Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У квітні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» звернулося до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 вересня 2022 рокуміж товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 181100712 шляхом використання електронного підпису позичальника як одноразового ідентифікатора. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 7500 грн. на банківську картку відповідача № [NUMBER] хх-хххх-5343, тобто виконало свої обов`язки по договору. 28 листопада 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 281 від 23 квітня 2024 року до договору факторингу № 28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача у розмірі, зазначеному у реєстрі. 23 лютого 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 23 лютого 2024 року до договору факторингу від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 34865 грн. 25 к., зазначеному у реєстрі. 06 березня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу № 06/03/25-Ю. Відповідно до реєстру боржників б/н від 06 березня 2025 року за договором факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 34865 грн. 25 к. ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали нарахувань за кредитним договором. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість за кредитним договором, яка станом на момент подачі позовної заяви становить 34865 грн. 25 к., яка складається з: заборгованості по кредиту - 7500 грн., заборгованості по простроченим відсоткам 27365 грн. 25 к., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. та судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 к. УхвалоюЮжноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 квітня 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 липня 2025 року справу передано на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області по підсудності. Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Кологривої Т.М. від 18 серпня 2025 року справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з`явився, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлявся за місцем реєстрації, до суду подав відзив, у якому прохав відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів переходу права вимоги за кредитним договором до позивача від ТОВ «Манівео швидка допомога» і повідомлення його як боржника про зміну кредитора. Факт отримання ним кредитних коштів у розмірі 7500 грн. не заперечував. Заборгованість у розмірі 34865 грн. вважає явно завищеною і такою, що не підтверджена первинними документами, реальним перерахунком відсотків, доказами допустимості штрафних санкцій. Реально обґрунтованою суму боргу вважає 7500 грн. Також подав заяву про застосування строку позовної давності, у якій вказав, що трьохрічний строк позовної давності розпочався 23 вересня 2022 року та минув 23 вересня 2025 року. Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що договір факторингу від 28 листопада 2018 року сторони виконали належним чином: підписали його, уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Передача прав вимоги здійснюється за реєстрами, які позивач разом з договором факторингу долучив до позову. Право вимоги за кредитним договором, укладеним відповідачем, перейшло до позивача за реєстрами до договорів факторингу від 23 лютого 2024 року та 06 березня 2025 року. Позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони кредитодавця. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відсотки по кредиту нараховані відповідно до умов договору. Нарахування штрафних санкцій позивачем не здійснювалось. Кредитний договір укладено відповідачем добровільно. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно зі статтями 526, 530, 610, 611, частини 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону,є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки в статті 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 23 вересня 2022 рокуміж товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №181100712, за умовами якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії на суму 9100 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. За змістом п.5.1.1 договору для перерахування коштів використовуються реквізити платіжної картки позичальника № [NUMBER] хх-хххх-5343. Згідно з п.п.8.3, 8.4 договору за умови якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за договором на умовах пункту 8.5 договору, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за весь строк дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,10 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним. Зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожен день користування ним. У пункті 11.1 сторони передбачили, що строк дії договору становить п`ять років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У пункті 7.1 договору сторони визначили, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування 28 вересня 2022 року. Положеннями п. 9.1.1.2 Договору передбачено, що кредитодавець має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. У п. 9.1.1.7 сторони передбачили, що у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення договору. При цьому договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту позичальника. Пунктом 9.2.1.5 договору визначено, що протягом 14 календарних днів з дня укладення договору позичальник має право відмовитися від договору, розірвати чи припинити договір, без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. У такому випадку він зобов`язаний повернути суму отриманого кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом відповідно до кількості днів користування. Про намір відмовитися від договору, розірвати чи припинити договір, позичальник повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів). Зміст договору свідчить, що сторонами було узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Вказаний договір був підписаний електронними підписами сторін, зокрема, відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNVSM7P2. Зі змісту платіжного доручення від 23 вересня 2022 року вбачається, що товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано грошові кошти в сумі 7500 грн. на банківську картку відповідача № [NUMBER] хх-хххх-5343. З довідкитовариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» від 29 лютого 2024 року видно, що [PERSON] був ідентифікований одноразовим ідентифікатором MNVSM7P2 23 вересня 2022 року за номером мобільного телефону [NUMBER] . Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» №12/2024 23 вересня 2022 року за дорученням товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перераховані кошти у розмірі 7500 грн. на картку № 5168 -74хх-хххх-5343. 28 листопада 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли угоди викласти текст договору у новій редакції. 31 грудня 2021 року сторони факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року, інші умови при цьому залишилися без змін. Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. договору право вимоги означає всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до Договору, а саме реєстрах прав вимоги. Пунктом 4.1.встановлено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього Договору. Згідно із підпунктом 5.3.3 договору факторингу Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 201 від 01 листопада 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 15867 грн. 75 к., в т.ч.: заборгованість по кредиту - 7500 грн., заборгованість по простроченим відсоткам 8367 грн. 75 к. 23 лютого 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, строк дії якого закінчувався 31 грудня 2024 року. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку до договору (п.4.1). Відповідно до підпункту 5.3.3 договору факторингу Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до вказаного договору факторингу від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на суму 34865 грн. 25 к., яка складається з: заборгованості по кредиту - 7500 грн., заборгованості по простроченим відсоткам 27365 грн. 25 к. 06 березня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 06/03/25-у, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до вказаного договору факторингу та акту прийому-передачі реєстру боржників від цієї ж дати до позивача перейшло право вимоги до відповідача на суму 34865 грн. 25 к., яка складається з: заборгованості по кредиту - 7500 грн., заборгованості по простроченим відсоткам 27365 грн. 25 к. Враховуючи наведені положення законодавства та зміст долучених позивачем договорів факторингу, реєстрів прав вимоги, реєстру боржників, акту прийому-передачі реєстру боржників, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №181100712 від 23 вересня 2022 року. У відповідності до розрахунку заборгованості по кредитному договору, складеного ТОВ «Манівео швидка допомога», розмір заборгованості відповідача по кредитному договору від 23 вересня 2022 року складає станом на 01 листопада 2022 року 15867 грн. 75 к., з яких: тіло кредиту - 7500 грн., проценти 8367 грн. 75 к. Крім цього, за змістом розрахунку заборгованості по кредитному договору, складеного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», розмір заборгованості відповідача по кредитному договору від 23 вересня 2022 року складає за період з 01 листопада 2022 року по 23 лютого 2024 року 34865 грн. 25 к., з яких: тіло кредиту - 7500 грн., проценти 27365 грн. 25 к. За випискою по особового рахунку, наданою позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», заборгованість відповідача за період з 06 березня 2025 року по 14 березня 2025 року відповідає 34865 грн. 25 к., яка складається з: заборгованості по кредиту - 7500 грн., заборгованості по простроченим відсоткам 27365 грн. 25 к. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суду встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідач у відзиві фактично погодився з розміром заборгованості щодо тіла кредиту - 7500 грн., визначеного позивачем у позовній заяві, однак розміру заборгованості за кредитним договором щодо нарахованих позивачем процентів - 27365 грн. 25 к. власним розрахунком не спростував. Суд вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредитного договору у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім у повній мірі зобов`язань з повернення кредитних коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «Юніт Капітал», що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача у сумі 34665 грн. 25 к. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності Доводи відповідача зводяться лише до того, щотрьохрічний строк позовної давності розпочався 23 вересня 2022 року та минув 23 вересня 2025 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову. У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v.GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №756/8056/19 (провадження № 14-94цс21) зазначено, що: тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом за власною ініціативою застосовуватись не може за жодних обставин. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року в справі № 6-3063цс16. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи договір кредитної лінії між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено 23 вересня 2022 року. Право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 181100712 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал» 06 березня 2025 року. З позовом ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду 04 квітня 2025 року. Разом з тим, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п. 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон від 14 травня 2025 року №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» передбачає виключення з Цивільного кодексу України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», який передбачає зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦК України на період дії воєнного стану. Вказаний Закон набрав чинності 04 вересня 2025 року та саме з цієї дати відновлюється обчислення строків позовної давності. Отже, з 2022 року до вересня 2025 року перебіг строку позовної давності було зупинено. Також, слід зазначити, що строк позовної давності було продовжено у зв`язку з встановленням по всій території України карантину з 12 березня 2020 року, який діяв до 30 червня 2023 року. З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку про відсутність підстав задоволення заяви відповідача про відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки такий строк позивачем не пропущений. За такого, вимоги позивача до відповідача про стягнення кредитної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підстав для зупинення провадження у зв`язку з перебуванням відповідача на військовій службі на підставі ст. 251 ЦПК України суд не вбачає у зв`язку з ненаданням на день винесення вказаного судового рішення відповідачем [PERSON] доказів вступу на військову службу до Збройних Сил України. Позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 к. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Витрати на оплату судового збору позивача та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6000 грн. підтверджуються матеріалами справи: платіжною інструкцією від 26 березня 2025 року № 11553 на суму 2422 грн. 40 к., договором про надання правничої допомоги № 10/03/25-02 від 10 березня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» і адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додатковою угодою до договору від 10 березня 2025 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 10 березня 2025 року. У зв`язку з доведенням позивачем понесених судових витрат, задоволенням позову у повному об`ємі та відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України та стягненню з відповідача.

Outcome: approved