Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

15 грудня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» подав до Володимирського міського суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 17 лютого 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір № 4393922 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 2500 грн, яку відповідачу надано у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку № [NUMBER] , строк кредиту становить 360 днів: з 17.02.2024 року по 11.02.2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Знижена процентна ставка становить 0,01% в день, стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту. 25 жовтня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача. Вподальшому ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було перейменовано на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість за кредитним договором № 4393922 в розмірі 26312,50 грн, з яких 2500 грн заборгованість за тілом кредиту, 15750 грн нараховані проценти первісним кредитором, 6812,50 грн нараховані проценти ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 109 календарних днів, 1250 грн штрафні санкції. Просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість в розмірі 26312,50 грн, з яких сума з яких сума кредиту 2500 грн, сума процентів за користування кредитом 15750 грн, нараховані позивачем проценти за 109 календарних днів 6812,5 грн, штрафні санкції 1250 грн, а також сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою судді Володимирського міського суду Волинської області від 17 грудня 2025 року цивільну справу за вказаним позовом направлено до Локачинського районного суду Волинської області за підсудністю. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 14 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 12 лютого 2026 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо рахунків [PERSON] , у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 11 березня 2026 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 127 на звороті). Одночасно у позовній заяві просить розгляд позовної заяви здійснювати без його участі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 13 на звороті). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки, які повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній» (а.с. 130, 132). Про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, заяв, відзиву від неї не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Згідно із ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17 лютого 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4393922 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір), в електронній формі та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 69026 (а.с. 32-42). Крім того, 17 лютого 2024 року [PERSON] в електронній формі підписала паспорт споживчого кредиту (а.с. 45-47). Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти у розмірі 2500 грн (п. 1.2) у безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок № [NUMBER] (п.2.1) строком на 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п.1.3), а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2). За користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою, яка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту (п. 1.4.1). Відповідно до п. 1.4.2 Договору, якщо споживач до 17 березня 2024 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою, що становить 0,01% за кожен день користування. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою на весь строк користування кредитом складає 25000 грн. (п. 1.6.1), а з урахуванням зниженої процентної ставки 23132,50 грн (п. 1.6.2). ТОВ «Лінеура Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону про кредитування, що забезпечить доведення до відома споживача такого факту (п. 5.1.3 Договору). З Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, підписаної відповідачем електронним підписом, вбачається, що відповідач ознайомлена та погоджується з загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою, сумою процентів за користування кредитом, датами платежів (а.с. 42 на звороті). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, кредитний договір № 4393922 від 17.02.2024 року є укладеним з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором 69026, що підтверджує погодження сторонами усіх істотних умов такого договору. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Лінеура України» 17 лютого 2024 року на картку відповідача № [NUMBER] було перераховано кошти у сумі 2500,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» від 01.11.2024 року №20241101-3469 (а.с. 26). З відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 24 лютого 2026 року № 20.1.0.0.0/7-260223/67590-БТ, наданої на виконання ухвали суду, вбачається, що на ім`я [PERSON] банком було емітовано карту № [NUMBER] , на яку 17 лютого 2024 року зараховано грошові кошти у розмірі 2500 грн (а.с. 133). Таким чином, ТОВ «Лінеура України» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Однак, [PERSON] не виконала свого обов`язку та не повернула наданий кpeдит в строки, передбачені договором, що спричинило виникнення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4393922 від 17.02.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 25.10.2024 року, сформованого ТОВ «Лінеура Україна», у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо повернення кредиту протягом 252 днів (до 25.10.2024 року включно) здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом: протягом перших 30 днів за ставкою 0,01% в день (0,25 грн), із 18.03.2024 року по 25.10.2024 року 2,5% в день (62,5 грн) в день на загальну суму 15750 грн, а також 23.04.2024 року, 23.05.2024 року було здійснено нарахування штрафних санкції на загальну суму 1250 грн. Крім того, 21.03.2024 року було здійснено перерахування відсотків за перші 30 днів кредитування за ставкою 2,5%. Таким чином, залишок заборгованості у [PERSON] перед ТОВ «Лінеура Україна» зі сплати кредиту становила 19500 грн, з яких 2500 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 15750 грн сума заборгованості за відсотками, 1250 грн штрафні санкції (а.с. 50-54). Правильність наданих товариством розрахунків заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування зазначених представником позивача доводів відповідач інших розрахунків чи доказів про належне виконання умов договору суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 25 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст України» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 25/10/2024, відповідно до п.1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 100-108). Згідно платіжної інструкції № 3475 від 01 листопада 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст України» перерахувало кошти на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу №25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року (а.с. 64). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року, ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» прийняло реєстр боржників (а.с. 109). Із реєстру боржників до договору факторингу № 25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року вбачається, що залишок заборгованості у [PERSON] на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № 4393922 становив 19500 грн, з яких 2500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 15750 грн сума заборгованості за відсотками, 1250 сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с. 24-25). Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4393922 від 17 лютого 2024 року. 28 жовтня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» повідомило боржників про відступлення права вимоги за кредитним договорами шляхом розміщення у їх кабінетах вказаної інформації (а.с. 48) 25 листопада 2024 року рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» змінено найменування товариства на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (а.с. 87). Таким чином, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором № 4393922 від 17.02.2024 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , і він вправі пред`являти відповідні вимоги про стягнення коштів. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4393922 про надання споживчого кредиту від 17.02.2024 року за 109 календарних днів (26.10.2024 11.02.2025), сформованого ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо повернення кредиту із 26.10.2024 до 11.02.2025 здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою 2,5% в день (62,50 грн) на загальну суму 6812,50 грн. Таким чином, відповідно до розрахунків залишок заборгованості у [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» зі сплати кредиту становить 26312,50 грн, з яких 2500 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 15750 грн сума заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 6812,50 сума заборгованості за відсотками, нарахованими фактором, 1250 грн штрафні санкції. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 2500 грн є доведеною та підлягає до задоволення. Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками, суд зазначає наступне. Як зазначалося вище, первісним кредитором здійснювалося нарахування відповідачу відсотків протягом 252 днів, а також вподальшому фактором здійснювалося нарахування відсотків протягом 109 днів до 11.02.2025 року включно, що загалом становить 361 день. В той же час, умовами договору передбачено строк кредитування у 360 дні та згідно графіку платежів остаточним терміном повернення є 10.02.2025 року (1.3 Договору). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благоможливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Тому, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання, зазначене є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України». Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи вищенаведене, а також те, що заявлені до стягнення відсотки за користуванням кредиту нараховані за межами строку дії кредиту, тому у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом після 10.02.2025 року належить відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю, а в межах строку кредитування залишок несплачених відсотків за 360 днів становить 25000 грн (2500*2,5%*360), що підлягає стягненню з відповідача. Водночас, звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив також стягнути з відповідача 1250 грн штрафних санкцій. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Ураховуючи, що з 24 лютого 2022 року на території України введений воєнний стан, який діє і по даний час, тому нарахований позивачем штраф у розмірі 1250 грн підлягає списанню і в цій частині позовних вимог слід відмовити. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial