Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 92 758,36 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 55 023,15 грн. та заборгованості за процентами 37 735,21 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вказує на те, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] 25.01.2013 на підставі кредитного договору №26255018705771 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 5000 грн., який пізніше було збільшено до 55100 грн. Умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копія витягу з якого додається, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Згідно пункту 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою. Відповідач у відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши на те, що позивач, як професійний надавач фінансових послуг, зобов`язаний надати суду зрозумілий, прозорий та перевірюваний розрахунок боргу, який дозволяє встановити момент його виникнення, підстави нарахування та складові. Ненадання таких пояснень позбавляє суд можливості перевірити обґрунтованість заявлених вимог, а тому подані виписки не підтверджують ні факту, ні розміру заборгованості. Позивач не дає жодних роз`яснень стосовно долученої виписки по особовим рахункам, хоча доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У матеріалах справи відсутня підписана відповідачем Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб», відтак відповідач вважає, що позивачем безпідставно та неправомірно в односторонньому порядку збільшено кредитний ліміт. Відповідно до Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), моментом прийняття банком пропозиції про укладення договору карткового рахунку та договору страхування буде вважатись дата підписання банком цієї пропозиції та скріплення його печаткою, що, вочевидь, не було виконано самим Банком. Зі змісту наданих документів вбачається, що підпис уповноваженої особи Банку та печатка на них відсутній, що, у свою чергу, не може свідчити про остаточне погодження умов кредитування, зокрема щодо відсоткової ставки для нарахування відсотків. Окрім того, у тексті оферти відсоткова ставка не визначена. В оферті від 28.03.2013 строк користування зазначено як «36» без зазначення одиниці виміру часу (днів/місяців/років). У разі укладення кредитного договору на 36 місяців, після спливу строку кредитування банк повинен був припинити відносини з клієнтом та нараховувати платежі за кредитним договором. Відтак, з 28.03.2016 банк повинен був припинити всі нарахування за кредитним договором №26255018705771 від 25.01.2013. Також відповідачем здійснено контррозрахунок суми заборгованості. Згідно розрахунку позивача, відповідачем сплачено: -78 832,13 грн. в рахунок погашення відсотків; -128 544,93 грн. в рахунок погашення тіла кредиту. Оскільки нарахування відсотків не погоджено сторонами, сплачена сума в рахунок погашення заборгованості по відсотках повинна бути зарахована в рахунок тіла кредиту. За умовами кредитного договору №26255018705771 від 25.01.2013, відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5 000,00 грн. (п. 2.3.), який не може перевищувати 50 000,00 грн. (п. 1.) Відповідач заперечує збільшення кредитного ліміту, оскільки така дія здійснена банком без достатньої правової підстави. Враховуючи здійснені відповідачем оплати у загальному розмірі 207 377,06 грн., заборгованість за кредитним договором №26255018705771 від 25.01.2013 відсутня, навпаки наявна переплата. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 24.12.2025 року відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою суду від 23.12.2025 року задоволене клопотання представника відповідача про витребування доказів. Позивач подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні, яке відбулось 04.03.2026 року судом оголошена перерва у зв`язку із переходом суду до стадії таємниці ухвалення судового рішення. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом 25.01.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №26255018705771, за яким [PERSON] видано кредит у вигляді кредитного ліміту в сумі 5 000 грн. під 24% річних. В подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, востаннє 26.05.2023 року встановлений на рівні 55 100 грн. У зв`язку неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань Банком нарахована заборгованість у розмірі заборгованість у сумі 92 758,36 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 55 023,15 грн. та заборгованості за процентами 37 735,21 грн. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до приписів статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Приписами статті 1050 ЦК України зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Приписами ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до розділу 3 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків кредит надається: 3.1. Частина Кредиту на загальні Споживчі цілі надається в один з наступних способів, обраних Позичальником та зазначених в Пропозиції: 3.1.1. шляхом перерахування Банком Суми Кредиту на поточний або картковий рахунок Позичальника в Банку або іншому банку, за реквізитами, вказаними Позичальником у Пропозиції; або 3.1.2. видачі Банком Суми Кредиту Позичальнику через касу Банку; або 3.1.3. шляхом безготівкового перерахування Банком Суми Кредиту за реквізитами, вказаними Позичальником (поштовий переказ). 3.2. Частина Кредиту з метою оплати Товару надається шляхом перерахування Банком Суми Кредиту на рахунок Підприємства торгівлі, зазначений у Пропозиції, за умови: - сплати Позичальником суми початкового платежу за Товар у розмірі, визначеному Пропозицією; - передачі Товару Підприємством торгівлі Позичальнику (або оформлення відповідних зобов`язань). 3.3. Частина Кредиту для оплати ціни договору страхування надається шляхом перерахування відповідної суми, передбаченої для цього у Пропозиції, на рахунок страхової компанії, вказаний в Пропозиції. 3.4. Частина Кредиту для оплати Разової комісії надається шляхом перерахування суми коштів у розмірі такої комісії на відповідний рахунок Банку. 3.5. Надання Кредиту здійснюється не пізніше 3 робочих днів з дати акцепту Пропозиції Банком. Датою надання Кредиту є дата списання коштів у розмірі Суми кредиту з відповідного позичкового рахунку, відкритого Позичальнику у Банку, та її перерахування (ініціація переказу) у відповідних частинах (а) на рахунок Позичальника або видачі йому готівкою згідно з п. 3.1. цього Розділу, (б) на користь Підприємства торгівлі згідно з п. 3.2. цього Розділу, (в) на рахунок страхової компанії згідно з п. 3.3. цього Розділу, (г) на відповідний рахунок Банку згідно з п. 3.4. цього Розділу. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналіз вищенаведених умов надання кредиту, дає підстави для висновку, що отримання кредиту позичальником вимагає від нього певної активної дії (оплата товару, перерахування коштів тощо). Отже, відповідач для користування кредитним лімітом у більшому ніж у первісному розмірі на рівні 5 000 грн., мав вчинити певні дії і без такої дії саме позичальника розмір кредиту (кредитний ліміт) неможливо вважати узгодженим. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц виснував, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Надана позивачем виписка з карткового рахунку підтверджує активне користування відповідачем кредитними грошовими коштами впродовж тривалого періоду часу і містить інформацію про вчинення активних дій зі сторони відповідача, наприклад, розрахунки за товари, переказ грошових коштів тощо. Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 761/41709/17 виснував, що сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору тощо, що відповідають нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст цих принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам ділового обороту. Добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішніми або об`єктивними, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями у цивільному праві. Верховний Суд зазначає, що цивільне законодавство не містить визначення згаданих принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання. Тобто, укладаючи угоду, сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм, добросовісністю, по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, унеможливити укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб) і дотримуватись зовнішніх критеріїв, справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у співмірності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. Тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої процесуальної поведінки, яка б виключала необ`єктивні (упереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної. Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень відповідача щодо непогодження відповідачем зміни кредитного ліміту, та відповідно наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення тіла кредиту. Також суд відхиляє доводи відповідача стосовно непогодженості умов договору через відсутність підпису та печатки банку на оригіналі примірників наданих складових договорів, адже вказана оферта була фактично акцептована банком шляхом надання грошових коштів та фактичним виконанням ним своїх зобов`язань впродовж більш ніж десяти років. Згідно зі ст. 1056-1 ЦПК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Для договорів кредиту однією з істотних умов є умови щодо процентної ставки за кредитом. Угода про зміну істотних умов договору має укладатись у такий самій формі, як і основний договір. У даній справі позивач на підтвердження своїх вимог надав суду Пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) та Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків. Згідно із наданих документів позичальник сплачує банку проценти розраховані з процентної ставки, вказаної у пропозиції (п. 4.1 Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків). Пунктом 2.6 Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) визначено, що процентна ставка за користування Овердрафтом складає 24% річних. Натомість розрахунок заборгованості зі сплати відсотків здійснено позивачем за ставкою у 46% річних. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України унормовано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем не надано належних та допустимих доказів погодження сторонами процентної ставки на рівні 46% річних за користування кредитним коштами. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд доходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог.

Outcome: partial