Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У січні 2026 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на свою користь середній заробіток за час затримки за період з 19.06.2024 по 19.12.2024 у розмірі 89 827,32 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням її виплати за період з червня 2024 року по грудень 2025 року становить 29544,88 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, зазначено про те, що згідно з наказом № 02-033/к від 18.06.2024 [PERSON] був звільнений з посади адміністратора групи локально - обчислювальних мереж і комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій з 18.06.2024 у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. На день звільнення існувала заборгованість з виплати заробітної плати у загальному розмірі 121 573,03 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість з виплати заробітної плати № 98 від 20.06.2024. 23.08.2024 по справі № 335/9416/24 Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя видав судовий наказ від про стягнення з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (АТ «ЗАлК») на користь [PERSON] , нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 121 573 грн., 03 коп. Протягом грудня 2025 року АТ «ЗАлК» сплатив заборгованість із заробітної плати у розмірі 120 089,62 грн.. Далі зазначили, що відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, зі змінами та доповненнями (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Заробітна плата позивача за квітень 2024 року (22 робочих дні) становить 19 535,50 грн., а за травень 2024 року (23 робочих дні) 11 087,61 грн., отже розмір середньої заробітної плати становить 680,51 грн. (30623,11 грн. : 45 робочих днів). З огляду на те, що заборгованість із заробітної плати була сплачена лише 30.12.2025, то за підрахунками позивача, станом на день звернення до суду середній заробіток за час затримки за період з 19.06.2024 по 19.12.2024 становить 89 827,32 грн.. У випадку затримки виплати заробітної плати працівник має право відповідно до ст. 34 Закону «Про оплату праці» звертатись до роботодавця з метою компенсування втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги. З урахуванням доданого до позовної заяви розрахунку, розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням її виплати за період з червня 2024 року по грудень 2025 року становить 29 544,88 грн.. Просили стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки за період з 19.06.2024 по 19.12.2024 у розмірі 89 827,32 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням її виплати за період з червня 2024 року по грудень 2025 року у розмірі 29544,88 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 23 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Волошина Є.В. у судове засідання не з`явилися, разом з тим, від представника позивача - адвоката Волошиної Є.В. 11.02.2026 та 09.03.2026 до суду надала заяви про розгляд справи за відсутності сторони позивача, у якій вона зазначила про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, про згоду позивача на заочний розгляд справи не зазначила. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, разом з тим, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надавали, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТ «ЗАлК» та був прийнятий на посаду адміністратора системи групи локально-обчислювальних мереж і комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій підрозділів підпорядкування генерального директора на підставі наказу № 02-247/к від 17.02.2020. Згідно з наказом № 02-033/к від 18.06.2024 [PERSON] був звільнений з посади адміністратора групи локально-обчислювальних мереж і комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій з 18.06.2024 у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. Згідно з довідкою про заборгованість з виплат заробітної плати № 98 від 20.06.2024 загальна сума нарахованого доходу [PERSON] , який займав посаду адміністратора системи, за період з червня 2022 року по червень 2024 року та за яким обліковується заборгованість складає 121 573,03 грн.. Отже, на день звільнення існувала заборгованість з виплати заробітної плати у загальному розмірі 121 573,03 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість з виплати заробітної плати № 98 від 20.06.2024. 23.08.2024 по справі № 335/9416/24 Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя видав судовий наказ від про стягнення з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (АТ «ЗАлК») на користь [PERSON] , нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 121 573 грн., 03 коп. Відповідно до виписки по картці позивача за період з 01 січня 2025 по 31 грудня 2025 року АТ «ЗАлК» сплатив заборгованість із заробітної плати у розмірі 120 089,62 грн.. Таким чином, протягом грудня 2025 року АТ «ЗАлК» остаточно сплатив заборгованість із заробітної плати у розмірі 120 089,62 грн. Заборгованість із заробітної плати була сплачена 30.12.2025. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення Трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. За приписами ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. В умовах спрощеного режиму розмір заробітної плати визначається трудовим договором з урахуванням встановленого законом мінімального рівня оплати праці, а заробітна плата виплачується працівнику у строки, встановлені цією статтею, та визначені трудовим договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, зі змінами та доповненнями (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Заробітна плата позивача за квітень 2024 рік (22 робочих дні) становить 19 535,50 грн., а за травень 2024 року (23 робочих дні) 11 087,61 грн., отже розмір середньої заробітної плати становить 680,51 грн. (30 623,11 грн. : 45 робочих днів). З огляду на те, що заборгованість із заробітної плати була сплачена лише 30.12.2025, тому станом на день звернення до суду середній заробіток за час затримки за період з 19.06.2024 по 19.12.2024 становить 89 827,32 грн.. У випадку затримки виплати заробітної плати працівник має право відповідно до ст. 34 Закону «Про оплату праці» звертатись до роботодавця з метою компенсування втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги. Згідно із Законом «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання провадиться компенсація втрати частини заробітної плати своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (з внесеними змінами та доповненнями), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. З урахуванням доданого до позовної заяви розрахунку, розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням її виплати за період з червня 2024 року по грудень 2025 року становить 29 544,88 грн. Зазначені у позові обставини відповідачем не спростовані, відзиву на позов ним не подано, розрахунки позивача не оспорені. Встановивши, що відповідачем порушувалися строки виплати заробітної плати у належному розмірі, спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у день звільнення, суд вважає, що позивачем належними доказами доведено порушення відповідачем вимог трудового законодавства, відповідачем були порушені права та інтереси, за захистом яких позивач звернулася до суду, а тому вони підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки за період з 19.06.2024 по 19.12.2024 у розмірі 89 827,32 грн. та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням її виплати за період з червня 2024 року по грудень 2025 року у розмірі 29 544,88 грн. Таким чином, виходячи з наданих розрахунків заборгованість з середнього заробітку за час затримки за період з 19.06.2024 по 19.12.2024 становить 89 827,32 грн. та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням її виплати за період з червня 2024 року по грудень 2025 року - 29 544,88 грн., що підтверджується матеріалами справи. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середнього заробітку за час затримки у розмірі 89 827,32 грн. та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням її виплати у розмірі 29 544,88 грн. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вказане, позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правничої допомоги підтверджено ордером про надання правничої допомоги серії АР №1290326 від 19 січня 2026 року, згідно якого позивач уповноважив адвоката адвокатського об`єднання «Адвокатське об`єднання ПРЕМІУМ» Волошину Є.В. на ведення його справи у Вознесенівському районному суді міста Запоріжжя та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю зазначеного адвоката серії ЗП 0015557 від 09 лютого 2018 року. Щодо витрат на правничу допомогу, то у позові представник позивача зазначила, що орієнтовний їх розмір складає 10 000,00 грн. Остаточний розрахунок судових витрат буде подано протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене, питання щодо розміру судових витрат у виді витрат на правничу допомогу, підлягатиме вирішенню додатково після надання стороною позивача відповідних доказів. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладається на відповідача. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченомуст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1331,60 грн.

Outcome: approved