Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 06 грудня 2024р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір надання коштів у кредит № 73648498. Відповідно до п. 5 Кредитного договору Цей Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно- телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 27.03.2025 між TОB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до умов якого TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №6 від 27.05.2025 до Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 (витяг з Реєстру боржників №6 додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 11 889,80 грн., з яких: - 6 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 438,75 грн.-сума заборгованості за відсотками; - 0,00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Кредитом; - 3 976,05 грн. - сума заборгованості за пенею; - 975,00 грн. - комісія за надання Кредиту. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, [PERSON] за кредитним договором № 73648498 від 06.12.2024 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 73571692 в розмірі в розмірі 23597,00 грн., з яких - 11 889,80 грн., з яких: - 6 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 438,75 грн.-сума заборгованості за відсотками; - 0,00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Кредитом; - 3 976,05 грн. - сума заборгованості за пенею; - 975,00 грн. - комісія за надання Кредиту. 7 червня 2024р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 558549598. 15.10.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу МВ-ТП/4 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 27 лютого 2025 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»; передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» " приймає належні ТОВ «ТАДЮН ПЛЮС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 3 від 4 серпня 2025р. до Договору факторингу № 27/022,5-01 від 27 лютого 2025 (витяг з Реєстру прав вимоги №3 додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 11 210,24 грн., з яких: - 8 764,96 грн. - заборгованість по основному боргу(тіло кредиту); - 2 445,28 грн. - заборгованість по процентам. Сторона позивача просили стягнути зазначену заборгованість з відповідача. Сторона відповідача подала відзив на позовну заяву та послалися, жодних доказів видачі коштів за Кредитним договором № 73648498 від 06.12.2024 р. не надано. В якості доказу видачі кредитних коштів за Кредитним договором № 558549598 від 07.06.2024 р. та наявності заборгованості у заявленому розмірі позивачем надано розрахунки заборгованості та платіжне доручення, складене в односторонньому порядку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», докази проведення платежу банківською установою відсутні. Позивач мав додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд був би спроможний самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості. Проте Позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей _12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором. Позивачем нарахована комісія за видачу кредиту: оскільки було встановлено плату за послуги Кредитодавця, які за законом повинні надаватись безоплатно. умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за видачу кредиту у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а кошти з погашення комісії мали бути спрямовані на погашення заборгованості за кредитом та відсотками. За умовами Кредитного договору № 73648498 від 06.12.2024 р., укладеного з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» встановлено строк його дії 30 днів (п. 2.2.2 Договору). Згідно п. 2.2.3 Кредитного договору № 73648498 від 06.12.2024 р. процентна ставка становить 0,225% (фіксована) в день. Отже, є безпідставним нарахування до стягнення з боржника суми відсотків, що нараховані після спливу визначеного строку кредитування. Відповідно до умов даного договору, відсотки мають складати: 6500,00*0,225%*30 = 438,75 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, оплата здійснена клієнтом за кредитним договором № 73648498 від 06.12.2024 р. складає 9023,95 грн. Таким чином, заборгованість за відсотками та за тілом кредиту сплачена у повному обсязі, та навіть була здійснена переплата у розмірі 2085,20 грн. За умовами договору позики Кредитного договору № 558549598 від 07.06.2024 р., укладеного з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» встановлено строк його дії 92 дні (п. 2.3 Договору). Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору № 558549598 від 07.06.2024 р. позичальнику видано кредит в розмірі 10800,00 грн. Згідно п. 4.2 Кредитного договору № 558549598 від 07.06.2024 р. процентна ставка складає 0,45 відсотків в день. Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості, оплата здійснена клієнтом за Кредитним договором № 558549598 від 07.06.2024 р. складає: 08.07.2024 р. - 5331,74 грн. Сума нарахованих відсотків за період 07.06.2024 - 07.07.2024 р.р. складає: 10800,00* 0,45% * 30 днів = 1458,00 грн., що сплачені у повному обсязі. Таким чином, кошти у розмірі 3873,74 грн. (5331,74-1458,00) мали бути спрямовані на погашення тіла кредиту. Станом на 08.07.2024 р. залишок по кредиту складав 6926,26 грн. (10800,00 - 3873,74). Сума нарахованих відсотків за період 08.07.2024 по 07.09.2024 р.