Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У позові ТОВ «Цикл Фінанс» просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 22039000101007 від 14.12.2018 року в розмірі 38605 грн. 13 коп., якої заборгованість по тілу кредиту у розмірі 24643,39 грн., заборгованість по відсотках у розмірі 0,01 грн., заборгованість по комісії у розмірі 13961,73 грн., в обґрунтування чого посилається на те, що 14.12.2028 року між АТ «Банк кредит Дніпро» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 22039000101007, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 49600 грн. на строк 60 місяців зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3,5 % від суми кредиту зі сплатою 0,001 % річних. Відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити інші платежі, але узяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. 28.03.2024 року між АТ «Банк кредит Дніпро» і позивачем укладений договір про відступлення право вимоги за кредитним договором № 22039000101007 від 14.12.2018 року. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. Ухвалою суду від 23.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу на адресу реєстрації місця проживання, яка зазначена в позовній заяві та підтверджена довідкою з Єдиного державного демографічного реєстру, були направлені копії ухвал про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками. Поштові конверти з судовими повістками, направлені за зареєстрованим місце проживання відповідача, повернуті суду засобами поштового зв`язку з довідкою про невручення відповідачу рекомендованого листа суду у зв`язку з відсутністю адресата за зареєстрованим місцем проживання. Крім того, відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб сайті Судової влади України. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач з запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, чи з відзивом на позов до суду не звертався, заяв, клопотань та заперечень суду не надав. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Приймаючи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надав, на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає доцільним продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, доходить наступного. 14.12.2028 року між АТ «Банк кредит Дніпро» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 22039000101007, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 49600 грн. на строк 60 місяців зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3,5 % від суми кредиту зі сплатою 0,001 % річних. Відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити інші платежі, але узяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за кредитним договором № 22039000101007 від 14.12.2018 року в розмірі 38605 грн. 13 коп., якої заборгованість по тілу кредиту у розмірі 24643,39 грн., заборгованість по відсотках у розмірі 0,01 грн., заборгованість по комісії у розмірі 13961,73 грн. 28.03.2024 року між АТ «Банк кредит Дніпро» і позивачем укладений договір про відступлення право вимоги за кредитним договором № 22039000101007 від 14.12.2018 року. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти зі сплатою процентів за користування коштами та комісії. Частинами 1,3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Враховуючи, що отримані кредитні кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України, і стягує з відповідача сплачену позивачем суму судового збору і документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Outcome: approved