Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)про визнання права на майно. Просить суд визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , з підстав зазначених у позові. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 29.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Витребувано від Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) належним чином завірену (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, надала заяву у якій просить суд розгляд справи провести у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак, 11.02.2026 року надав на адресу суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності. Щодо позовних вимог не заперечує, при розгляду справи покладається на думку суду. Представник третьої особи - Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача та представника третьої особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що видно з копії свідоцтва про смерть (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно, 1\\3 частина житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується, довідкою від 08.06.2023 року № 2477, довідкою від 28.05.2024 року № 669, планом земельної ділянки [ADDRESS] . Згаданий будинок відноситься до колгоспного типу двору, головою якого був [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] , оскільки зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що видно з копії спадкової справи за № 441/2021. [INFO] померла [PERSON] , що видно з копії свідоцтва про смерть (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно, 1\\3 частина житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується, довідкою від 08.06.2023 року № 2477, довідкою від 28.05.2024 року № 669. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] , оскільки зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та проживала зі своєю мамою на час її смерті і вели спільне господарство, що стверджується довідкою від 22.11.2021р. № 1120. [PERSON] являється донькою померлих [PERSON] , [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] (а.с.8). [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » у зв`язку з одруженням, що стверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с.9). Довідкою Виконавчого комітету Жовківської міської ради від 28.05.2024 року № 669 (а.с.11) стверджується, що будинковолодіння [ADDRESS] належить до колгоспного типу двору. Станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору були: - [PERSON] - голова двору; - [PERSON] -член двору, дружина; - [PERSON] , дочка. Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української PCP майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] , однак нотаріус в письмовій формі їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки її батьки такого права належним чином не зареєстрували, що видно з копії постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії (а.с.27) та листа за № 568/01-16 від 25.04.2024 року (а.с.28). Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24.06.1983р. № 4 «Про практику розгляду судами у справах про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності» правила ст. 5 63 ЦК У PCP про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише підстав до 01.07.1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після [INFO] спадщина відкривається на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української PCP часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української PCP при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved