Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" представником якого є Романенко Михайло Едуардович, звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 26.02.2021 за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, [PERSON] , було подано заявку на отримання кредиту. Заявка №10003251994 від 26.02.2021 знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ "Фінансова Компанія "Інвест Фінанс". Електронний підпис накладено [PERSON] , одноразовим ідентифікатором. Зазначають, що відповідачем було обрано один із вищеперерахованих варіантів підписання Договору, тим самим підтверджено прийняття умов Договору про надання споживчого кредиту №10003251994 від 26.02.2021. Таким чином, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія"Інвест Фінанс" і фізичною особою, [PERSON] , був укладений Договір кредитної лінії №10003251994 від 26.02.2021. Напідставі укладеного Кредитного договору відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 6500 гривень. 05.09.2022, між Товариством зобмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" укладено договір факторингу №556/ФК-22, за яким ТОВ "ФК"Інвест Фінанс" відступило права грошової вимоги за кредитним договором №10003251994 від 26.02.2021 на користь ТОВ "Діджи Фінанс", а відповідно ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором становить 23270,20 гривень, з яких 6500 гривень - заборгованість за тілом кредита; 16770,20 гривень - заборгованість за відсотками. Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, [PERSON] , зазначену в Кредитному договорі, направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору. Незважаючи на це, [PERSON] , не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором. На підставі наведеного просили суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 23270,20 гривень; витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 9000 гривень. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 28.04.2025 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. На підставі ухвали суду від 03.07.2025, клопотання задоволено. Витребувано від Акціонерного товариства "Перший Міжнародний Український Банк" первинний банківський документ (виписку по рахунку, платіжна інструкція, меморіальний ордер тощо), в якості доказу перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок [PERSON] в сумі 6500 гривень на виконання кредитного договору №10003251994 від 26.02.2021. 16.07.2025, начальник відділу обробки запитів контролюючих органів Центру операційної підтримки АТ "ПУМБ", Євгенія Гусакова , надіслала відповідь відповідно до якої, Банк не може надати інформацію у зв`язку з тим, що в ухвалі не зазначений повний перелік даних, які б надавали можливість здійснити ідентифікацію платежу та ідентифікувати особу. У подальшому, 05.11.2025 суддею Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О., було повторно направлено лист для об`єктивного вирішення справи та можливості здійснити ідентифікацію платежу та отримувача коштів. 18.11.2025, головний фахівець відділу обробки запитів контролюючих органів Центру операційної підтримки АТ "ПУМБ", Вікторія Решетнікова , надіслала відповідь, якою стверджується, що банком проведена додаткова перевірка, за результатами якої було встановлено, що операція вказана в листі не виявлена. Банківська платіжна картка № [NUMBER] не емітована в АТ ПУМБ. 08.12.2025, представник позивача, [PERSON] , надіслав клопотання про повторне витребування доказів, яке обгрунтовує наступним. Повідомляє суду, що представником позивача у поданому разом з позовною заявою клопотанні про витребування доказів було помилково зазначено банк-емітент платіжної картки, реквізити якої вказані позичальником [PERSON] для зарахування кредитних коштів на умовах Договору № 10003251994 про надання споживчого кредиту від 26.02.2021, укладеного між останнім та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС». Таким чином, обставини, які можуть підтвердити позовні вимоги перебувають у розпорядженні АТ КБ "ПРИВАТБАНК". На підставі ухвали суду від 18.02.2026, клопотання задоволено. Витребувано від АТ "ПРИВАТБАНК" інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи було емітовано на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , платіжну картку № [NUMBER] ; виписку про рух грошових коштів по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 26.02.2021 по 28.02.2021 з відображенням часу зарахування коштів; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 26.02.2021 по 28.02.2021; ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № [NUMBER] , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо даної особи. 03.03.2026, супервайзер з обробки звернень клієнтів й держорганів ГО АТ "ПРИВАТБАНК", А.С. Пустовіт , надіслав суду запитувану інформацію стосовно банківського рахунку на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка [NUMBER] та виписку про рух коштів по картці. Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України. Відповідач, [PERSON] , був належним чином повідомленим про наявність ухвали про відкриття провадження по справі від 28.04.2025, оскільки копії ухвали про відкриття провадження по справі, копії позову та долучені до нього документи, двічі, направлялися за місцем реєстрації відповідача, а також за вказаною адресою у позовній заяві. Згідно роздруківок трекінгу Укрпошти, були вручені йому особисто 03.05.2025 та 13.06.2026. Також, відповідно до довідок про доставку електронного листа, від 29.04.2025, 08.07.2025, 01.10.2025, 12.01.2025 та 18.02.2025, відповідач отримував ухвалу про відкриття провадження по справі та повідомлення про розгляд справи у спрощеному порядку на його електронну адресу зазначену у позовній заяві. Окрім цього судом було розміщено оголошення на офіційному веб-ресурсі судової влади, отже відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається, повідомленим про відкриття провадження у справі належним чином, однак відзиву на день судового розгляду справи не надав. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі не надання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, у матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 26.02.2021, [PERSON] , з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/ подав заявку на отримання кредиту. Заява №10003251994 від 26.02.2021 знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб - сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» Електронний підпис накладено відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Законодавством України передбачено оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом чи електронного договору електронним підписом. Оскільки, відповідачем було обрано один із вищеперерахованих варіантів підписання Договору, тим самим підтверджено прийняття умов Договору про надання споживчого кредиту №10003251994 від 26.02.2021. На підставі укладеного Договору про надання споживчого кредиту №10003251994 від 26.02.2021 відповідачу перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 6500 гривень. Підписанням договору позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України. Таким чином, у вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Відповідно до умов кредитного договору, сума кредиту: 6500 гривень, строк, на який надається кредит - 30 днів з дати його надання; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 416,1%; орієнтовна загальна вартість кредиту 8723 гривні. Згідно п.9.17 договору кредитної лінії №10003251994 від 26.02.2021, сторони домовились, що примірник цього договору вважається отриманим Позичальником, якщо Кредитодавець його направив на електронну адресу вказану Позичальником в Особистому кабінеті. Примірник Кредитного договору був ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» направлений в Особистий кабінет, який був створений Відповідачем при реєстрації. Відповідно до п.2.1 ч.2 Кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Позичальником Товариству з метою отримання кредиту. Видача відповідачу кредитних коштів в сумі 6500 гривень на рахунок, підтверджується інформаціною довідкою ТОВ "Платежі Онлайн", відповідно до якої було успішно перераховано кошти у сумі 6500 гривень 26.02.2021 о 14 годині 50 хвилин на платіжну картку [NUMBER] , вказану відповідачем у заявці, номер транзакції:31434-38182-64924. Крім того, на виконання ухвали суду від 18.02.2026 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом від 03.03.2026 №20.1.0.0.0/7-260219/29151-БТ надав інформацію щодо рахунків [PERSON] , відповідно до якого на його ім`я в банку емітовано картку № [NUMBER] . Додатково направили виписку по рахунку [PERSON] , за період з 26.02.2021 по 28.02.2021, яка містить зарахування на суму 6500 гривень. Фінансовий номер телефону [NUMBER] , на який відправляється інформаціє про підтвердження операцій. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України). Позивач надав докази відступлення прав вимоги від первинного кредитора правонаступнику. Судом також встановлено, що 05.09.2022 між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір факторингу №556/ФК-22 у відповідності до умов якого, ТОВ «Інвест Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» за плату права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язується їх прийняти та сплатити ТОВ «Інвест Фінанс» суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пункту 4.1 Договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі, наведеній у Додатку №1 до цього договору. З Додатку №1 до Договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022, вбачається, що залишок боргу на момент відступлення прав вимоги до відповідача разом складає 23270,20 гривень. Представник ТОВ «Діджи Фінанс», Маньковська А.В. на адресу відповідача направлено повідомлення (вих.№3205702579-АВ від 30.10.2023 про відступлення права вимоги від ТОВ «Інвест Фінанс» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору№10003251994 від 26.02.2021. Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості [PERSON] за кредитним договором №10003251994 від 26.02.2021, заборгованість становить 23270,20 гривень та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 6500 гривень та заборгованості по процентах в сумі 16770,20 гривень. Правильність поданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не оспорювався, а відтак такий розрахунок є належним та допустимим доказом, який підтверджує заборгованість за укладеним договором. З огляду на вказане, розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 6500 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за відсотками суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України та ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Сторони погодили строк кредитування 30 календарних днів, а відтак, у межах строку кредитування до 28.03.2021 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі справа №444/9519/12 виклала правову позицію щодо змісту понять «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання або зазначили інший строк. Відтак, у межах строку кредитування до 28.03.2021 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Тобто, сторони погодили порядок і строки повернення кредиту, загальну вартість позики. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Строк кредитування відповідно до кредитного договору №10003251994 встановлено 30 календарних днів, тобто до 28.03.2021. Відтак, зі спливом вказаного строку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором припинилося. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/128, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц, від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, тобто дана судова практика є сталою. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором за період з 26.02.2021 (дата укладення кредитного договору) по 28.03.2021 (строк кредитування 30 календарних днів) у сумі 10673 гривень. У розділі 4 Договору визначені умови пролонгації строку кредиту. Зокрема, зазначено, що пролонгація відбувається за ініціативою позичальника шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та не сплачених на дату платежів процентів. Як вбачається з позову та розрахунку заборгованості відповідач після отримання кредиту не здійснив жодного платежу, а відтак відсутні і докази пролонгації строку кредиту. Вимогу про стягнення грошових коштів відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивач не заявляв. З урахуванням викладеного, сума відсотків, яку відповідач має сплатити за користування кредитом в межах строку кредитування, який становить 30 календарних днів, складає 10673 гривень. Встановивши зазначені обставини, враховуючи, що відповідачем жодного разу не було сплачено відповідних платежів в рахунок погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит №10003251994 від 26.02.2021, суд дійшов до висновку, що ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» набуло право вимоги на ту суму заборгованості, на яку мав право первісний кредитор ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс», тобто на суму 10673, яка складається з 6500 гривень - тіло кредиту та 4173 гривні - відсотки за користування кредитом. З урахуванням викладеного, вимоги ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» про стягнення з відповідача заборгованості за Договором про споживчий кредит №10003251994 від 26.02.2021 підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 10673 гривень. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а в відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться. Відповідно до ст.527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Суд, враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Отже, позивач належними та допустимими доказами довів факт укладення кредитного договору та договору факторингу, за яким він набув права вимоги первинного кредитора, та наявність заборгованості у [PERSON] . Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт виконання ним зобов`язань за договором. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивачем надано обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачкою умов договору, водночас, відповідачем, жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано, за таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, судом задоволено позовні вимоги на 45,86% від заявлених (10673:23270,20х100). Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст.133 та ст.141 ЦПК України та беручи до уваги те, що у зв`язку із розглядом справи в суді позивач, поніс судові витрати, а саме, сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 гривні, суд стягує з відповідача на користь позивача 1110 гривень 79 копійок, судових витрат на оплату судового збору, що пропорційно сумі задоволених позовних вимог. Крім того, позивачем понесені витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 9000 гривень, на підтвердження яких позивачем до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025, акт про підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом, детальний опис робіт (наданих послуг) від 02 квітня 2025 року, виконаних адвокатом Білецьким Б.М. необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості та додаткову угоду №10003251994 до договору про надання правничої допомоги від 02.04.2025. Враховуючи вказане, позивачем доведено надання йому адвокатом правової допомоги, тому суд стягує з відповідача вищенаведені витрати. Водночас процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката (ч.6 ст.137 ЦПК України). При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). За висновками Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19 (постанова від 03.10.2018) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; У справі №755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020) Велика Палата Верховного Суду також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. Відповідач жодних заперечень щодо заяви про відшкодування судових витрат та доказів неспівмірності заявлених позивачем витрат на правову допомогу або завищення їх розміру суду не надав. Однак, з урахуванням п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, тієї обставини, що позовні вимоги задоволено частково (на 45,86%), тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4127 гривень 40 копійок. На підставі викладеного, ст.526, 530, 536, 610, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial