Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У листопаді 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 16 жовтня 2023 року банк уклав з відповідачкою кредитний договір №АВН0СТ155101697481737003, відповідно до якого зобов`язався надати та надав останній на споживчі потреби кредит у розмірі 58 900 грн зі строком користування коштами протягом 60 місяців, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 15 жовтня 2028 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 55 % річних, а в разі порушення умов договору сплатити пеню у розмірі 0,07 % (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення платежу. Проте позичальниця умови договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 03 листопада 2025 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 97 048,26 грн, в тому числі: - заборгованість за кредитом 58 900 грн; - заборгованість за процентами 38 148,26 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] у повному обсязі. В судове засідання представник позивача Шкапенко О.В. не з`явився, проте в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 16 жовтня 2023 року АТ «Акцент-Банк» уклало з відповідачкою кредитний договір №АВН0СТ155101697481737003, в якому сторони узгодили його умови. Договір складається із Заяви про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ155101697481737003 від 2023-10-16 року. Відповідно до договору банк зобов`язався надати [PERSON] на споживчі потреби кредит у розмірі 58 900 грн зі строком користування коштами протягом 60 місяців, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 15 жовтня 2028 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 55 % річних, а в разі порушення умов договору сплатити пеню у розмірі 0,07 % (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення платежу. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення правочину) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що договір вчинений сторонами в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорі усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця підписала правочин за допомогою електронного підпису. Таким чином, [PERSON] набула статусу, прав та обов`язків позичальниці у кредитних правовідносинах з АТ «Акцент-Банк». Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання, в той час як позичальниця порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальниці, станом на 03 листопада 2025 року заборгованість за кредитним договором становить 97 048,26 грн, в тому числі: - заборгованість за кредитом 58 900 грн; - заборгованість за процентами 38 148,26 грн. Розрахунок заборгованості за процентами здійснений позивачем у повній відповідності до умов договору, а саме в межах строку кредитування та за встановленою процентною ставкою. Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 58 900 грн, то в цій частині суд виходить з наступного. Як вбачається з умов кредитного договору (п. 5), а також Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором (а.с. 9), у них сторони узгодили умову про повернення позичальницею кредиту частинами, повне повернення повинно бути здійснене не пізніше 15 жовтня 2028 року. Однак вказаний термін на час розгляду справи не настав. У той же час, згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, обов`язковою умовою для дострокового стягнення споживчого кредиту є направлення кредитодавцем позичальнику у порядку, визначеному ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» вимоги про усунення порушення (дострокове виконання зобов`язань) протягом 30 календарних днів. За відсутності факту належного направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору, суд може стягнути лише прострочену суму боргу, а платежі, за якими строк сплати ще не настав - ні. Однак, зі змісту кредитного договору вбачається, що він не містить умов щодо права кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що АТ «Акцент-Банк» пред`являло позичальниці вимогу про повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, зокрема надсилав [PERSON] таку вимогу в передбаченому порядку та що остання її отримала. За встановленого, вимоги АТ «Акцент-Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом (тілом кредиту), термін повернення якого станом на 03 листопада 2025 року не настав, є передчасними, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Тому, прострочена заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), що підлягає стягненню станом на 03 листопада 2025 року (за період з 16 жовтня 2023 року до 03 листопада 2025 року), згідно Таблиці обчислення вартості кредиту становить 8 099,56 грн. Що стосується заборгованості за частиною кредиту (за тілом кредиту), яка підлягає поверненню з 03 листопада 2025 року, то в цій частині вимоги є передчасними, а тому не підлягають задоволенню. Таким чином, заборгованість за кредитним договором до стягнення становить 46 247,82 грн, у тому числі: -прострочена заборгованість за кредитом 8 099,56 грн; -заборгованість за процентами 38 148,26 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також слід стягнути 1 154,27 грн судового збору.

Outcome: partial