р. складає: 6926,26 * 0,45% * 62 днів = 1932,42 грн. Таким чином, Позивачем у порушення умов Кредитного договору № 558549598 від 07.06.2024 р. нараховано заборгованість по тілу кредиту понад 6926.26 грн. та заборгованість по відсотках понад 1932,42 грн. Також відповідач заперечував проти вимоги щодо стягнення пені та штрафів посилаючись на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Просив суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до [PERSON] про стягнення заборгованості та розглядати вищевказану позовну заяву без участі сторони відповідача. Сторона позивача скориставшись свої правом подали відповідь на відзив на зазначили наступне. ТОВ «ФК ЄАПБ», звертає особливу увагу суду, що із матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який Відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Відповідно до платіжного доручення, кредитні кошти за кредитним договором № 558549598 було перераховано на банківську карту № [NUMBER] . Відповідно до умов кредитного договору, кредитні кошти за кредитним договором № 73648498 було перераховано на банківську карту № [NUMBER] . Також сторона позивача посилається на ту обставину, що відповідач вносив оплату за кредитним договором, тому оплата боргу підтвердженням визнання Відповідачем заборгованості за Кредитним договором, відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору чи про зарахування та розподілення сплачених коштів Відповідачем висловлено не було. Сторона позивача наполягали на задоволенні позовних вимог. В судове засідання сторона позивача не з`явилися клопотали про розгляд справи у їх відсутність. Сторона відповідача у судове засідання не з`явились, клопотали про розгляд справи у їх відсутність В порядку ч.2ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Інших клопотань в порядку статті 222 Цивільного процесуального кодексу України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли зголи з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.640 ЦК України якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту переданий грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (стаття 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Судом встановлено, що згідно долученої до позовної заяви копії договору про надання коштів у кредит № 73648498 від 06.12.2024 року - 06.12.2024р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до п. 5 Кредитного договору Цей Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно- телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Сторона відповідача заперечує факт укладення даного договору в тій частині, що відсутні докази які підтверджують отримання ним кредитних коштів від позивача. Суд не бере до уваги доводи відповідача в цій частині, оскільки даний договір укладений з дотриманням всіх умов та вимог до такого виду договорів, є дійний, сторонами не оспорювався, нікчемним не визнавався. Стосовно заперечень відповідача в цій частині, суд зазначає наступне. За клопотанням сторони позивача судом витребувано з АТ «Райффайзен Банк» виписку про рух коштів по рахунку відповідача, з якої вбачається, що 06.12.2024 року на рахунок відповідача було надходження коштів в сумі 6500,00 гривень. Дану обставину відповідач не спростував, отже суд вважає доведеним той факт, що первісний кредитор за договором № 73648498 від 06.12.2024 року виконав свої обов`язки, а саме видав відповідачу кошти за кредитом. 27.03.2025 між TОB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до умов якого TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №6 від 27.05.2025 до Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 (витяг з Реєстру боржників №6 додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 11 889,80 грн., з яких: - 6 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 438,75 грн.-сума заборгованості за відсотками; - 0,00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Кредитом; - 3 976,05 грн. - сума заборгованості за пенею; - 975,00 грн. - комісія за надання Кредиту. Стосовно суми заборгованості відповідач посилається, що за умовами Кредитного договору № 73648498 від 06.12.2024 р., укладеного з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» встановлено строк його дії 30 днів (п. 2.2.2 Договору). Згідно п. 2.2.3 Кредитного договору № 73648498 від 06.12.2024 р. процентна ставка становить 0,225% (фіксована) в день. Отже, є безпідставним нарахування до стягнення з боржника суми відсотків, що нараховані після спливу визначеного строку кредитування. Про продовження якого матеріали справи не містять, нарахування процентів після спливу цього строку є безпідставним і не законними. Відповідно до умов даного договору, відсотки мають складати: 6500,00*0,225%*30 = 438,75 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, оплата здійснена клієнтом за кредитним договором № 73648498 від 06.12.2024 р. складає 9023,95 грн. Таким чином, заборгованість за відсотками та за тілом кредиту сплачена у повному обсязі, та навіть була здійснена переплата у розмірі 2085,20 грн. Суд взявши до уваги обґрунтування заперечень сторони відповідача та обґрунтування позовних вимог сторони позивача, дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 73648498 від 06.12.2024 прийшов до наступного. Як вбачається з розрахунку заборгованості заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 6500 гривень, 438,75 грн.-сума заборгованості за відсотками, 3 976,05 грн. - сума заборгованості за пенею; 975,00 грн. - комісія за надання Кредиту. Також в розрахунку заборгованості позивачем зазначено, що відповідачем була внесена оплата у розмірі 9023,00 гривень. Стосовно позовної вимоги про стягнення пені суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер. 15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану», зокрема, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19. Згідно з п.18. «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 3976,05 грн. слід відмовити. Щодо нарахування комісії. Згідно ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частіш першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постанові від 21 жовтня 2020року у справі N194/1387/19 (провадження N 61-7416св20). 31.32. У постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі N 361/392/20 (провадження N 61-16470св20) підставою визнання недійсними пунктів кредитного договору від 16 липня 2018 року щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості вказано частини першу-п`яту статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду (Постанова від 13.07.2022 Ns 496/3134/19) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Отже, висунуті вимоги щодо сплати відповідачем комісії за користування кредитом є нікчемні і не підлягають задоволенню. Отже враховуючи вищезазначене вбачається, що правомірним нарахування позивачем заборгованості стосовно відповідача за кредитом №73648498 від 06.12.2024 є лише сума заборгованості за тілом кредиту - 6500 гривень, та 438,75 грн.-сума заборгованості за відсотками. Також суд бере до уваги ту обставину, що відповідачем здійснено на користь первісного кредитора оплату в сумі 9023,95 гривень, тобто заборгованість за відсотками та за тілом кредиту сплачена у повному обсязі, та навіть була здійснена переплата у розмірі 2085,20 грн. Тому позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором №73648498 від 06.12.2024 задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 558549598 від 07.06.2024 р. суд зазначає таке. Згідно долученої до позовної заяви копії договору про надання коштів у кредит № 558549598 від 07.06.2024 р - 07.06.2024р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Цей Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно- телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Сторона відповідача заперечує факт укладення даного договору в тій частині, що відсутні докази які підтверджують отримання ним кредитних коштів від позивача. Суд не бере до уваги доводи відповідача в цій частині, оскільки даний договір укладений з дотриманням всіх умов та вимог до такого виду договорів, є дійний, сторонами не оспорювався, нікчемним не визнавався. За клопотанням сторони позивача судом витребувано інформацію про зарахування коштів відповідачу, проте відповідь не надано. Але суд погоджується із позицією сторони позивача, що відповідач вносив оплату за кредитним договором, тому оплата боргу підтвердженням визнання відповідачем заборгованості за Кредитним договором, відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору чи про зарахування та розподілення сплачених коштів відповідачем висловлено не було. По суті позовних вимог по даному договору, суд дослідивши розрахунок заборгованості встановив наступне. Відповідач заперечуючи позовні вимоги послався на те, що за умовами договору позики Кредитного договору № 558549598 від 07.06.2024 р., укладеного з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» встановлено строк його дії 92 дні (п. 2.3 Договору). Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору № 558549598 від 07.06.2024 р. позичальнику видано кредит в розмірі 10800,00 грн. Згідно п. 4.2 Кредитного договору № 558549598 від 07.06.2024 р. процентна ставка складає 0,45 відсотків в день. Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості, оплата здійснена клієнтом за Кредитним договором № 558549598 від 07.06.2024 р. складає: 08.07.2024 р. - 5331,74 грн. Сума нарахованих відсотків за період 07.06.2024 - 07.07.2024 р.р. складає: 10800,00* 0,45% * 30 днів = 1458,00 грн., що сплачені у повному обсязі. Таким чином, кошти у розмірі 3873,74 грн. (5331,74-1458,00) мали бути спрямовані на погашення тіла кредиту. Станом на 08.07.2024 р. залишок по кредиту складав 6926,26 грн. (10800,00 - 3873,74). Сума нарахованих відсотків за період 08.07.2024 по 07.09.2024 р.р. складає: 6926,26 * 0,45% * 62 днів = 1932,42 грн. Таким чином, Позивачем у порушення умов Кредитного договору № 558549598 від 07.06.2024 р. нараховано заборгованість по тілу кредиту понад 6926.26 грн. та заборгованість по відсотках понад 1932,42 грн. Суд знаходить посилання сторони відповідача обґрунтованими та відповідно розрахунок про стягнення заборгованості не відповідає умовам договору. Згідно кредитного договору від 07.06.2024 тіло кредиту становить одна частина 10800.00 гривень та друга частина 1620,00 гривень у вигляді комісії та строк дії 92 дні. Стосовно вимог про стягнення комісії судом зазначалось матеріально-правове обгрунтування вище, тому суд застосуває і в даних правовідносинах норми права щодо нікчемності умов про застосування комісії у даному кредитному договорі, тому фактично відповідач у справі отримав кредит у розмірі 10800.00 гривень та відповідно від цієї суми розрахувуються судом заборгованість відповідача по справі. Згідно п. 4.2 Кредитного договору № 558549598 від 07.06.2024 р. процентна ставка складає 0,45 відсотків в день, тобто 10800,00*0,45% * 30 днів = 1458,00 грн. Відповідачем по справі, що сторонами не заперечується, 08 липня 2024 року внесено кредитору оплату на суму 5331,74 гривень. З них дійсно 1458,00 гривень внесено на рахунок погашення заборгованості за процентами , відповідно до умов договору, а різниця суми (5331,74 -1458,00=3873,74 грн.) 3873,74 гривень мала бути спрямована на погашення тіла кредиту. Тому враховуючи даний платіж станом на 09 липня 2024 року заборгованість відповідача за кредитом становила 6926,26 грн. (10800,00 - 3873,74), яку відповідачем у встановлений строк погашено не було. Виходячи з цього розмір відсотків складає: 6926,26 грн. * 0,45% * 62 днів = 1932,42 грн. Отже судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 6926,26 гривень за тілом кредиту та 1932,42 грн заборгованість за відсотками. Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 6926,26 гривень за тілом кредиту та 1932,42 грн заборгованість за відсотками за кредитним договором №558549598 від 07.06.2024 р. у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 3028,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією, доданою до матеріалів справи. З мотивувальної частини рішення вбачається, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 8858,68 грн, що становить 38,3 % від ціни позову (23100,04 грн). Судовий збір за подачу позову було сплачено позивачем 3028,00 грн. тому з [PERSON] на користь позивача за розгляд справи підлягає стягненню судовий збір в сумі 1160,00 грн, виходячи з розрахунку: (3028,0 х 38,3 % = 1160,0 грн).

Outcome: partial