Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 9828 грн та судових витрат. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 11.01.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1444569 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який укладено в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора, який надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно до умов договору відповідачу надано грошові кошти в сумі 3000 грн, дата надання кредиту 11.01.2021, строк кредиту 30 днів, цільове призначення - на споживчі потреби, стандартна процентна ставка 1,9% в день. 07.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-07092021, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем [PERSON] . У свою чергу ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» набув права грошової вимоги до відповідача 07.09.2021 на підставі укладеного з ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, тому станом на 12.06.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 1444569 становить 9828 грн, з яких 2996,40 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 6831,60 грн прострочена заборгованість за відсотками. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості, витрати на правничу допомогу у розмірі 10500 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав, просив його задоволити, не заперечував у разі неявки відповідача щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Установлено, що 11.01.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1444569 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», згідно якого [PERSON] надано кредит в розмірі 3000 грн, строком на 30 днів, цільове призначення - на споживчі потреби, з визначенням умов зі сплати процентів за користування кредитом 1,90% в день. (а.с. 15-19). Відповідач отримав кредитні кошти в сумі 3000 грн на свій картковий рахунок, зазначений в договорі, що підтверджується листом ТОВ "УПР", адресованим ТОВ "Лінеура Україна" про успішне перерахування коштів на платіжну картку № [NUMBER] , 11.01.2021 о 14:32:04 на підставі договору на переказ коштів ФК-19/03/21 від 12.03.2019 (а.с.39). Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1 Договору). Згідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 12.06.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 1444569 становить 9828 грн, з яких 2996,40 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 6831,60 грн прострочена заборгованість за відсотками (а.с.22). 07.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» укладено Договір факторингу № 1-07092021, відповідно до якого до ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1444569 від 11.01.2021 на загальну суму 9828 грн (а.с.31-34, 25). 07.09.2021 між ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір факторингу № 2-07/09/2021, відповідно до якого до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1444569 від 11.01.2021, на загальну суму 9828 грн (а.с.27-28, 23). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наданих позивачем документів убачається, що кредитний договір між сторонами укладався в електронній формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першоїст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1ст. 642 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 11.01.2021 між ТОВ «ЛінеураУкраїна» та позичальником [PERSON] кредитного договору в електронній формі. ТОВ «Лінеура Україна» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит в сумі 3000 грн відповідачу. За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідачем, згідно до наданих позивачем розрахунків, грошові кошти у повному обсязі повернуто не було. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Позивач надав документацію, яка наявна у нього як у нового кредитора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги. Таким чином, до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» перейшли всі права ТОВ «Лінеура Україна» щодо права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 1444569. Відповідач не виконав у повному обсязі свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Таким чином позивач ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» правомірно вимагає стягнення простроченої заборгованості з відповідача відповідно до умов договору. Разом із цим, суд уважає, що розмір заборгованості обґрунтований не в повному обсязі у зв`язку з наступним. Так, відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 3000 грн, однак як убачається з реєстрів про передачу прав вимоги, борг за тілом кредиту складає 2996,40 грн. Дана обставина свідчить про те, що частина заборгованості за тілом кредиту погашена. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 1444569, складеної ТОВ «ФК Айкон Дебт Колекшн», заборгованість за тілом кредиту з 11.01.2021 по 12.06.2025 становить 2996,40 грн, при цьому відсутні жодні відомості про погашення позичальником тіла кредиту або відсотків. За цих обставин, суд не може вважати розрахунок боргу (який не є первинним документом бухгалтерського обліку) належним та допустимим доказом щодо кількості оплат заборгованості та розмірух таких оплат. Відтак, за відсутності всіх відомостей щодо погашень кредиту відповідачем, суд ураховує відсотки з розрахунку заборгованості в сумі 2996,40 грн за тілом кредиту. Згідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Як убачається з розрахунку заборгованості, відповідач протягом строку кредитування у 30 днів не сплатив кредит та проценти за користування кредитом. Представником позивача не надано доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем дій на пролонгацію строку кредиту, передбачених розділом 4 договору. За змістом ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. При зверненні до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 6831,60 грн. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). В даному випадку, з поданих до суду матеріалів убачається, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача відсотки за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до правил ст.625 ЦК України позивач не заявляв. Позивачем заявлено вимоги про стягнення саме тіла кредиту та відсотків. Розрахунку заборгованості в порядку ч. 2 ст.625 ЦК України позивач не надавав та вимог про стягнення таких коштів не заявляв. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин слід застосувати вищевказані правові висновки касаційного суду щодо обмеження нарахування процентів за користування кредитом строком дії договору. За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Для захисту прав позичальника у розділі 7 договору було обумовлено фінансову відповідальність боржника у вигляді штрафних санкцій за порушення його умов. Отже, позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства. З огляду на викладене, правомірним є нарахування відсотків за передбачений договором 30 денний строк кредитування (який сторонами пролонгований не був), а саме: 30 днів х 1,90% х 2996,40 грн = 1707, 95 грн. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення відсотків слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю (нараховано поза межами строку кредитування). За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 1444569 від 11.01.2021 в загальній сумі 4704,35 грн, яка складається з: 2996,40 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1707,95 грн заборгованості за відсотками. Щодо понесених позивачем судових витрат, слід зазначити наступне. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову на суму 4704,35 грн, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1159,60 грн (сума задоволених вимог становить 47,87%). Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представник позивача надав копію договору № 09/07/2025 про надання правової допомоги від 09.07.2025 (а.с.29-30), акт про отримання правової допомоги від 08.10.2025 із зазначенням послуг, а саме: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» та [PERSON] в рамках кредитного договору № 1444569 від 11.01.2021 на суму 2000 грн відповідно до п. 3.1 договору про надання правової допомоги від 09.07.2025, складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики на суму 5000 грн, інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи на суму 3000 грн, канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції на суму 500 грн, (а.с.66), рахунок № 08.10.2025-21 від 08.10.2025 (а.с.68), платіжну інструкцію № 1018 від 08.10.2025 на загальну суму 10500 грн (а.с.70). Обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення, закріплено у частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір. Послуги з моніторингу «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи, та моніторинг аналіз судової практики не може бути включений до витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають присудженню з іншої сторони, оскільки стосуються виключно взаємовідносин між клієнтом та адвокатом з приводу оформлення процесуальних документів та організації роботи між ними, і не належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, адже не є за своєю природою правничою допомогою. Також, зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості в рамках кредитного договору нічим не підкріплена, документів на підтвердження зустрічі не надано. Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика в цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що співмірними зі складністю справи, наданими послугами є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 1046, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved