Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, зазначивши, що 19.01.2025 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №6641814, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 12000,00 грн., строком на 345 днів, зі сплатою 0,97 % в день. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Банк свої зобов`язання виконав. Оскільки, відповідач порушив умови договору має заборгованість в розмірі 36086,96 грн., яка складається з: 12000,00 грн. заборгованості на кредитом, 13440,00 грн. заборгованості по комісії за обслуговування, 3000,00 грн. заборгованості по комісії за надання кредиту, 6000,00 грн. заборгованості за пенею (штрафами) та 1646,96 грн. інфляційних втрат. 19.01.2025 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №100950125, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 7000,00 грн., строокм на 345 днів, зі сплатою 0,99 % в день. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Банк свої зобов`язання виконав. Оскільки, відповідач порушив умови договору має заборгованість в розмірі 27038,86 грн., яка складається з: 7000,00 грн. заборгованості на кредитом, 5159,95 грн. заборгованості по процентам, 3920,00 грн. комісії за обслуговування, 1400,00 грн. заборгованості по комісії за надання кредиту, 8324,90 грн. заборгованості за пенею (штрафами) та 1234,01 грн. інфляційних втрат. Просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати зі сплати судового збору та за надання професійної правничої допомоги. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 19.01.2025 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №6641814, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 12000,00 грн., строком на 345 днів, зі сплатою 0,97 % в день. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Договір був укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі, містить підпис однораховим ідентифікатором. Позивачем надано докази про зарахування на рахунок відповідача коштів в розмірі 12000,00 грн. (а.с.12). Оскільки, відповідач порушив умови договору має заборгованість в розмірі 12000,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом. 19.01.2025 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №100950125, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 7000,00 грн., строокм на 345 днів, зі сплатою 0,99 % в день. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Договір був укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі, містить підпис однораховим ідентифікатором. Позивачем надано докази про зарахування на рахунок відповідача коштів в розмірі 7000,00 грн. (а.с.52). Оскільки, відповідач порушив умови договору має заборгованість в розмірі 12159,95 грн., яка складається з: 7000,00 грн. заборгованості на кредитом, 5159,95 грн. заборгованості по процентам. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, суд не може погодитися з законністю нарахування та стягнення комісії, так як, вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Щодо позовних вимог про стягнення пені та інфляційних втрат, на підставі ст. 625 ЦК України, суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено і станом на час розгляду даної справи він триває. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19. Так, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Слід зазначити, що нарахування пені та інфляційних втрат, проведено позивачем в період дії в Україні воєнного стану. Відтак, з огляду на положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України відсутні підстави для стягнення з відповідача пені та інфляційних втрат, оскільки відповідач звільняється від сплати указаного виду відповідальності згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Оскільки відповідачем не оспорено факт укладення кредитного договору та його умови, то правильність і правомірність визначення інших зобов`язань за ним судом не оцінюється. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладених договорів не виконує, істотно їх порушує, до погашення заборгованості заходів не вживав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за договами. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог (0,38%). Витрати за надання професійної правничої допомоги, які позивач просив стягнути з відповідача в розмірі 10000,00 грн. задоовленню не підлягає, так як матеріали справи не підтверджують понесення позивачем витрат на її оплату.

Outcome: partial