Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

01 жовтня 2025 року [PERSON] звернувся до Хаджибейського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Сальнікової Зої Василівни, про визнання права власності на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58.6 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого компетентним органом Федеративної Республіки Німеччина . У зазначеному свідоцтві вказано, що місцем проживання померлої на день смерті була адреса: [ADDRESS] . Свідоцтво про смерть легалізовано шляхом апостиля та перекладене українською мовою, переклад якого засвідчено нотаріально. За життя спадкодавець склав заповіт від 07.11.2001 р.н., посвідчений Толстих Н.М., державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори, згідно з яким [PERSON] , заповідано частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . загальною площею 58.6 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м. Позивач своєчасно звернувся до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Сальнікової Зої Василівни із заявою про прийняття спадщини, про що заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 73510901. Однак Постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Сальніковою Зоєю Василівною позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру. 07 жовтня 2025 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 13 жовтня 2025 року до суду надійшла заява від представника позивача про усунення недоліків заяви. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 31.10.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує та просить задовольнити з мотивів та підстав, зазначених у ньому, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від відповідача до суду не надходило. Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого компетентним органом Федеративної Республіки Німеччина. У зазначеному свідоцтві вказано, що місцем проживання померлої на день смерті була адреса: [ADDRESS] . Свідоцтво про смерть легалізовано шляхом апостиля та перекладене українською мовою, переклад якого засвідчено нотаріально. За життя спадкодавець склав заповіт від 07.11.2001 р.н., посвідчений державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М., згідно якого [PERSON] , заповідано частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . загальною площею 58.6 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м. [PERSON] у визначений законом строк звернувся із заявою до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Сальнікової Зої Василівни про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 73510901, номер нотаріуса 36/2025. Дата заведення: 20.01.2025 року. Місце зберігання: 65080, м. Одеса, вул. Космонавтів, 11 А. Однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.07.2025 державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Сальніковою Зоєю Василівною було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Частиною 1 статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Враховуючи волю заповідача таке тлумачення статті 1275 ЦК України дозволяє усунути конкуренцію між спадкуванням за заповітом та законом, оскільки ніхто не може бути одночасно спадкоємцем за законом та заповітом відносно спадкової маси охопленої заповітом. Якщо призначені кілька спадкоємців за заповітом і той або інший з них відмовляється від прийняття своєї частини або, взагалі, вибуває з числа інших, то частини у спадщині інших у відповідній мірі збільшуються. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.23 Постанови № 7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова нотаріуса у даному випадку підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.07.2025, яка була винесена [PERSON] , державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса. Відповідно до постанови Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 суд встановив, що якщо позивач постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за заповітом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тобто є такою, що прийняла спадщину, а тому апеляційний суд помилково вважав, що вимоги про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню, не зважаючи на те, що нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікація - 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як зазначено в ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Таким чином, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved