Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

[PERSON] через свого представника, адвоката Василенко С.І., звернулась до суду через портал «Електронний суд» з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2022 року по жовтень 2024 року. У відносинах в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день фактичні шлюбні відносини сторін припинені, спільна дочка проживає разом із позивачкою. [PERSON] жодної матеріальної допомоги на утримання дитині не надає, не виконує свій обов`язок по сплаті аліментів. Крім того, позивачка, як матір дитини, на разі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років і ніякого заробітку не має. Всі фінансові витрати на утримання дитини та себе самої несе вона. [PERSON] є здоровим та працездатним чоловіком, він старший солдат [INFO] . Сторона позивачки просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 05 листопада 2025 року і до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Ухвалою суду від 05.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове зсідання на 22.01.2026 року, яке було відкладено на 23.02.2026 року через відсутність електропостачання у суді, а потім на 09.03.2026 року за клопотання сторони відповідача. Від відповідача відзив на позов не надходив. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Сторона позивачки в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Надала до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила проводити розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судовому засіданні повністю заперечувала проти задоволення позову, з підстав того, що відповідач при народженні [PERSON] вважав її своєю дочкою та надав згоду на реєстрацію себе її батьком. Зараз вже подано до суду позовну заяву про оспорення батьківства, а, тому вважає, що вести мову про стягнення аліментів на дитину та на матір дитини передчасно. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази та матеріали справи, встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Зокрема, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Павлоградським відділом ДРАЦС у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 27.12.2023 року, батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є до [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відомостей про те, що малолітня дитина [PERSON] не мешкає з позивачкою, суду не надано. Натомість, позивачкою надано довідку Одрадівського старостинського округу Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області про проживання дитини в с. Одрадове Лозівського району Харківської області разом із своєю матір`ю (а.с.7). Тому, суд приходить до висновку, що малолітня [PERSON] перебуває на утриманні у позивачки по справі. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. В даному випадку норми закону передбачають обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини (відсутні дані); стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (відсутні дані); відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина (твердження не спростоване); наявність рухомого та нерухомого майна (відсутні дані), грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Про наявність постійного заробітку свідчить факт служби відповідача старшим солдатом [INFO] (а.с.13,17). Також, суд враховує, що при стягненні з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде цілком узгоджуватися з вимогами ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу звернення із позовом до суду з 05.11.2025 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Щодо позовної заяви в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання матері дитини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно із ч.2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу Стаття 91 СК України регулює правовідносини з припинення права на утримання матері дитини. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання мати дитини, з якою вона проживає, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнуті судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного Кодексу України). В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб матері дитини, суд вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення аліментів на утримання матері дитини та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня подачі позову і до досягнення дитиною трьох років. Не надавши відзив на позов, а також не навівши у судовому засіданні жодного доказу на спростування доводів позовної заяви, зокрема, щодо відсутності можливості утримувати матір своєї дитини, сторона відповідача дає судові всі підстави для задоволення позовних вимог і в цій частині. Саме по собі заперечення відповідача свого батьківства, в тому числі і у судовому порядку, без наявності на час ухвалення рішення у цій справі чинного судового рішення про задоволення вимог відповідача у справі про оспорення батьківства не може бути підставою для відмови у позові про стягнення аліментів. Представником відповідача в судовому засіданні повідомлено про подання до суду позову її довірителя про оспорення батьківства. Між тим, суд має зазначити, що в такому випадку, у разі доведеності позовних вимог, в подальшому або одразу можна ставити питання перед судом про звільнення від сплати присуджених аліментів. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2025 року складав 3028 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved