Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач Керівник Подільської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Стадник С. 01 вересня 2023 року звернувся з позовом до [PERSON] , СТОВ «Старокульнянське» та просить: припинити право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176 площею 2,5145 га, розташовану на території Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області; припинити право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 5122986900:01:001:01364 площею 2,636 га, розташовану на території Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області; припинити договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176 площею 2,5145 га укладений 26 січня 2015 року, та додаткову угоду до нього від 24 листопада 2020 року між [PERSON] та СТОВ «Старокульнянське»; припинити договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5122986900:01:001:01364 площею 2,636 га укладений 26 січня 2015 року, та додаткову угоду до нього від 24 листопада 2020 року між [PERSON] та СТОВ «Старокульнянське»; припинити право СТОВ «Старокульнянське» на користування земельною ділянкою із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176 площею 2,5145 га, розташовану на території Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області шляхом скасування державної реєстрації права оренди; припинити право СТОВ «Старокульнянське» на користування земельною ділянкою із кадастровим номером 5122986900:01:001:01364 площею 2,636 га, розташовану на території Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області шляхом скасування державної реєстрації права оренди; та стягнути з відповідачів сплачений позивачем судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є громадянином російської федерації, володіє на праві приватної власності земельними ділянками сільськогосподарського призначення із кадастровими номерами 5122986900:01:002:0176 площею 2,5145 га та 5122986900:01:001:0364 площею 2,636 га, що розташовані на території Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області. Підставою для реєстрації за [PERSON] права приватної власності на вказані земельні ділянки стало свідоцтво про право на спадщину від 31.08.2011, серія та номер 818 (щодо земельної ділянки із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176), а також свідоцтво про право на спадщину від 31.08.2011, серія та номер 816 (щодо земельної ділянки із кадастровим номером 5122986900:01:001:0364). Так, установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.08.2011 серія та номер ВРЛ 673996, зареєстрованому у спадковому реєстрі за №818, [PERSON] отримав земельну ділянку із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176 у спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Аналогічно, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.08.2011 серія та номер ВРЛ 673995, зареєстрованому у спадковому реєстрі за №816, [PERSON] отримав земельну ділянку із кадастровим номером 5122986900:01:001:0364 у спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Окрім того, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 26.01.2015 [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176 із Сільськогосподарським товариством з обмеженої відповідальністю «Старокульнянське»без номеру та додаткову угоду до нього від 24.11.2020 та уклав договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5122986900:01:001:0364 із Сільськогосподарським товариством з обмеженої відповідальністю «Старокульнянське» без номеру та додаткову угоду до нього від 24.11.2020. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] є громадянином російської федерації, та упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 31.08.2011 по даний час) не відчужив їх, є підстави для припинення права власності вказаної особи на земельні ділянки шляхом конфіскації вказаних земель (із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176 та 5122986900:01:001:0364 загальною площею 5,1505 га) на користь держави, припинити договір оренди вказаної земельної ділянки та припинити право СТОВ «Старокульнянське» на користування земельною ділянкою. Представник позивача Подільської окружної прокуратури в інтересах держави Шевченко А.І. у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала з підстав наведених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що був не обізнаний в даному питані та ніхто йому не пояснив наслідки не відчуження земельних ділянок в добровільному порядку. Представник відповідача СТОВ «Старокульнянське» у судове засідання не з`явився, надали заяву в якій просили розгляд справи проводити за їх відсутності. Врахувавши пояснення представника позивача та відповідача під час розгляду справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , який є громадянином російської федерації, [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , посвідка на постійне проживання серія [NUMBER] від 01.08.2013, орган видачі 5101 ГУ ДМС в Одеській області, володіє на праві приватної власності земельними ділянками сільськогосподарського призначення із кадастровими номерами 5122986900:01:002:0176 площею 2,5145 га та 5122986900:01:001:0364 площею 2,636 га, що розташовані на території Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09.10.2014 державним реєстратором Котовського міжрайонного управління юстиції Олейніченко А.В. прийняті рішення за № 16371080 про реєстрацію права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176 площею 2,5145 га (номер запису про право власності: 7280315; реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 473056851229), а також рішення за № 16363016 про реєстрацію права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 5122986900:01:001:0364 площею 2,636 га (номер запису про право власності: 7276506; реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 472793851229). Підставою для реєстрації за [PERSON] права приватної власності на вказані земельні ділянки стало свідоцтво про право на спадщину від 31.08.2011, серія та номер 818 (щодо земельної ділянки із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176), а також свідоцтво про право на спадщину від 31.08.2011, серія та номер 816 (щодо земельної ділянки із кадастровим номером 5122986900:01:001:0364). Відповідно до договору оренди землі від 26.01.2015, [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176 з СТОВ «Старокульнянське», (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 8781758 від 17.02.2015, рішення державного реєстратора Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області Мартинюк О.