Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

АРГУМЕНТИ СТОРІН. Аргументи позивачки. Позов обґрунтовано тим, що у жовтні 2023 року відповідач здійснив наїзд на сина позивачки, внаслідок чого останній помер у лікарні, перебуваючи у відділенні інтенсивної терапії без свідомості протягом восьми місяців. За вказаним фактом було розпочато кримінальне провадження, яке закрито 30.10.2024 у зв`язку із відсутністю у діях відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Як стверджує позивачка, відповідач повинен нести цивільну відповідальність за вчинене правопорушення незалежно від наявності вини. Згідно з її доводами, внаслідок смерті сина, спричиненої відповідачем, їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 980400,00 грн. Крім того, позивачка понесла витрати на лікування сина у сумі 322138,75 грн. Зважаючи на те, що страховик відповідача відшкодував позивачці 80400,00 грн. моральної шкоди, 217400,00 грн. витрат на лікування та 22200,00 грн. витрат на поховання, вона просить стягнути із відповідача решту шкоди, а саме моральну шкоду у розмірі 900000,00 грн. та витрати на лікування у розмірі 104738,75 грн. Аргументи відповідача. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у повній мірі забезпечив відшкодування завданої шкоди шляхом укладення відповідного договору страхування. За заявою позивачки страховик відповідача здійснив виплату страхового відшкодування у межах визначеного ліміту відповідальності. Вказане свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодовувати будь-яку шкоду. Крім того, відповідач зазначає, що ДТП настало через грубу необережність померлого сина позивачки, який, будучи пішоходом, повинен був дотриматись правил дорожнього руху, однак здійснив перетин дороги у невстановленому місці. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. 17.10.2023 о 13:25 год у м. Львові, по вул. Чернівецька 9 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault Scenic», д.н.з. [NUMBER] (надалі Автомобіль) під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] , який внаслідок ДТП отримав черепну мозкову травму. У зв`язку із цим, бригада швидкої медичної допомогти доставила потерпілого до відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова», де він перебував на стаціонарному лікуванні у період з 17.10.2023 по 16.01.2024 та переніс декілька оперативних втручань, що вбачається зі змісту Епікризу виписного №86666. 16.01.2024 [PERSON] було прийнято на стаціонарне лікування в нейрохірургічне відділення КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради, що вбачається зі змісту Витягу із медичної карти стаціонарного хворого №00613 від 06.02.2024. 26.02.2024 [PERSON] перевели на паліативне лікування у КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради, що вбачається зі змісту Витягу із медичної карти стаціонарного хворого №00613 від 26.02.2024. Під час лікування [PERSON] його матір [PERSON] , здійснювала витрати на лікування померлого сина згідно із листками лікарських призначень. На підтвердження вказаних обставин до суду було подано відповідні листки лікарських призначень КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» та КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради, а також чеки про купівлю медичних засобів. [INFO] [PERSON] помер у віці 34 років, що підтверджується посмертним епікризом № [NUMBER] та свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 02.07.2024. Інформація про те, що смерть [PERSON] настала внаслідок наїзду легкового автомобіля була відображена Дрогобицьким районним відділенням КЗ ЛОР Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи у Довідці про причину смерті №157 від 01.07.2024. Судом встановлено, що за фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №1202314190001003 від 18.10.2023 за ознаками вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, що вбачається зі змісту Витягу з ЄРДР від 18.10.2023. У ході здійснення досудового розслідування було проведено ряд слідчий дій, а саме: 1) проведено огляд місця ДТП, про що складено відповідний протокол від 17.10.2023; 2) проведено допит свідка [PERSON] , що підтверджується протоколом допиту від 19.10.2023. Свідок повідомив, що 17.10.2023 перебував за адресою: [ADDRESS] , у складі патруля №222 разом зі своїм напарником [PERSON] (екіпаж №221 (пл. Двірцева) у складі [PERSON] ). Під час несення служби вони перебували поблизу будинку [ADDRESS] , на вулиці було сонячно, погода була без опадів. Орієнтовно о 13:20 год. він зауважив те, що чоловік пішохід, середньої тілобудови, зростом близько 1,75 м біжить в сторону зупинки громадського транспорту. На дорозі не було пішохідного переходу, на що звернув увагу, оскільки поблизу є регульований пішохідний перехід. Чоловік пішохід в темпі швидкого бігу з правого кута повороту до заїзду в парковку (з їхньої сторони) діагонально з нахилом ліворуч вибігав на дорогу та буквально за дві секунди його збив автомобіль марки «Рено Сценік», який рухався в сторону вокзалу. Наїзд відбувся в межах смуги в сторону вокзалу, пішохід вибіг з-за задньої частини автомобілів, які стояли на світлофорі; 3) проведено огляд відеозапису, що підтверджується відповідним протоколом від 26.10.2023. У протоколі вказано таке: на відео з нагрудної портативної камери працівника УПП у Львівській області зафіксовано те, що 17.10.2023 о 13:19:15 год. пішохід чоловік діагонально дещо з напрямком ліворуч починає перебігати дорогу в темпі швидкого бігу, справа від пішохода в двох смугах в сторону вул. Городоцької у м. Львові стоять автомобілі, о 13:19:17 год. відбувається наїзд на пішохода автомобілем який рухається в сторону вокзалу; 4) проведено допит свідка [PERSON] (водій автомобіля), що підтверджується протоколом допиту від 07.11.2023. Свідок повідомив, що 17.10.2023 близько 13:20 год. їхав на автомобілі марки «Рено Сценік» д.н.з. [NUMBER] по вул. Городоцькій у м. Львові, погода була сонячна, опадів не було, видимість була хороша, в салоні перебував один. Рухаючись по вул. Чернівецькій у м. Львові, на кільці повернув праворуч та рухався зі сталою швидкістю близько 50 км/год. Наближаючись до регульованого пішохідного переходу зауважив, що світлофор перемикається з жовтого на зелений, дещо пригальмував та коли фактично був перед світлофором, то для автомобілів загорівся зелений сигнал світлофору, а тому продовжив рух та швидкість була близько 45-48 км/год. Перед пішохідним переходом ще стояли автомобілі (в зустрічних двох смугах), автомобілі були різного типу, газель, кросовер та легкові. Коли проїжджав пішохідний перехід то людей, які мали би намір переходити дорогу не було, дорога була вільна. Коли він зрівнявся з останнім автомобілем, що був в зустрічній лівій смузі для руху, то несподівано для себе виявив, як з-за його задньої частини в темпі швидкого бігу рухається пішохід, зліва направо відносно руху керованого ним автомобіля. Він одразу ж застосував гальмування, однак це не допомогло зупинити транспортний засіб, оскільки все відбулося за одну секунду. Фактично пішохід налетів на його ліву передню сторону (фару, капот) автомобіля, вибігши з-за багажника автомобіля, який стояв в зустрічній лівій смузі руху та контактування між керованим ним автомобілем і пішоходом було в його смузі для руху; 5) проведено слідчий експеримент зі свідком [PERSON] (водієм автомобіля), що підтверджується відповідним протоколом від 09.12.2023; 6) призначено ряд судових експертиз, за результатами проведення яких складено такі висновки: - Висновок автотехнічної експертизи технічного стану ТЗ №СЕ-19/114-23/20836-ІТ від 05.12.2023, згідно із яким гальмівна система, система рульового управління Автомобіля знаходиться в працездатному стані і може виконувати функції, передбачені конструкцією; система зовнішнього освітлення Автомобіля знаходиться в несправному стані внаслідок руйнування розсіювача лівої блок-фари, а також розбиття лампи розжарювання з лівої сторони, що відповідає за ближнє світло; пошкодження лівої блок-фари утворились під час ДТП; - Висновок транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/114-23/20840-ІТ від 06.12.2023, згідно із яким наїзд Автомобіля під керуванням [PERSON] на пішохода [PERSON] первинно відбувся передньою лівою частиною автомобіля (під час огляду Автомобіля виявлено технічні пошкодження його передньої лівої частини (бампера, розсіювача блок-фари та скла)); наїзд Автомобіля під керуванням [PERSON] на пішохода [PERSON] відбувся на смузі руху, що призначена в напрямку від вул. Городоцька на ділянці, що передує зоні осипу дрібних уламків пластику та скла; - Висновок судово-медичної експертизи №358/23 від 12.12.2023, у якому зазначено, що згідно із медичною карткою стаціонарного хворого №86666 у потерпілого [PERSON] були виявлені: перелом склепіння черепа з переходом на основу; забій головного мозку важкого ступеня; лівобічна субдуральна гематома; травматичний субарахноїдальний крововилив; забій легень. Вказані ушкодження могли утворитися 17.10.2023 від контакту з виступаючими частинами транспортного засобу пересування (наїзд на пішохода) з наступним падінням на тверду поверхню, тобто в час і за обставин, вказаних в постанові. Ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. При поступленні [PERSON] в КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» в його крові етанолу не виявлено; - Висновок інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-24/7-ІТ від 18.01.2024, згідно із яким [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Scenic», д.н.з. [NUMBER] , повинен був керуватися вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху; з технічної точки зору в обстановці ДТП [PERSON] , рухаючись автомобілем «Renault Scenic», д.н.з. [NUMBER] зі швидкістю 45…48 км/год., був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з заданого моменту виникнення небезпеки руху; - Висновок судово-медичної експертизи №157 від 30.07.2024, яким встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок важкої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки, забою головного мозку важкого ступеня, яка ускладнилась вторинним гнійним менінгітом, вентрикулітом, обструктивною гідроцефалією, що призвело до набряку головного мозку та настання смерті. 12.12.2023 кримінальне провадження №12023141390001003 від 18.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, було перекваліфіковано на частину 2 статті 286 КК України. 30.10.2024 слідчим ВРЗ СТ СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області винесено Постанову про закриття кримінального провадження №1202314190001003 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Слідчий зазначив, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що причиною настання ДТП з технічної точки зору стала невідповідність дій пішохода [PERSON] , а у діях [PERSON] не виявлено порушень пункту 12.3 Правил дорожнього руху. Судом встановлено, що станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно зі Страховим полісом №АТ2857270. Позивачка зверталася до страховика відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, яку було задоволено частково. Так, згідно із листом №12/1302 від 26.02.2025 ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило позивачку, що страхова сума за Полісом №АТ2857270 складає 320000,00 грн., а тому страхове відшкодування може бути проведене лише у межах вказаної суми. Сума відшкодування моральної шкоди визначена страховиком у розмірі 80400,00 грн., а витрат на поховання у розмірі 22200,00 грн. Щодо витрат на лікування, то страховик вказав, що позивачка надала розрахункові документи на суму 319895,05 грн., з яких обґрунтованою є сума у розмірі 256568,52 грн. Так, у ході співставлення наданих чеків встановлено, що обсяг придбаних ліків не відповідає випискам з лікарськими призначеннями, а частина із них містить інформацію про придбання товарів, які не є медичними засобами. Зважаючи на це, а також враховуючи верхню межу відповідальності (320000,00 грн.), страховик прийняв рішення про виплату 217400,00 грн. витрат на лікування. У матеріалах справи відсутні докази фактичного перерахування страховиком відповідача страхового відшкодування у розмірі 320000,00 грн. (80400,00 + 22200,00 + 217400,00). Разом з тим, вказана обставина визнається позивачкою. У даній справі позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення із відповідача моральної шкоди та витрат на лікування, які не були покриті страховиком [PERSON] ОЦІНКА СУДУ. Пунктами 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У даній справі позивачка звернулася до суду із позовними вимогами про стягнення моральної шкоди, яка була завдана їй у зв`язку зі смертю сина, який помер внаслідок його збиття автомобілем під керуванням відповідача, а також витрат на лікування, які вона здійснила під час лікування свого сина у медичних закладах. Надаючи оцінку предмету та підставам заявленого позову, враховуючи доводи і заперечення кожної зі сторін, суд зазначає таке. Згідно із частиною 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Матеріалами справи підтверджується та обставина, що у жовтні 2023 року відповідач, керуючи автомобілем марки «Renault Scenic», д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який є сином позивачки, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні у м. Львові і м. Дрогобичі та помер через отримані у ДТП травми. Вказане переконливо свідчить про те, що дії відповідача, які полягають у завданні [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, що у результаті призвели до смерті потерпілого, спричинили завдання позивачці, як матері [PERSON] , моральної шкоди. Відтак, суд вважає, що у даній справі наявні підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди. При формулюванні відповідних висновків суд враховує ту обставину, що у межах кримінального провадження №1202314190001003, відкритого за фактом ДТП за участі відповідача та померлого [PERSON] , у діях [PERSON] не було встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, тобто фактично не було встановлено вини відповідача у смерті сина позивачки. Разом з тим, це жодним чином не свідчить про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Слід зазначити, що згідно із частиною 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, серед іншого, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Зважаючи на викладене вище, суд доходить висновку, що відповідач, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем марки «Renault Scenic», д.н.з. [NUMBER] ), повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. Абзацом 2 частини 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як стверджує позивачка, моральна шкода виражена в її душевних стражданнях, пов`язаних з втратою сина. Після його смерті вона страждає розладами психічної діяльності, а також зазнає пригнічення, роздратування та не може змиритись із суттєвими і непоправними змінами у житті сім`ї. Їй дуже складно прийняти та пережити непоправну втрату сина, яким вона так пишалася, та осягнути той факт, що її син загинув у дуже молодому віці. Завдана моральна шкода спричинила та буде спричиняти їй душевні страждання протягом усього життя. Відновити становище, яке існувало до смерті сина, вже неможливо. Через смерть сина вона позбавлена моральної підтримки з боку померлого в майбутньому. Вона втратила опору і підтримку. Самі спогади про сина, як він ріс, виховувався, розвивався, неможливість будь-яким способом повернути минуле і свою дитину, завдає матері невиправних душевних страждань. Окремо позивачка акцентує на тому, що вона спостерігала за тим як її син повільно помирає після ДТП протягом восьми місяців. Він перебував в реанімації у відділенні інтенсивної терапії, не приходячи до тями, без свідомості, а лікарі одразу не давали шансів на те, що [PERSON] зможе одужати. Увесь цей час вона прожила в постійному стресі, у безперервних переживаннях, втратила сон, апетит та у цілому інтерес до життя. [PERSON] навіть не могла ні на хвилину відволіктися, адже постійно боялася дзвінка із медичного закладу із фатальною звісткою. Позивачка стверджує, що змушена докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя, їй дуже важко жити з постійним, безперервним усвідомленням того, що більше ніколи в житті вона не зможе поговорити із загиблим та побачити його. Вони поділяли спільні погляди і віру, спільні традиції, між ними були доволі тісні зв`язки. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню із відповідача, суд враховує те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно зі Страховим полісом №АТ2857270. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, який був чинним на момент настання ДТП (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Сторонами не заперечується та обставина, що страхова сума за Страховим полісом №АТ2857270, тобто ліміт відповідальності страховика, становила 320000,00 грн. Згідно зі статтею 23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону №1961-IV передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Судом встановлено, що позивачка зверталася до страховика відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, яку було задоволено частково, а на її користь здійснено виплату 320000,00 грн., з яких 80400,00 грн. моральна шкода, 217400,00 грн. витрати на лікування, 22200,00 грн. витрати на поховання. Слід зазначити, що здійснення страховиком відшкодування на користь позивачки не означає, що у відповідача відсутній обов`язок відшкодувати задану шкоду. Так, згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, якщо здійсненого страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, на відповідача може бути покладений обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Про правильність висновків суду свідчить і позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 08.05.2018 у справі №370/2580/15-ц, де суд касаційної інстанції погодився із апеляційним судом щодо стягнення із відповідача різниці між фактичним розміром завданої внаслідок ДТП моральної шкоди та страховим відшкодуванням, яке було здійснене страховиком відповідача з урахуванням ліміту відповідальності. Відтак, суд відхиляє заперечення відповідача у цій частині. Зважаючи на конкретні обставини цієї справи, суд вважає, що розмір моральної шкоди, відшкодованої ТДВ СК «Альфа-Гарант», не відповідає рівню душевних страждань, що зазнала позивачка, а тому належним чином не покриває завдану їй шкоду. Дійсний розмір моральної шкоди у спірних правовідносинах перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування. Позивачка оцінює фактичний розмір моральної шкоди у розмірі 980400,00 грн., з яких 80400,00 грн. уже було виплачено страховиком відповідача. Решту суми у розмірі 900000,00 грн. вона просить покласти на відповідача. Оцінюючи доводи позивачки суд вважає, що визначений нею розмір моральної шкоди є завищеним та не відповідає обставинам цієї справи, адже не враховує балансу інтересів кожної зі сторін. З одного боку, суд беззаперечно погоджується із тим, що позивачка зазнала непоправної та безповоротної втрати власного сина, якому на момент смерті було 34 роки. Позивачка була змушена спостерігати за критичним станом свого сина у закладах охорони здоров`я протягом тривалого часу (8 місяців) та при цьому не мала можливості навіть поговорити із ним, позаяк він був без свідомості. При цьому прогнози лікарів були невтішними, а з кожним днем його стан, попри стабілізацію, погіршувався. Очевидно, що увесь цей час вона зазнавала невимовних страждань, перебувала у стані стресу перманентно та у страху очікувала фатальної звістки про смерть сина. Втрата сина не є тим фактом, що вичерпав своє значення після його настання. Він залишатиметься із позивачкою до кінця її життя, що спричинятиме душевні страждання у майбутньому. Позивачка більше не зможе поговорити із загиблим та побачити його. Суд висловлює свою солідарність із тим, що позивачка не має можливості відновити становище, яке існувало до смерті сина, а самі спогади про нього впливають на психологічний стан [PERSON] . Водночас, з іншого боку, суд не може проігнорувати обставини, за яких відбулася ДТП, а також інтереси відповідача. Насамперед суд зазначає, що у діях відповідача відсутня вина, на що вказує зміст постанови про закриття кримінального провадження №1202314190001003 від 30.10.2024. Вказана обставина не свідчить про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, про що уже зазначалося вище, проте не може бути не врахована судом при визначенні фактичного розміру завданої позивачці моральної шкоди. Крім того, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що: 1) В обставинах ДТП відповідач повинен був керуватися вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху та при цьому у його діях не було виявлено порушень вказаного пункту; 2) Гальмівна система, система рульового управління автомобіля, який перебував під керуванням [PERSON] , знаходилися в працездатному стані і могли виконувати функції, передбачені конструкцією; 3) З технічної точки зору в обстановці ДТП [PERSON] , рухаючись автомобілем зі швидкістю 45…48 км/год., був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з заданого моменту виникнення небезпеки руху. Не залишається поза увагою і те, що відповідач є студентом, навчається на платній формі навчання та завершує таке навчання у травні 2026 року. На підтвердження вказаних обставин відповідач подав до суду Довідку вищого навчального закладу №84 від 19.09.2025 та Договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №3308-12к від 28.08.2024 У пункті 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції №35-13/797 від 13.05.2004) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, адже немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Узагальнюючи викладене вище, суд доходить висновку, що фактичний розмір моральної шкоди становить 500000,00 грн. При цьому суд зазначає, що з технічної точки зору причиною настання ДТП стала невідповідність дій пішохода [PERSON] , який в темпі швидкого бігу перебігав дорогу у місці, де був відсутній пішохідний перехід. У відповідача не було повноцінної можливості пересвідчитися у тому, що пішоходи перебігають дорогу поза межами пішохідного переходу, адже його огляд закривали інші автомобілі, з-за одного з яких і вибіг [PERSON] . Наведене підтверджується матеріалами кримінального провадження №1202314190001003. Відповідно до частини 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду від 11.04.2019 у справі №203/6169/16-ц вказано, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). З матеріалів справи прослідковується, що померлий [PERSON] знехтував правилами безпеки руху, а саме перетнув дорогу поза межами пішохідного переходу в умовах обмеженого огляду кількості транспортних засобів, які перебувають у смугах руху, а також без перевірки відсутності транспортних засобів, що наближаються. Через те, що померлий [PERSON] проігнорував вимоги правил безпеки руху та не пересвідчився у безпечності перетину дороги, відповідач здійснив наїзд на нього, що завдало йому тяжких тілесних ушкоджень та пізніше призвело до смерті. З огляду на це, суд вважає, що померлим [PERSON] було допущено грубу необережність. Відтак, розумним та справедливим буде зменшити розмір моральної шкоди до 250400,00 грн. Слід зазначити, що позивачка заперечує факт наявності в діях її померлого сина грубої необережності, посилаючись на те, що постанова про закриття кримінального провадження не містить прямої вказівки на це. У межах кримінального провадження не встановлено, що померлим [PERSON] було порушено Правила дорожнього руху та що ДТП настало з його вини, а саме відсутнє будь-яке рішення, яке б у резолютивній частині містило б про це відповідну інформацію. З цього приводу суд зазначає, що у межах кримінального провадження вирішувалося питання про наявність у діях саме відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, що вимагало встановлення суб`єктивної сторони складу злочину, яка проявляється у формі умислу або необережності. Померлий [PERSON] не був суб`єктом злочину у відповідному кримінальному провадженні. Поняття «груба необережність» не є кримінально-правовою категорією та застосовується виключно у цивільному праві, що пояснює відсутність у матеріалах кримінального провадження, зокрема у постанові про закриття такого провадження, згадки про відповідну форму вини у сфері приватного права. Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження наявні дані, зокрема протоколи допиту свідків та відеозапис, які переконливо вказують на те, що померлий [PERSON] знехтував правилами безпеки руху. Більше того, у постанові про закриття кримінального провадження №1202314190001003 від 30.10.2024 прямо вказано, що причиною настання ДТП з технічної точки зору стала невідповідність дій пішохода [PERSON] , а у діях [PERSON] не виявлено порушень пункту 12.3 Правил дорожнього руху. У матеріалах справи відсутні докази оскарження і скасування вказаної постанови. Вона є чинною та обов`язково повинна враховуватися судом при вирішенні спору у цій справі. Усього викладеного вище достатньо для того, щоб стверджувати у межах цієї справи про грубу необережність сина позивачки. Оскільки страховик відповідача уже виплатив 80400,00 грн. моральної шкоди, то решта суми у розмірі 170000,00 грн. (250400,00 80400,00), яка становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, покладається на відповідача та повинна бути відшкодована ним за результатами розгляду цієї справи. Що стосується позовної вимоги про відшкодування витрат на лікування, то така підлягає частковому задоволенню. Згідно із частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 24 Закону №1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Як уже зазначалося вище, страховик відповідача здійснив виплату позивачці 217400,00 грн. витрат на лікування. При цьому у листі №12/1302 від 26.02.2025 ТДВ СК «Альфа-Гарант» зазначило, що позивачка надала розрахункові документи на суму 319895,05 грн., з яких обґрунтованою є сума у розмірі 256568,52 грн. Так, у ході співставлення наданих чеків встановлено, що обсяг придбаних ліків не відповідає випискам з лікарськими призначеннями, а частина із них містить інформацію про придбання товарів, які не є медичними засобами. Сторони не висловлюють жодних заперечень щодо обґрунтованості розрахунків страховика відповідача. Зважаючи на це, а також враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачкою витрат на лікування сина у сумі 322138,75 грн., однак наявні чеки, які вказують на понесення витрат на суму, що незначно перевищує 100000,00 грн., суд вважає, що у даній справі наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивачки різниці між фактичним розміром витрат на лікування, визначеним страховиком відповідача, (256568,52 грн.) та страховим відшкодуванням (217400,00 грн.), а саме у розмірі 39168,52 грн. (256568,52 217400,00). СУДОВІ ВИТРАТИ. У відповідності до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2091,69 грн.

Outcome: partial