Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.04.2024 року позивач [PERSON] передав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 132 485 (сто тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн, які відповідач зобов`язалася повернути у строк до 27.04.2025 року, що підтверджується власноручно підписаною розпискою. Станом на день подачі позову сума позики в розмірі 132 485 (сто тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн, відповідачем не повернута, зобов`язання не є виконаним, а тому позивач змушений звернутись до суду з даною позовною заявою. Розписка від 27.04.2024 року є борговою, позаяк у ній чітко зазначено про одержання відповідачем грошових коштів у розмірі 132 485 (сто тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн, саме в борг та обов`язок повернути такі кошти в строк до 27.04.2025 року. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 27.04.2024 року у розмірі 132 485 (сто тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Гаврилець М.Б. у судове засідання не з`явилися, але представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, заявлені вимоги підтримує та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином, своєчасно повідомленою про день, час та місце розгляду справи з невідомих суду причин в судове засідання не з`явилася і від неї не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відзив на позов відповідач не подала. У відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй заяві. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. За статтею 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України) За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] позичив відповідачу 132 485 (сто тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн, що підтверджується письмовою розпискою, даною відповідачем 27.04.2024. Відповідач зобов`язалася повернути кошти за договором позики в строк до 27.04.2025 ( а.с. 6). У зазначений термін відповідач боргу не повернула, незважаючи на неодноразові звернення до неї з проханням такий повернути. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Зі змісту ч.3 ст. 1049 ЦК України випливає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів. Таким чином, оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 1324,85 грн на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved