Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

ТОВ «Новий колектор» через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що 09.11.2020 р. між [PERSON] та ТОВ «Споживчий Центр» був укладений кредитний договір №09.11.2020-100007004, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. з первинним строком на 14 днів. Відповідно до заявки від 09.11.2020 р. кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 7000,00 грн., а відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 7000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала. 09.10.2024 р. між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено Договір факторингу №СЦ-091024-14. Відповідно до умов даного договору ТОВ «Споживчий Центр» відступив ТОВ «Новий колектор» право вимоги до боржника за кредитним договором №09.11.2020-100007004 від 09.11.2020 р. Станом на 28.10.2025 р. утворилася заборгованість у розмірі 11900,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 7000,00 грн. та за відсотками 4900,00 грн. У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №09.11.2020-100007004 від 09.11.2020 р. в розмірі 11900,00 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та суми 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 20.11.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02.12.2025 р. до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідачка не укладала кредитний договір з ТОВ «Новий колектор», не має заборгованості перед цією компанією, вимоги позивача є необґрунтованими. Можливий кредит, який вона брала у 2021 р. не має жодного відношення до позивача. Вона не знайома з цією компанією, не отримувала від неї повідомлень або вимог до сплати до моменту отримання ухвали суду. Позивач не надав жодних документів, які б підтверджували його права на стягнення боргу саме з нею. В зв`язку з цим просила суд відхилити позовну заяву ТОВ «Новий колектор» у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення. 12.02.2026 р. до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі в яких вказано, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір №09.11.2020-100007004 від 09.11.2020 р. у електронному вигляді шляхом його підписання відповідачем електронним підписом використанням одноразового ідентифікатора. Відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Квитанція ТОВ «ФК «Елаєнс» сервісу інтернет-еквайрингу Fondy №299835976 від 09.11.2020 р. є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. За відсутності доказів оскарження відповідачем чи сторонами договору його умов, відсутні підстави для висновку про його недійсність. Презумція правомірності договору факторингу відповідачем спростована не була. Не виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, ані первинному кредитору, ані фактору, не звільняє останню від виконання грошового зобов`язання. Відповідач не надала жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору та договору факторингу. В зв`язку з цим просив суд задовольнити позовні вимоги. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, у відзиві на позовну заяву заперечувала позовні вимоги та просила суд відхилити позовну заяву. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 09.11.2020 р. відповідачка [PERSON] уклала з ТОВ «Споживчий цент» кредитний договір №09.11.2020-100007004. Дана обставина підтверджується заявкою яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальниця [PERSON] ознайомилася 09.11.2020 р. Згідно укладеного договору відповідачка отримала кредит у сумі 7000,00 грн., строк «короткого кредиту» 14 календарних днів, процентна ставка «короткий кредит» 28 %, проценти 1960,00 грн. сплачуються до 22.11.2020 р. включно, строк «довгого кредиту» 28 календарних днів, процентна ставка «довгий кредит» 70%, проценти 4900,00 грн. сплачуються до 06.12.2020 р. включно. Дану заявку було підписано одноразовим ідентифікатором 5339V який прийшов на номер мобільного телефону [PERSON] [NUMBER] та підписано [PERSON] електронним підписом мишою. (а.с.22) Крім того, на підтвердження укладання кредитного договору з відповідачкою [PERSON] позивачем до матеріалів справи додано ксерокопії паспорта [PERSON] . СЕ212231 виданого Обухівським РВ ГУМВС України в Київській області 21.10.2002 р., картки платника податків [PERSON] [NUMBER] та роздруківку фотографії [PERSON] зроблену в банківській установі. 09.11.2020 р. відповідачці [PERSON] було надіслано підтвердження укладання кредитного договору. (а.с.38) Отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] від ТОВ «Споживчий центр» в сумі 7000,00 грн. по договору №09.11.2020-100007004 підтверджується роздруківкою №299835976 від 09.11.2020 р. (а.с.37) Відповідач [PERSON] всупереч умовам кредитного договору не виконала своїх зобов`язань, і допустила виникнення заборгованості за кредитом, яка становить 11900,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 7000,00 грн. та за відсотками 4900,00 грн., що підтверджується копією карточки субконто Контрагента по договору №09.11.2020-100007004 від 09.11.2020 р. та довідкою №3823/25-ДПЗ від 23.10.2025 р. (а.с.10, 12) 06.08.2024 р. між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий колектор» було укладено Договір факторингу №СЦ-091024-14, згідно умов якого ТОВ «Споживчий Центр» відступив ТОВ «Новий колектор» право вимоги до боржника за кредитним договором №09.11.2020-100007004 від 09.11.2020 р. та складено Акт приймання-передачі переліку №1 до Договору факторингу №СЦ-091024-14 від 09.10.2024 р. (а.с.11,15-18) Згідно переліку №1 до Договору факторингу №СЦ-091024-14 від 09.10.2024 р. ТОВ «Споживчий Центр» відступив ТОВ «Новий колектор» право вимоги під №21756 до відповідачки [PERSON] РНОКПП [NUMBER] кредитний договір №09.11.2020-100007004 від 09.11.2020 р. кількість прострочених днів 1417 сума заборгованості разом 11900,00 грн. основного зобов`язання 7000,00 грн. проценти 4900,00 грн. (а.с. 34-34 зворот) Копіями платіжних інструкцій кредитового переказу коштів №1237 від 22.10.2024 р., №1238 від 24.10.2024 р., №1333 від 19.11.2024 р., №1336 від 21.11.2024 р. підтверджується сплата ТОВ «Новий колектор» коштів на користь ТОВ «Споживчий Центр» ціни продажу за відступлення права вимоги, згідно договору факторингу №СЦ-091024-14 від 09.10.2024 р. (а.с.29-30 зворот) В позовній заяві представник позивача зазначив, що 16.10.2024 р. на фінансовий номер відповідачки [PERSON] +380507681602 було направлено СМС повідомлення про укладення Договору факторингу №СЦ-091024-14 від 09.10.2024 р. та проведення відступлення права вимоги за кредитним договором №09.11.2020-100007004 від 09.11.2020 р., вказано, що новий кредитор ТОВ «Новий колектор». Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 07.10.2020 р. №127/33824/19. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України). Договір між сторонами відповідає формі, передбаченій ст. 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи вище зазначені обставини суд вважає заперечення викладені у відзиві на позовну заяву безпідставними та продиктованими намагання відповідачки [PERSON] уникнути відповідальності за порушення умов кредитного договору №09.11.2020-100007004 від 09.11.2020 р. Тому суд вважає позовні вимоги правомірними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 2422,40 грн. судового збору, які були сплачені позивачем, суд вважає необхідним задовольнити, оскільки ці витрати були понесені позивачем внаслідок неправомірної відмови відповідача від виконання зобов`язання по договору і пов`язаним з цим зверненням до суду. Дані вимоги відповідають ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідноз умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною п`ятою статті 137ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячиз конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно з частиною 4 статті 62ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями26, 27 Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Захист інтересів позивача здійснює Адвокатське Об`єднання «ЛЕКС ВЕРІТАС» адвокат Моісеєнка М.Ю., що підтверджується копіями Договора№07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 р., додатковими угодами №4 до вказаного договору від 14.08.2024 р., №17 від 03.04.2025 р., №19 від 16.04.2025 р. (а.с.14,19-21) Стороною заявника до матеріалів цивільної справи долучено копію Звіту від 28.10.2025 р. про виконану роботу відповідно до Договора №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 р. в яких міститься детальний опис виконаних робіт. (а.с.23) Згідно копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів №37204767222222337 від 24.10.2025 р. ТОВ «Новий колектор» здійснило оплату Адвокатському Об`єднанню «ЛЕКС ВЕРІТАС» за надання правничої допомоги згідно дод.угоди №32 до договору №07/24-НК від 02.07.2024 р. за позовом до [PERSON] в розмірі 6000,00 грн. (а.с.28) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частина 2 статті 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц. Дослідивши подані документи, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved