь на вказаний лист не надходила та земельна ділянка відповідачем не була повернута за актом приймання-передачі. З огляду на вказану обставину, позивач вважає, що існують всі підстави для визнання додаткової угоди недійсною і для розірвання Договору оренди, який був укладений з ТОВ «Агро Еліта». При цьому, представник, як на підставу визнання додаткової угоди недійсною, послалася на те, що позивачці стало відомо про наявність укладеної Додаткової угоди б/н від 25.05.2018 року (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року, у відповідності до якої була замінена сторона орендаря на ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ». Відповідно до п.6 вказаної Додаткової угоди від 25.05.2018 року, Договір діє в подальшому, з врахуванням змін та доповнень, внесених даною Угодою. Інші умови Договору не змінені угодою, є дійсними та обов`язковими для виконання Сторонами. Попри це, додаткова угода позивачем ніколи не підписувалась та не погоджувалась, а тому, реєстрація змін в реєстрі нерухомого майна є неправомірною, в зв`язку з чим позивач вважає, що така угода повинна бути визнана недійсною. Також, щодо наявності підстав для розірвання договору оренди, представник позивача послалась на те, що , відповідно до п.1.1. Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення №815, яка знаходиться на території Придніпровської сільської ради, кадастровим номером № 1222986000:01:014:0124. Відповідно до п.3.1. Договору, договір укладено на 15 (п`ятнадцять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 120 днів до закінчення дії договору повідомити письмово про намір продовжити його дії. Відповідно до п.6.2 Договору, передача земельної ділянки Орендарю здійснюється протягом 3 (трьох) днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. На виконання вказаного положення Договору, сторонами був укладений Акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 17.06.2008 року, отже, земельна ділянка була передана в користування відповідачу ТОВ «Агро Еліта». Відповідно до п.10.4.1, орендар зобов`язаний приступити до використання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди та прийняти її від Орендодавця за актом приймання-передачі. За пунктом 10.4.5 Договору, орендар зобов`язаний після закінчення терміну оренди земельної ділянки у місячний строк повернути земельну ділянку Орендодавцю за актом приймання-передачі у належному стані. Відповідно до п.15.1 Договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже, як видно з умов договору, передача земельної ділянки здійснюється протягом 3 (трьох) днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Натомість, позивач передала свою земельну ділянку в оренду та відповідач використовував земельну ділянку з моменту підписання Договору та Акта приймання-передачі земельної ділянки, однак, в порушення умов Договору, сам договір оренди відповідач зареєстрував лише 29.12.2012 року, тим самим порушивши умови Договору. В той же час, Сторони визначили, що строк Договору становить 15 (п`ятнадцять) років з моменту його укладення та державної реєстрації. Договір був укладений 08.08.2008 року та в цей же день позивач передала земельну ділянку за актом приймання-передачі. З моменту отримання земельної ділянки в оренду відповідач почав її використовувати. Натомість, відповідач, в порушення умов договору, не провів реєстрацію права оренди в момент отримання земельної ділянки в користування та приступив до використання землі до моменту реєстрації свого права, що суперечить положенням п.10.4.1 Договору. Такі дії ТОВ «Агро Еліта» свідчать про порушення умов Договору та позбавляють позивача того, на що вона розраховувала при укладенні такого Договору. Зокрема, позивач розраховувала, що договір укладений на 15 років, який позивач обраховувала з моменту укладення Договору, тобто, з 08.08.2008 року та підписання Акту приймання-передачі, яким сторони засвідчили факт отримання земельної ділянки ТОВ «Агро Еліта» в оренду. Натомість, ТОВ «Агро Еліта», знехтувавши своїм обов`язком, діючи недобросовісно, не провів державну реєстрацію договору оренди вчасно, з метою отримати більшого строку оренди, аніж погодили сторони. Так, відповідно до п.4.1. Договору, за користування земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Слід зазначити, що з моменту передачі земельної ділянки на користь позивача відповідачем не здійснювалась орендна плата, що є свідченням того, що ТОВ «Агро Еліта» порушив умови договору оренди в частині проведення оплати. Відповідно до п.4.1. Договору оренди, розмір орендної плати коригуватиметься орендарем у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розміру земельного податку; підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнта індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами; в інших випадках, передбачених законом. Слід зазначити, що інші підстави для зміни ціни Договором не передбачено. Позивач не має можливості змінити ціну орендної плати, бо одностороння зміна умов Договору не передбачена. Договір укладений на 15 (п`ятнадцять) років (п.3.1. Договору) і період цього строку зміна розміру оренди була погоджена на рівні 3 % від нормативної грошової оцінки, однак, при укладенні договору, позивач не розраховувала, що договір буде діяти довше і вона не буде мати можливості переглядати розмір оренди. Отже, своїми діями ТОВ «Агро Еліта» позбавив позивача того, на що вона розраховувала, а тому, відповідачі не повинні мати вигоду від свого порушення та таке порушення умов договору в частині порушення строків державної реєстрації договору оренди не повинні становити негативні наслідки ля позивача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.25 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням, згідно з договором оренди. Натомість, ТОВ «Агро Еліта» передало земельну ділянку на користь третьої особи, тим самим відмовившись від виконання умов договору оренди та від використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Більше того, своїми діями допустив передачу та реєстрацію права оренди за іншою особою, всупереч волі та погодженню позивачки. З огляду на такі обставини, позивач вважає, що такий договір підлягає розірванню через істотне порушення умов договору зі сторони орендаря. Таким чином, враховуючи вищевикладене, змушені звернутись до суду та просять ухвалити рішення, яким визнати недійсною Додаткову угоду б/н від 25.05.2018 року (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року, укладену між [PERSON] та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ»; скасувати рішення державного реєстратора Куликовської Світлани Ігорівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42061004 від 15.07.2018 року, яким було зареєстроване право оренди ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ» на земельну ділянку, кадастровим номером 1222986000:01:014:0124, площею 3,33 га, для введення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Придніпровської сільської ради; розірвати Договір оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року, який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕЛІТА»; припинити право оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення № 815, яка знаходиться на території Придніпровської сільської ради, кадастровим номером № 1222986000:01:014:0124, яке було зареєстроване на підставі Договір оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року, який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕЛІТА» та усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ» повернути [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Придніпровської сільської ради, кадастровим номером №1222986000:01:014:0124. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2024 року по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання було відкрито провадження, про що сторони були повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.62-63, 73-75, Том 1). 25 червня 2024 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Зокрема, позивачка та її представник вказують на те, що направляли двічі листи про повернення земельної ділянки, однак, лист від 23 листопада 2023 року на адресу товариства не надходив, а долучена до позовної заяви копія такого листа, без надання накладної відправки, не може свідчити про таку відправку. Окрім цього, представник позивача вказує, що її довірителька додаткову угоду від 25 травня 2018 року не підписувала, однак, і це не відповідає дійсності, оскільки в 2018 році позивачка отримувала від ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ» оренду плату, що є спростуванням її необізнаності. Таким чином, відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.76-80 Том 1). 25 червня 2024 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від Забари А.В., яка діє в інтересах [PERSON] , надійшла відповідь на відзив, згідно якої посилається на обставини, викладені в позовній заяві. Окрім цього, вказує, що відповідачем у відзиві на позовну заяву містились голослівні слова, які, в свою чергу, належними та допустимими доказами не підтверджені, як того вимагає чинне законодавства. Таким чином, пред`явлені позовні вимоги підтримують та на задоволенні позову наполягають (а.с.85-91 Том 1). 01 липня 2024 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ» надійшли заперечення, згідно яких останній вказує про те, що умови договору виконувались належним чином та будь-які істотні порушення його умов відсутні. Окрім цього, вкотре, зазначає про те, що стороною позивача орендна плата була отримана в повному обсязі. Таким чином, позовні вимоги не визнають та просять суд в задоволенні позову відмовити (а.с.96-100, Том 1). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року по даній справі було здійснено перехід до розгляду за правилами загального позовного провадження, з призначенням до підготовчого засідання, про що сторони були повідомленні належним чином (а.с.113-114, 168-169 Том 1). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2026 року по даній справі було закрито підготовче засідання та справу було призначено до судового розгляду на 04 березня 2026 року (а.с.45-46, Том 2). В судовому засіданні позивачка та її представник викладені в позовній заяві обставини підтримали та на задоволенні позову наполягали. При цьому, позивачка додатково суду пояснила, що відповідачі не надали належних та допустимих доказів на спростування заявлених вимог та обставин в позовній заяві. Відповідачі не виконували умови договору оренди, зокрема, не сплачували орендну плату. Крім цього, позивачка зазначила, що оренду тривалий час вона не отримувала, будь-які вимоги з даного приводу не заявляла, оскільки вважала, що строк дії договору оренди сплив. Представник відповідача ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ» Приходько О.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, послався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченні. Крім цього, доповнив, що будь-які порушення вимог законну з їхньої сторони відсутні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. Згідно ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК України). Як встановлено судом, 17 червня 2008 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕЛІТА» був укладений Договір оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року. Відповідно до п.1.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення № 815, яка знаходиться на території Придніпровської сільської ради, кадастровим номером № 1222986000:01:014:0124. Відповідно до п.3.1. Договору, договір укладено на 15 років. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк (а.с.20-21 Том 1). 17 червня 2008 року між сторонами було укладено акт приймання-передачі земельної ділянки до договору № 0069 від 17.06.2008 року, тобто, з даного моменту відповідач, а саме - ТОВ «АГРО ЕЛІТА» - почав її використовувати (а.с.25 Том 1). Підставою для звернення до суду з даним позовом є обставини, які полягають в тому, що позивачка факт укладання додаткового угоди від 25.05.2018 року (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року, укладену між нею та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ» заперечує, оскільки остання була укладена без її відома та без її згоди, внаслідок чого внесена до Державного реєстру запису про продовження строку оренди земельної ділянки до 29.12.2027 року, який обчислюється не з моменту укладення договору оренди, а з моменту проведення державної реєстрації такого договору. Тому, позивачка в поданому позові вказує, що таку угоду вона не укладала, оскільки не підписувала цей документ і жодним чином не давала своєї згоди на продовження договору чи зміну його умов. Відповідно до частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку, така внутрішня воля була відсутня, що підтверджується головним фактом відсутністю підпису позивачки на спірній додатковій угоді. Крім того, відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України та статті 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі можлива, виключно, за взаємною згодою сторін, оформленою у письмовій формі. Питання строку дії договору, порядку його поновлення та розміру орендної плати є істотними умовами такого договору. Тому, їх зміна можлива лише при наявності документального підтвердження згоди обох сторін. Верховний Суд у Постанові від 10.07.2024 року у справі № 671/2139/21 підтвердив: якщо правочин щодо продовження договору оренди землі не підписаний орендодавцем, то волевиявлення останнього відсутнє, і такий правочин не може вважатися укладеним. У відповідності до матеріалів справи, відомості щодо додаткової угоди з`явились у реєстрі речових прав 29 грудня 2012 року, проте, позивачка про даний факт дізналась лише, з урахуванням поданого позову, в 2024 році, що й стало беззаперечною підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. Позивачка не визнає зміст оспорюваної додаткової угоди, тому просила суд визнати недійсною Додаткову угоду б/н від 25.05.2018 року (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року та скасувати рішення державного реєстратора. Тобто, суд вважає, з урахуванням наявних в матеріалі справи доказів, зазначити про те, що фактичне користування земельною ділянкою первісним орендарем - ТОВ «АГРО ЕЛІТА» - було б правомірним лише в межах діючого договору, до червня 2023 року, як було зазначено в договорі оренди від 17 червня 2008 року, строк дії якого - 15 років. В той же час, з причини укладання Додаткової угоди б/н від 25.05.2018 року (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року, строком дії - до 29 грудня 2027 року, проти якого позивачка заперечує, оскільки відсутня правова підстава користування земельною ділянкою безпосередньо ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ». Проте, відповідач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ» у поданому відзиві стверджує, що сплачував орендну плату в підвищеному розмірі, посилаючись на, нібито, зміну умов договору, згідно з додатковою угодою від 25 травня 2018 року. Однак, суд вважає зазначити про те, що сам факт сплати орендної плати у тому чи іншому розмірі не свідчить про наявність нової угоди, оскільки, як вказує позивачка, вона не підписувала жодної додаткової угоди, не отримувала її примірник та не була повідомлена про її реєстрацію. Крім цього, матеріали справи не місять доказів, а також стороною відповідача не надано відповідних документів, які б могли свідчити про погодження змінених умов договору. Прийняття коштів за оренду земельної ділянки у межах чинного договору є правом орендодавця і не означає схвалення додаткової угоди, про яку вона нічого не знала. Таким чином, платіжні документи, долучені відповідачем, не свідчать про фактичне виконання нових умов договору, а, навпаки, наявні розрахунки вказують, що орендна плата не лише не була підвищена, але й недоплачена. Верховний Суд у справі № 192/1903/19 зазначив, що, навіть, якщо договір формально не укладений, але сторони його виконували, він вважається укладеним і чинним (за відсутності інших підстав нікчемності). Тобто, йдеться про випадки, коли де-факто і орендодавець, і орендар поводились так, ніби контракт між ними є, не заперечували цього. Однак, у даній справі позивачка з самого початку заперечувала факт укладення будь-яких нових угод, не підписувала жодних додаткових договорів і, щойно дізнавшись про спробу продовження договору, звернулась до суду з даним позовом. Верховний Суд прямо послався на правовий висновок Великої Палати у справі № 227/3760/19-ц, що в подібних ситуаціях важливо встановити наявність волевиявлення сторони, а не тільки факт підпису. Тобто, суд акцентував: не сам підпис як такий, а поведінка сторони та її воля визначають факт укладення договору. У даному випадку, позивачка не вчиняла жодних дій, які б підтверджували її волю на продовження оренди. При цьому, Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, у відповідності до вимог чинного законодавства, вчинялись відповідні процесуальні дії, зокрема, й щодо витребування документів, які є істотними доказами у справі, оскільки стороною позивача та її представником було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для доведення факту непідписання [PERSON] додаткової угоди б/н від 25.05.2018 року (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року, строком дії - до 29 грудня 2027 року (а.с.203-204, Том 1). Проте, як Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Еліта», так і Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське», належним чином витребувані судом документи на адресу суду не надали, посилаючись на їх відсутність в архіві (а.с.219-220). Тобто, дані дії, на думку суду, свідчать про уникнення надання відповідного оригіналу угоди стороною відповідача та розцінюється, як процесуальна недобросовісність, що й стало наслідком для непризначення та для непроведення судово-почеркознавчої експертизи для з`ясування, чи підписувала [PERSON] додаткову угоду особисто. Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, якщо сторона без поважних причин не надала документ, витребуваний судом, суд має право визнати факт, для доведення якого витребувано доказ, підтвердженим. У даному випадку, це факт відсутності підпису позивача під Додатковою угодою, а, отже, і відсутності волевиявлення. Тобто, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено відсутність її згоди на укладення додаткової угоди від 25 травня 2018 року, яка змінює істотні умови договору без волі власника землі, а тому, не створює жодних правових наслідків для позивача. Фактична сплата відповідачем підвищеної орендної плати не легалізує угоду, яка не була і не могла бути укладена належним чином. Порушене право позивача підлягає захисту, шляхом визнання додаткової угоди від 25 травня 2018 року неукладеною і такою, що не породжує прав оренди, та, відповідно, слід визнати відсутнім у відповідача право оренди земельної ділянки за спірною, незаконно зареєстрованою продовженою угодою, що дозволить відновити порушене право власника на вільне розпорядження своєю земельною ділянкою. Оцінивши надані докази, суд визначає наступне: кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України). Згідно ст.90 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду. Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України, орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. В силу ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За змістом ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем. Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка, згідно із законом, вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ч.1 cт. 407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Статтею 18 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Відповідно до вимог ч.5 ст.116 ЗК України, передбачено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі, й орендаря. За змістом ст.8 Закону України «Про оренду землі», орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди, чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. За згодою сторін договір суборенди земельної ділянки посвідчується нотаріально. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до законодавчого визначення, правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак, сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною першою статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятись усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Позивач заперечує факт підписання ним додаткової угоди, отримання будь-яких пропозицій від Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» щодо укладення додаткової угоди до договору оренди землі, погодження між сторонами істотних умов договору. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, і, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в оспорюваної додаткової угоди), договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально. У відповідності до положень частини першої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін (частина перша статті 30 Закону України «Про оренду землі»). Нормами спеціального закону прямо та чітко передбачена можливість укладення договору оренди землі, виключно, у письмовій формі, а воля учасників орендних правовідносин на зміну умов або продовження строку дії договору оренди землі може бути виражена, виключно, у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним. Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулись, бо є не вчиненими. Водночас, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Вимогами ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, на підставі зазначеного вище, вказана додаткова угода є неукладеною, однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» продовжує користування землею, чим порушує права позивача на користування та розпорядження належним йому майном. Оскільки спірна додаткова угода є нікчемним правочином і не породжує будь - яких юридичних наслідків, позовні вимоги про визнання відсутнім права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» на земельну ділянку позивача та скасування державної реєстрації змін до іншого речового права (права оренди земельної ділянки є правомірними та є належним способом захисту прав позивача. При цьому, оскільки у суду сумніву не викликає той факт, що сторони, а, в даному випадку, відповідачі по справі вчинили дії проти волі позивача, її намір та бажання щодо продовження строку дії договору не врахували, суд приходить до висновку, що Договір оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року, який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Еліта» слід розірвати та припинити право оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення № 815, яка знаходиться на території Придніпровської сільської ради, кадастровим номером 1222986000:01:014:0124, площею 3,33 га., яке було зареєстроване на підставі Договору оренди землі № 0069 від 17.06.2008 року, який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Еліта», тим самим задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Що стосується заявленої вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» повернути [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Придніпровської сільської ради, кадастровим номером 1222986000:01:014:0124, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що вимога про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» повернути [PERSON] дану земельну ділянку, є похідною від вимог, які судом вже задоволені, то суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту, шляхом зобов`язання повернути їй земельну ділянку, є ефективним, а тому в задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права позивача. За таких обставин, виходячи із встановлених, на підставі поданих сторонами належних та допустимих доказів, досліджених і оцінених кожен окремо та в їх сукупності, обставин справи, норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі є доведеною. Щодо судових витрат. Відповідно до частин 1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються, згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, стороною позивача в позовній заяві було зазначено про те, що витрати на правову допомогу становлять суму в розмірі 15 000 грн. 00 коп. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, стороною позивача надано суду письмові докази вже після ухвалення рішення по даній справі, а тому суд, в даному випадку, питання щодо витрат на правову допомогу не вирішує. При цьому, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, з відповідачів підлягає стягненню в користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову в сумі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією, поданою до матеріалів справи. Враховуючи викладене та

Outcome: approved