І. від 17.02.2022 за № 63529912). Так, установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.08.2011 серія та номер ВРЛ 673996, зареєстрованому у спадковому реєстрі за №818, [PERSON] отримав земельну ділянку із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176 у спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Також, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.08.2011 серія та номер ВРЛ 673995, зареєстрованому у спадковому реєстрі за №816, [PERSON] отримав земельну ділянку із кадастровим номером 5122986900:01:001:0364 у спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 26.01.2015 [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176 із Сільськогосподарським товариством з обмеженої відповідальністю «СТАРОКУЛЬНЯНСЬКЕ» без номеру та додаткову угоду до нього від 24.11.2020 (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 8781758 від 17.02.2015, рішення державного реєстратора Котовського міжрайонного управління юстиції від 19.02.2015 за №19453420) та 26.01.2015 [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5122986900:01:001:0364 із Сільськогосподарським товариством з обмеженої відповідальністю «СТАРОКУЛЬНЯНСЬКЕ» без номеру та додаткову угоду до нього від 24.11.2020 (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 8782358 від 17.02.2015, рішення державного реєстратора Котовського міжрайонного управління юстиції від 19.02.2015 за №19454989). Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 22 березня 2023 року, земельна ділянка сільськогосподарського призначення із кадастровим номером 5122986900:01:002:0176 площею 2,5145 га, що розташована на території Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області, станом на 22.03.2023 становить 69 195,25 грн. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно вимогами ст. 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) визначено громадян України та юридичних осіб. З урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗК України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Частиною 3 ст. 81 ЗК України передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК України,право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України,Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право», виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: Іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення (ч. 1 ст. 130 ЗК України). Згідно ч. 3 ст. 130 ЗК України, порушення вимог частин першої і другої цієї статті є підставою для визнання правочину, за яким набувається право власності на земельну ділянку, недійсним, а також для конфіскації земельної ділянки. Частиною 4 ст. 81 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно вимог пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч. 2 ст. 145 ЗК України). Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч. 4 ст. 145 ЗК України). Оскільки встановлено, що відповідач, будучи іноземним громадянином (російської федерації), протягом року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відчужила їх, наявні підстави для їх конфіскації у власність держави. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. З огляду на характер спірних правовідносин суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави у право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном та порушення принципу пропорційності, які сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Отже, за відсутності добровільного відчуження іноземним громадянином протягом року після набуття права власності та по теперішній час земельної ділянки сільськогосподарського призначення, право власності на неї підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду на користь держави, а сама земельна ділянка продажу на земельних торгах, відповідатиме нормам чинного законодавства. Згідно договорів оренди землі від 26.01.2015, [PERSON] уклав договори оренди щодо спірних земельних ділянок із СТОВ «Старокульнянське» строком на 10 років та отримує прибуток за використання земельних ділянок на території України. Окрім того, ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом, поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря, смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки, ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 7 частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення правовідношення. Частиною 2 ст. 412 ЦК України визначено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. Приписами абз. Б ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено, що підставами для припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених законом. Абзацом в ч. 1 ст. 143 ЗК України передбачено, що примусове припинення правна земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може належати їй на праві власності,ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Враховуючи заявлену представником позивача позовну вимогу про конфіскацію земельної ділянки, що належить на праві приватної власності громадянину російської федерації, та права попереднього власника та обов`язки третіх осіб на цю землю, а саме право оренди СТОВ «Старокульнянське» не можуть перейти до нового власника земельної ділянки, а тому підлягають припиненню за рішенням суду. Враховуючи, що право приватної власності [PERSON] на спірні земельні ділянки має бути припинено у примусовому порядку та перейти до земель державної власності, то будь-які правовідносини щодо вказаних ділянок, які виникли між відповідачем та іншими особами, у тому числі і правовідносини, що склалися між [PERSON] та СТОВ «Старокульнянське», на підставі договорів оренди землі мають бути припинені, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та, як наслідок, припинення права СТОВ «Старокульнянське» на користування вказаною земельною ділянкою. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги представника Подільської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати з оплати судового збору за подачу позовної заяви до суду та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 17 446,00 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 22, 81, 125, 130, 140, 145 ЗК України, ст. 319, 321, 348 ЦК України, ст. 38, 39 Закону України «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved