Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів. В позовній заяві посилалась на те, що вона є клієнтом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». 06.10.2024 року близько 12 гол. 57 хв. невідомими особами було вчинено шахрайську операцію без згоди позивача з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме заволодіння коштами з її банківського рахунку п`ятьма транзакціями на загальну суму 103110,84 грн. з банківської картки AT КБ «Приватбанк» № [NUMBER] на карту іншого банку невстановленої особи через застосунок NovaPay. Kyiv. Даний рахунок був відкритий в банківській установі на отримання кредитних коштів позивачем. Позивач негайно повідомила на гарячу лінію відповідача про зникнення коштів з її карткового рахунку та заблокувала кредитну картку. Того ж дня протягом години [PERSON] звернулась з заявою про вчинення кримінального правопорушення та відкриття кримінального провадження до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за ч. 4 ст. 185 Кримінального Кодексу України. Також 06.10.2024 року до банківської установи відповідача позивачем було подано заяву про надання виписки по картковому рахунку та обґрунтування списання коштів з рахунку позивача без її згоди, а також надано копію вищезазначеного витягу з ЄДРДР про реєстрацію провадження за її заявою за правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку із заволодінням без її згоди грошима в банківської картки AT КБ «ПриватБанк». Однак банком жодної відповіді надано так і не було. Позивач знову звернулась з заявою, у якій просила повернути на її рахунок кошти в розмірі 103110,84 грн, що були без її згоди в мережі Інтернет списані з платіжної картки позивача. Як тільки з рахунку почали зникати кошти, [PERSON] встигла зателефонувати на гарячу лінію відповідача за номером 3700, та із всіх зниклих 06.10.2024 року коштів на її кредитну картку було повернуто 28775,00 грн. Тобто, сума яка зникла з кредитної картки позивача на інший рахунок невідомої їй особи з урахуванням повернення на 06.10.2024 складала 74335,84 грн. На заявки позивача 07.10.2024 року щодо повернення інших коштів відповідей відповідачем так і не було надано. Після того, як банк отримав всі необхідні заявки на повернення коштів, позивачем була розблокована кредитна картка, оскільки по даній картці [PERSON] погашала заборгованість за товар, на якій потрібно було здійснювати платежі за даною кредитною карткою «Оплата частинами». Паралельно позивачем були на кредитну картку покладені особисті кошти та переведена заробітна плата для погашення по викраденим коштам, для того, щоб можна було закрити дану кредитну картку. 12.12.2024 року позивач повністю особистими коштами погасила дану кредитну картку та закрила її. 20.12.2024 року на заробітну картку позивача за її заявкою банком було повернуто 9000,00 грн. замість 9 315,00 грн. з тієї суми, які були викрадені. Тобто, відсотки, які були банком на вкрадену суму нараховані у розмірі 315,00 грн. повернуто так і не було. Кошти за іншими заявками, а саме: заявка №3167016 на 9522.00 грн; заявка №3167001 на 28980,00 грн та заявка № 3167998 на 26313.84 грн, а всього на суму 65335,84 грн їй повернуті не були. Посилаючись на ці та інші обставини, позивач просила суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь безпідставно списані грошові кошти в сумі 65335,84 грн, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 16690,17 грн, інфляційні втрати у розмірі 6641,67 грн та понесені нею судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 25 серпня 2025 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 26 вересня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» докази, а саме: виписку про рух коштів по рахунку [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) [NUMBER] щодо списання та поповнення коштів по кредитній картці № [NUMBER] за період з 01.10.2024 по 31.12.2024 року; відомості чи було повернуто кошти по кредитній картці [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) № [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] згідно заявок, поданих нею 07.10.2024 року через оператора банку, а саме: заявка №3167016 на суму 9522,00 грн, заявка № 3167001 на суму 28980,00 грн, заявка №316799826 на суму 26313,84 грн; відомості коли саме (дата, час) [PERSON] повідомила АТ КБ «ПриватБанк» на гарячу лінію за номером телефону 3700 про неправомірне списання коштів з її кредитної картки, що відбулося 06 жовтня 2024 року. Також витребувано у Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області докази, а саме: відомості чи завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024170420001576, якщо так, то чи справу направлено до суду, або кримінальне провадження закрите, та чи встановлено особу, яка заволоділа грошовими коштами з кредитної картки АТ КБ «Приватбанк», належної [PERSON] . Судом також задоволено клопотання представника відповідача про забезпечення її участі у справі в режимі відеоконференції. Але участь в судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції, представник відповідача не взяла. Інші заяви або клопотання учасники справи суду не подавали. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі,посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Після оголошеної судом перерви позивач в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Повторно звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник відповідача в засідання не з`явився повторно. Тому підстави для відкладення розгляду справи, незалежно від поважності причин неявки в судове засідання представника відповідача, відсутні. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Суд, заслухавши позивача та її представника відповідача, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», активно користується послугами, що надає банк. Як підтверджується випискою 07.10.2024 року по витратам по картці/ рахунку [PERSON] [NUMBER] ([NUMBER] ) і додатковим рахункам договору SAMDN52000071475211 від 17.12.2012, 06 жовтня 2024 року з картки/рахунку [NUMBER] відбулися списання коштів: о 12:56 на суму 9315. 00 грн з урахуванням комісії банку в сумі 315.00 грн, о 12:57 на суму 9522. 00 грн з урахуванням комісії банку в сумі 322.00 грн, о 12:57 на суму 28980. 00 грн в урахуванням комісії банку в сумі 980.00 грн, о 12:59 на суму 28980. 00 грн з урахуванням комісії банку в сумі 980.00 грн, о 13:00 на суму 26313. 84 грн з урахуванням комісії банку в сумі 889.84 грн, а всього на суму 103110,84 грн (а.с. 12). Вказані кошти не були особистими коштами позивача, а списані за рахунок кредитного ліміту по картці [PERSON] . Позивач невідкладно повідомила банку про те, що такі операції відбуваються без її згоди внаслідок шахрайських дій інших осіб, що підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк», яка надана на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 51-52, 61-62). Внаслідок вжитих позивачем заходів Банком зупинено перерахування та повернуто на рахунок [PERSON] 28775,00 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку позивача та скріншотом сповіщення про проведену операцію, що направлялись на телефон позивача (а.с. 13, 54-55). В цей же день, 06.10.2024 року, про вчинення невідомими особами неправомірних дій щодо заволодіння коштами з її рахунку позивач повідомила органи поліції. За її заявою 07 жовтня 2024 року відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження. Номер кримінального провадження №12024170420001576 (а.с. 11). З метою уникнення нарахування банком процентів на неправомірно списані кошти та штрафних санкцій позивач за рахунок власних коштів здійснила повне погашення заборгованості по своїй картці (а.с. 54-56). Внаслідок вжитих позивачем заходів, після розгляду її заявки 3166340 на повернення коштів, на картку позивача 20 грудня 2024 року банком зараховано кошти в загальному розмірі 9000,00 грн. Таким чином судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій невідомих осіб з кредитного рахунку [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» 06.10.2024 року було перераховано кошти в загальній сумі 103110,84 грн, з яких в той же день банком на рахунок повернуто 28775,00 грн. Тобто сума неправомірно перерахованих коштів склала 74335,84 грн (103110,84 грн - 28775,00 грн). Решта суми в повному обсязі за рахунок власних коштів внесена [PERSON] (103110,84 грн - 28775,00 грн). Після цього банком на рахунок позивача сплачено 9000 грн. Таким чином залишок неповернутих позивачу банком коштів становить 65335,84 грн (74335,84 грн 9000,00 грн). На час розгляду справи вказані кошти позивачу відповідачем також не повернуті. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту. Неналежною платіжною операцією для цілей цього Закону вважається платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Неналежним платником є особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно). Відповідно до ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, крім іншого зобов`язаний: зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Відповідно до пунктів 143-148 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів. Надавач платіжних послуг у разі повідомлення власником рахунку/держателем про незавершену платіжну операцію з внесення коштів з використанням платіжного інструменту через платіжні пристрої цього надавача платіжних послуг на рахунки/електронні гаманці, відкриті в цього надавача платіжних послуг, після подання власником рахунку/держателем відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок/електронний гаманець. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18) та інших сформульовано правовий висновок, що , користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Будь-якими доказами у справі не підтверджується, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, при цьому вчасно повідомила банк, що проводяться незаконні платіжні операції по рахунку. На підставі викладеного відсутні підстави покладення обов`язку з повернення незаконно списаних з рахунку коштів на [PERSON] . Але банком кошти на рахунок позивача не були повернуті, замість цього обліковувалась заборгованість за кредитом, що могло потягнути для позивача негативні наслідки у виді штрафних санкцій. Тому кошти, сплачені позивачем з метою уникнення таких наслідків, є безпідставно утримуваними відповідачем та підлягають поверненню позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 65335,84 грн. При цьому підстави для стягнення з відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та втрат від інфляції судом не встановлені. Так, згідно ч. 11-12 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» на які позивач посилається як на підставу зазначеної позовної вимоги, передбачено, що у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Платник, з рахунку якого внаслідок помилки неналежного стягувача без законних підстав списано кошти, має право на стягнення суми такої платіжної операції з неналежного стягувача у судовому порядку. Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Але, як встановлено судом, внаслідок неакцептованих позивачем переказів відбулося списання з рахунку кредитних коштів, належних банку, а не позивачу. Тому приписи ч. 11-12 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» не поширюються на дані правовідносини. Крім того, позивачем за власною ініціативою було сплачено власні кошти на рахунок банку. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки та інфляційних втрат задоволенню не підлягають. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3328 грн.

Outcome: partial