Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Виконавчого комітету Решетилівської міської ради про відшкодування за рахунок органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 у справі № 440/5269/23 накладено на керівника Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] штраф у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 60560 грн.; половину штрафу в розмірі 30280 грн. стягнуто на користь позивачки, іншу половину штрафу в розмірі 30280 грн. стягнуто на користь Державного бюджету України. 17.10.2025 керівнику Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] [PERSON] подала заяву про виконання судового рішення, у додатку до якої надала реквізити свого карткового рахунку. 15.12.2025 із заяви стягувача ДСА України про виправлення помилки у виконавчому документі, допущеної при його оформленні або видачі позивачці стало відомо, що 27.11.2025 [PERSON] без відкриття виконавчого провадження (добровільно) сплатила частину штрафу на користь Державного бюджету України, не заважаючи на те, що [PERSON] є першим стягувачем, проте її частину штрафу не сплачено. У зв`язку з нерозглядом її заяви від 17.10.2025 та виплати коштів на рахунок Державного бюджету України і не виплати коштів на рахунок позивачки, 17.12.2025 керівнику Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] [PERSON] подала заяву про припинення дискримінації, у якій просила до 17.12.2025 розглянути та надати відповідь на мою заяву від 17.10.2025 про виконання судового рішення, яка не вирішена протягом майже 2 місяців. Станом на 18.12.2025 заява [PERSON] від 17.10.2025 не розглянута і відповідь на неї не надана. Ухвалами Касаційного адміністративного суду від 13.11.2025 та від 16.12.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами [PERSON] на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025. Вважає, що сплата частини штрафу на рахунок Державного бюджету України і не сплата частини штрафу на рахунок [PERSON] є доказом дискримінації щодо позивача у порівнянні з Державною судовою адміністрацією України. Немає жодної законної причини, чому державний бюджет є пріоритетнішим за людину і громадянина в контексті виконання одного і того ж судового рішення, особливо після надання реквізитів карткового рахунку позивачки 17.10.2025. Відповідно до ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" керівник Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] , яка є Решетилівським міським головою - посадова особа місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 19 Конституції України посадова особа місцевого самоврядування зобов`язана діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями посадової особи місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень. Завдана внаслідок порушення прав позивача, моральна шкода згідно критеріїв ЄСПЛ полягає у: - занепокоєності через умисність незаконних (дискримінаційних) дій посадової особи місцевого самоврядування [PERSON] ; - глибокому відчутті несправедливості, викликане тим, що головна посадова особа територіальної громади, у якій позивач проживає, через дискримінацію обмежує її право, передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; - вжитті додаткових зусиль для поновлення права позивачки на мирне володіння своїм майном (надсилання звернень до [PERSON] з проханням виконати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025; - у зв`язку з вжиттям додаткових зусиль для захисту від дискримінаційних дій [PERSON] позивач позбавлена відпочинку. Поновити порушені права позивача можна, на її думку, шляхом стягнення з Виконавчого комітету Решетилівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на її користь грошові кошти у розмірі 30280 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та грошові кошти у розмірі 248145,5 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними (дискримінаційними) діями посадової особи місцевого самоврядування - керівника Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] при здійсненні нею своїх повноважень. Просила стягнути з Виконавчого комітету Решетилівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на свою користь грошові кошти у розмірі 30280 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та грошові кошти у розмірі 248145,5 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними (дискримінаційними) діями посадової особи місцевого самоврядування - керівника Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] при здійсненні нею своїх повноважень. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 29.01.2026 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами. 16.02.2026 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, у якому прохають провадження у справі закрити посилаючись на наступне. Позивачка в обгрунтування своїх позовних вимог неодноразово зазначає, що її заява від 17.10.2025 року залишилася не розглянутою. Крім того, у поданій заяві [PERSON] без жодного належного обгрунтування, звинувачує керівника Виконавчого комітету Решетилівської міської ради в тому, що нібито [PERSON] ігнорує її звернення та умисно затримує виконання постанови від 14.10.2025 року. Відповідач категорично заперечує проти безпідставних тверджень позивачки так як вони не відповідають дійсності. Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради листом від 20.11.2025 року надано відповідь на заяву [PERSON] від 17.10.2025 року про виконання судового рішення. У даному листі Виконавчим комітетом міської ради, із посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження», зазначено про те, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду підлягає виконанню, виключно на підставі виконавчого провадження відповідно до вимог зазначеного вище Закону. Ст. 7 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає порядок добровільного виконання судових рішень лише щодо стягнення періодичних платежів. Водночас, накладений Другим апеляційним адміністративним судом штраф є фіксованим та не передбачає здійснення періодичних стягнень в рахунок його погашення. Отже, відповідачем надано вичерпну відповідь на заяву [PERSON] від 17.10.2025 року. Так, відповідачем розглянуто і заяву [PERSON] від 15.12.2025 року, на яку надано відповідь від 13.01.2026 р. Тобто, відповідач вважає, що позивачка, не маючи жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували не розгляд поданих нею заяв, стверджує про незаконність дій посадової особи органу місцевого самоврядування та ігнорування її заяв. У той же час, як зі сторони відповідача жодних неправомірних та протиправних дій, про які стверджує позивач у позовній заяві вчинено не було. У зв`язку із цим, твердження позивачки щодо не розгляду заяв від 17.10.2025 року та від 15.12.2025 року є безпідставними. Крім того відповідач зазначає, що жодної дискримінації чи порушення принципу рівності зі сторони керівника відповідача не було. Виконавчий комітет надавав відповіді на всі подані [PERSON] заяви, в яких акцентовано увагу на те, що постанова суду може бути виконана, виключно шляхом примусового виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження, тобто по визначеній законом процедурі. [PERSON] , як керівником виконавчого комітету сплачено штраф та виконавчий збір на загальну суму 33648 грн на виконання постанови від 12.01.2026 року по ВП № [NUMBER]. Виконавче провадження закінчено. Враховуючи відсутність протиправних дій зі сторони відповідача, які б порушували права позивачки та мали наслідком невиконання [PERSON] постанови суду від 14.10.2025 року, вважають безпідставним стягнення матеріальної шкоди із Виконавчого комітету Решетилівської міської ради. Оскільки відповідачем не спричинено протиправних дій позивачці, не вчинено жодних дій, про які стверджує позивачка у позові, крім того, відповідачем не було проігноровано жодного листа [PERSON] та, відразу після відкриття виконавчого провадження, керівником виконавчого комітету Решетилівської міської ради сплачено всю суму на користь позивачки. Зазначені обгрунтування завданої моральної шкоди вважають недоведеними. Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради не завдано жодної матеріальної та моральної шкоди [PERSON] , що доводить безпідставність її позовних вимог та не доведено порушення відповідачем прав позивачки. Сплата керівником виконавчого комітету міської ради штрафу [PERSON] в повному обсязі має наслідком відсутність предмету спору та відсутність порушених прав [PERSON] 18.02.2026 року до суду надійшла заява від позивачки про відмову від частини позовних вимог, у якій вона вказує, що відмовляється від позовної вимоги стосовно стягнення з Виконавчого комітету Решетилівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 30280 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. 27.02.2026 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивачки, у якій прохає відхилити заперечення відповідача, наведені у відзиві посилаючись на наступне. Відповідач стверджує, що не мав правових підстав для виплати коштів без відкриття виконавчого провадження, проте така теза є юридично нікчемною. Відповідач добровільно сплатив 30280 грн державному органу без відкриття виконавчого провадження, проте позивачці добровільно не сплатила. Відповідач прохає закрити провадження посилаючись на виплату [PERSON] частини штрафу, проте кошти позивачці сплатила виконавча служба. Відповідач вводить суд в оману про те, що починаючи з 27.10.2025 позивачка могла реалізувати своє право щодо звернення до виконавчої служби за примусовим виконанням рішення суду на підставі виконавчого листа від 23.10.2025 року. Відповідачу відомо, що виконавчий лист від 23.10.2025 року містить технічні недоліки і вважається таким, що не виданий та має статус анульованого. Відповідач не надав належних, допустимих та достовірних доказів про надсилання саме позивачці і на її адресу відповіді на її звернення від 17.10.2025 року. Позивачка зазначає, що [PERSON] не повідомила, що кошти для ДСА України сплачені через працівницю Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] на неправильний рахунок, щоб повертати ці кошти як помилково сплачені, а повернуті - на рахунок [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази, які долучені до матеріалів справи, надавши їм належну правову оцінку дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 року у справі №440/5269/23 відмовлено у прийнятті звіту Виконавчого комітету Решетилівської міської ради про виконання рішення суду в адміністративній справі №440/5269/23. Встановлено Виконавчому комітету Решетилівської міської ради новий строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі №440/5269/23. Зобов`язано Виконавчий комітет Решетилівської міської ради в двомісячний строк з моменту отримання копії цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі №440/5269/23 у повному обсязі. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 року у справі №440/5269/23 частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 року у справі №440/5269/23 у частині відмови у накладенні штрафу на керівника Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON]. Накладено на керівника Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] штраф у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 60560 гривень. Половину штрафу в розмірі 30280 гривень стягнуто на користь [PERSON] , іншу половину штрафу в розмірі 30280 гривень - стягнуто на користь Державного бюджету України. В іншій частині ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 року у справі №440/5269/23 залишено без змін. Рішення набрало законної сили 14.10.2025 року. 17.10.2025 року [PERSON] електронною поштою надіслала до виконавчого комітету Решетилівської міської ради заяву про виконання вказаного судового рішення із зазначенням реквізитів карткового рахунку. 15.12.2025 року [PERSON] електронною поштою надіслала заяву про припинення дискримінації, оскільки їй стало відомо, що 27.11.2025 року керівником Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] на рахунок Державного бюджету України сплачено штраф у розмірі 30280,00 грн, а на її користь штраф не сплачено, відповіді на заяву від 17.10.2025 року не надано. Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.11.2025 року у справі №440/5269/23 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Решетилівської міської ради на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 року у справі №440/5269/23 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Решетилівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвала набрала законної сили 13.11.2025 року. Також, ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.12.2025 року у справі №440/5269/23 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Решетилівської міської ради на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 року у справі №440/5269/23 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Решетилівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвала набрала законної сили 16.12.2025 року. 26.11.2025 року Полтавським окружним адміністративним судом на підставі рішення Другого апеляційного адміністративного суду видано виконавчі листи, зокрема в частині стягнення з керівника Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] частини штрафу у розмірі 30280 грн. на користь Державного бюджету України. У даному виконавчому листі стягувачем вказано ДСА України із зазначенням реквізитів рахунку для сплати штрафу в дохід держави. Пізніше встановлено, що рахунки для сплати штрафу визначені судом не правильно. Керівником Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області сплачено штраф, як засіб процесуального примусу, на неналежний рахунок, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 року у справі № 440/5269/23, на виконання якої видано виконавчий лист, не виконана. Представник ДСА України прохав виправити помилки, допущені при оформленні виконавчого листа у справі № 400/5269/23, зазначивши в ньому правильні реквізити для сплати боржником штрафу (як засобу процесуального примусу) в дохід Державного бюджету України. У виконавчому листі від 26.11.12025 року по справі № 440/5269/23, де стягувачем є Державна судова адміністрація України судом зазначені офіційні розрахункові реквізити держави для сплати штрафу. Водночас у частині стягнення штрафу на користь [PERSON] не зазначено жодних резквізитів для їх сплати. Враховуючи значний розмір штрафу, який підлягав до стягнення із [PERSON] та наявність офіційних реквізитів для сплати штрафу на рахунок держави, першочергово було сплачено цю половину штрафу. 10.12.2025 року Полтавським окружним адміністративним судом видано змінені виконавчі листи по справі № 440/5269/23, де зазначена необхідна інформація щодо боржника та стягувача. Дані виконавчі листи в той же день доставлено до електронного кабінету [PERSON] . Також, 17.10.2025 керівнику Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] [PERSON] подала заяву про виконання судового рішення, у додатку до якої надала реквізити свого карткового рахунку. 20.11.2025 року за вих.№01-44/4207 міським головою [PERSON] надано відповідь [PERSON] на заяву про виконання судового рішення. Повідомлено, що ст.7 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок добровільного виконання рішення виключно про стягнення періодичних платежів. Проте, рішенням суду визначено фіксований розмір штрафу в сумі 30280 грн. На думку підписанта, постанова суду підлягає виконанню виключно на підставі виконавчого провадження. Відповідь направлена засобами поштового зв`язку 21.11.2025 року, проте не вручена адресату через відсутність його за вказаною адресою. Поштове відправлення повернено відправнику 08.12.2025 року, що підтверджено роздруківкою статусу відправлення. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом 19.12.2025 року. 23.12.2025 року [PERSON] повторно звернулася до міського голови з проханням надати відповідь на заяву від 17.10.2025 року. 29.12.2025 року міський голова надала відповідь із зазначенням номеру та дати направлення відповіді на звернення від 17.10.2025 року та додала копію попередньої відповіді до листа. Відповідь направлено того ж дня електронною поштою. 13.01.2026 року міським головою надано відповідь про направлення відповіді на заяву від 17.10.2025 року на поштову адресу. Відповідь, того ж дня, направлена засобами поштового зв`язку. 08.01.2026 року позивачка звернулася до Решетилівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення суду №440/5269/23. Постановою державного виконавця від 09.01.2026 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо виконання рішення №440/5269/23, згідно виконавчого листа, виданого 10.12.2025 року. 12.01.2026 року виконавче провадження закінчено у зв`язку зі сплатою боржником штрафу у повному обсязі (постанова виконавця від 12.01.2026 року). Виконання рішення суду також підтверджено копією платіжної інструкції №2.481981093.1 від 09.01.2026 року, наданої відповідачем та підтверджено позивачкою. Отже, 09.01.2026 року [PERSON] у повному обсязі виконала постанову суду від 14.10.2025 року, сплативши [PERSON] частину штрафу у сумі 30280 грн. Оскільки вказані кошти сплачені позивачці, остання подала до суду заяву 18.02.2026 року про відмову від позовних вимог в частині стягнення з Виконавчого комітету Решетилівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 30280 грн. Стосовно стягнення із відповідача на користь позивачки моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивачка прохає стягнути з Виконавчого комітету Решетилівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на свою користь грошові кошти у розмірі 248145,50 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними (дискримінаційними) діями посадової особи місцевого самоврядування - керівника Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] при здійсненні нею своїх повноважень. Відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Як передбачено ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1 статті 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. (ч.1 ст.1174 ЦК України). Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі №916/1423/17 визначено, що застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Водночас для виникнення зобов`язання щодо відшкодування шкоди позивачем має бути доведений факт заподіяння йому шкоди, протиправності дій посадової особи та наявності причинного зв`язку між її діями та заподіяною шкодою. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2018 року у справі № 638/14260/16-ц провадження № 61-11766св18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади або органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. ЄСПЛ у цих справах виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.12.2024 року у справі № 522/10157/20 провадження №61-8084св24). Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12, та ст. 81 ЦПК України. Позивачка, в обґрунтування завдання моральної шкоди в позовній заяві зазначила, що в результаті протиправних дій з боку відповідача, які в свою чергу порушили її права у зв`язку із невиконанням рішення суду, відкриттям виконавчого провадження у справі, [PERSON] було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 248145,5 грн. Моральні страждання з її боку полягають у: занепокоєності через умисність незаконних (дискримінаційних) дій посадової особи місцевого самоврядування [PERSON] ; глибокому відчутті несправедливості, викликане тим, що головна посадова особа територіальної громади, у якій позивач проживає, через дискримінацію обмежує її право, передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; вжитті додаткових зусиль для поновлення права позивачки на мирне володіння своїм майном (надсилання звернень до [PERSON] з проханням виконати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025; у зв`язку з вжиттям додаткових зусиль для захисту від дискримінаційних дій [PERSON] позивач позбавлена відпочинку. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). При наявності встановленого факту порушення прав позивача моральна шкода наявна та констатується судом. Судом встановлено, що рішення суду від 12.10.2025 року у справі №440/5269/23, яким стягнуто на користь позивачки штраф у розмірі 30280 грн, набрало законної сили 14.10.2025 року. Виконання судових рішень починається після набрання ними законної сили. Виконати рішення можливо добровільно, або примусово. Закон України «Про виконавче провадження» передбачає порядок виконання рішень суду, які набрали законної сили. Проте, жодним нормативним актом не передбачено обов`язку боржника виконати рішення суду до видачі виконавчого документу судом. Також, законом не визначено строків для повного завершення виконання рішення. Виконання рішення суду має відбутися у розумні строки. Частиною 1 ст.431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему. На виконавчий лист, викладений в електронній формі, накладається кваліфікований електронний підпис судді (у разі колегіального розгляду - кваліфіковані електронні підписи всіх суддів, що входять до складу колегії). 17.10.2025 року [PERSON] звернулася до керівника Виконавчого комітету Решетилівської міської ради [PERSON] із заявою про виконання рішення суду у добровільному порядку. Листом керівника виконавчого комітету від 20.11.2025 року надано відповідь, за змістом якої відмовлено у добровільному виконанні рішення суду, оскільки вважають постанову суду такою, що підлягає виконанню виключно у примусовому порядку. Виконавчий лист про стягнення заборгованості на користь [PERSON] видано судом 26.11.2026 року, але у ньому не зазначено реквізитів для перерахування коштів. Виправлений виконавчий лист видано 10.12.2025 року. Частиною 1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 08.01.2026 року позивачка [PERSON] звернулася до Решетилівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення суду. Виконавче провадження щодо виконання зазначеного рішення відкрито 09.01.2026 року та, того ж дня, сума штрафу перерахована [PERSON] 12.01.2026 року виконавче провадження закрито внаслідок його повного виконання. Таким чином, судом не встановлено існування жодних незаконних дій чи бездіяльності посадової особи органу місцевого самоврядування при здійсненні повноважень щодо виконання рішення суду від 12.10.2025 року у справі №440/5269/23. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] вживала додаткових зусиль для прискорення виконання остаточного рішення суду ухваленого на її користь, проте вони не були викликані неправомірними діями відповідача. Рішення суду виконано у день відкриття виконавчого провадження, а отже із дотриманням розумних строків. Оскільки представником відповідача доведено відсутність протиправності дій відповідача щодо виконання рішення суду, також судом не встановлено факту надмірно тривалого умисного невиконання остаточного рішення суду з боку відповідача, тому підстави для покладення цивільної відповідальності за завдану моральну шкоду відсутні. Позивачкою не доведено наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, а отже, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Стосовно клопотання представника відповідача про закриття провадження у даній справі суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 255 ЦПК України передбачені підстави закриття провадження у справі. Представник відповідача прохає закрити провадження у даній справі посилаючись на п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із тим, що відсутній предмет спору. При цьому, відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Тобто якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування. [PERSON] звернулася до Решетилівського районного суду Полтавської області із даним позовом 19.12.2025 року. Заяву про самовідвід суддею Решетилівського районного суду Полтавської області Лівер І.В. було заявлено 22.12.2025 року та винесено в подальшому 22.12.2025 року ухвалу про задоволення самовідводу у даній справі. Справа тривалий час перебувала у провадженні судів Полтавської області у зв`язку із заявами про самовідводи та розпорядженнями судів і до Шевченківського районного суду міста Полтави вона надійшла 19.01.2026 року. Провадження по даній було відкрито 29.01.2026 року у зв`язку із об`єктивними обставинами, але предмет спору мав місце на час звернення до суду із даним позовом та існував на час вирішення заявлених відводів. [PERSON] постанова суду від 14.10.2025 року в частині сплати [PERSON] штрафу у розмірі 30280 грн. виконана ще 09.01.2026 року у повному обсязі. Оскільки предмет спору мав місце, але припинив своє існування після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з його виконанням. Тому провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування. Позивачка з урахуванням уточнень, прохала стягнути із відповідача лише моральну шкоду. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.11 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed