Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 18.11.2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною вище позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони уклали шлюб, зареєстрований 22 серпня 2009р Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 412. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сторони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом, вести спільне господарство, проявляти турботу один до одного. Подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, тому він просить суд шлюб розірвати. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Далеко К.О. від 21.11.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, судове засідання було призначене на 13.01.2026 року (09:45). Судове засідання 13.01.2026 року було відкладено за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Зозулянського Д.О., з причин не отримання стороною відповідача позову, та необхідності часу для формування правової позиції. Суд задовольнив клопотання адвоката Зозулянського Д.О., та відклав розгляд справи на 19.02.2026 року (09:45). 19.02.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Зозулянського Д.О. надійшло клопотання яким він просив надати подружжю строк на примирення терміном 6 (шість) місяців. Клопотання мотивовано тим, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, на розірвання шлюбу не погоджується, оскільки зацікавлена у збереженні сім`ї, в інтересах дитини. У судове засідання 19.02.2026 року (09:45) з`явились представник позивача адвокат Рогозний І.М. та представник відповідача адвокат Зозулянський Д.О., однак внаслідок збоїв у роботі підсистеми ВКЗ у суді, суд не зміг розпочати судове засідання. У зв`язку із цим, судове засідання було відкладено на 03.03.2026 року (09:30), про що були повідомлені як адвокат Рогозний І.М., так і адвокат Ззулянський Д.О., що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою. Ухвалою суду від 03.03.2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача про надання строку для примирення відмовлено. 03.03.2026 року, за наслідком проведення судового засідання, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, визначивши дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення 05.03.2026 року, в порядку ст.268 ЦПК України, та повідомив сторонам про дату оголошення рішення. Під час вказаного проміжку часу суд повинен ухвалити повне судове рішення. Вчинення інших процесуальних дій у цій справі протягом цього періоду, а також у призначеному для проголошення судового рішення судовому засіданні, не допускається. Такі висновки суду відповідають Рекомендаціям Верховного Суду апеляційним та місцевим судам, у зв`язку зі скасуванням інституту «нарадчої кімнати». ІІІ. Позиції сторін. У судове засідання 03.03.2026 року з`явився позивач [PERSON] , який наполягав на задоволенні позову та розірванні шлюбу, категорично заперечував проти задоволення клопотання про надання строку на примирення. Позивач пояснив, що пішов з сім`ї 06.10.2024 року, тобто майже півтора роки тому. Повернувся на три тижні 08.03.2025 року, оскільки до нього прийшов син, просив повернутися, і він це зробив заради сина, про що наразі жалкує. Протягом цих трьох тижнів перебування у сім`ї, він чітко для себе зрозумів, що збереження сім`ї неможливо, та остаточно пішов із сім`ї. Відповідачка [PERSON] постійно виявляє до нього неповагу, влаштовує скандали безпідставно, і якщо він їй суперечить, говорить: «щось не подобається, шукай другу», щось не так, виганяє позивача з будинку. Відповідачка не працювала 19 років, він всіх утримував, і при цьому його не цінували. Відповідачка влаштовувала по два скандали на тиждень, а потім три дні з ним не розмовляла, що створило неможливі умови для проживання. Їх дитині 17 років. Останній раз він бачив сина десь місяць тому назад, він приніс йому трудову книжку, яку позивач просив, більше між ними контакту не має, оскільки позивачка постійно говорить сину: «Бачиш, який твій батько», налаштовує проти нього сина. До подачі позову, у листопаді 2025 року, позивач вже довгий період часу, не проживаючи в сім`ї, вирішив поспілкуватися із відповідачкою, хотів призначити зустріч в кафе, однак відповідачка просила зустрітися дома, на що він погодився, однак коли прийшов додому, то прийшла сестра відповідачки, і фактично позивач спілкувався з її сестрою, спілкування з самою відповідачкою не вдалося. Позивач і раніше хотів подати позов про розірвання шлюбу, однак не знав, що вирішити це питання можливо без поділу майна. Фактично сім`я розпалася, позивач пропонував варіанти поділу спільного майна, на які відповідачка не погодилась. Відповідачка не по людські відноситься до позивача. Він потрапив до лікарні, коли намагався повернутися в сім`ю, з діагнозом крововилив в мозок, йому робили трепанацію черепа, в свою чергу відповідачка взагалі його не підтримала, не з`явилась в лікарню до операції, а після операції, з`явившись до лікарні, влаштувала скандал, не дивлячи на те, в якому стані він перебував, та забрала у нього ключі від усіх їх спільних будинків. З моменту подачі позову до суду, відповідачка жодного разу не намагалась примиритися, спілкування між ними не відбувається, реальних намірів на примирення не виявляла. Позивач просив задовольнити позов. У судовому засіданні 03.03.2026 року представник позивача адвокат Рогозний І.М. просив задовольнити позов, оскільки між сторонами сім`я фактично розпалась, реальних намірів для примирення, сторона відповідача не вчиняла і вчиняти не буде. Адвокат Рогозний І.М. намагався поговорити з приводу цього питання із адвокатом Зозулянським Д.О., однак йому повідомили, що сторона відповідача має намір вирішувати питання розірвання шлюбу лише разом із питанням поділу майна, однак ці процеси не залежать один від одного. У судове засідання 03.03.2026 року відповідач [PERSON] та її представник адвокат Зозулянський Д.О. не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується підписом адвоката Зозулянського Д.О. на розписці, а також Довідкою про доставку судової повістки в електронному кабінеті Електронного суду. Будь-яких заяв або клопотань суд не отримував, станом як на час судового засідання 09:30, так і під-час судового засідання, до переходу на стадію ухвалення судового рішення, причин не явки до суду сторона відповідача не повідомила. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Заслухавши доводи та пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов слід задовольнити, з таких підстав. Сторони уклали шлюб, зареєстрований 22 серпня 2009 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 412. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причинами розірвання шлюбу є те, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, як зазначив позивач у судовому засіданні, він пішов із сім`ї 06.10.2024 року, тобто майже півтора роки тому. Повернувся на три тижні 08.03.2025 року, оскільки до нього прийшов син, просив повернутися, і він це зробив заради сина, про що наразі жалкує. Протягом цих трьох тижнів перебування у сім`ї, він чітко для себе зрозумів, що збереження сім`ї неможливо, та остаточно пішов із сім`ї,він проживає окремо, та не має наміру поновлювати сімейні відносини, категорично заперечує проти їх продовження, подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу є неможливим. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст.18 ч.2 п.3, ст.ст.51,56 ч.3, ст.110 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце. Суд установив, що у сторін сім`я розпалася, позивач проживає окремо, спільного господарства сторони не ведуть, у судовому засіданні позивач наполягав на розірванні шлюбу та категорично заперечував проти надання строку для примирення, а тому суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу є не можливим, та буде суперечити інтересам позивача. Суд не може примушувати подружжя проживати разом, цікавитися їх приватним життям, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків, а надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду (постанова Верховного Суду від 26.11.2018 у справі № 761/33261/16-ц). Суд констатує, що справа про розірвання шлюбу перебуває в провадженні суду майже чотири місяці, разом із тим в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачкою протягом цього періоду жодних дій для збереження сім`ї, в свою чергу позивач у судовому засіданні повідомив, що жодного спілкування між подружжям за цей період не відбувалось, і він остаточно вирішив розірвати шлюб, він не має довіри до відповідачки, проживає окремо, спільного господарства сторони не ведуть, між ними лише залишились неврегульованими майнові питання. У ст. 5 протоколу No7 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (далі Європейська конвенція) вказано: «Кожен з подружжя у стосунках між собою і зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання». Окрім того, чинна норма Сімейного кодексу України щодо заборони звернення з заявою про розірвання шлюбу у період вагітності дружини та наявності дитини до року є порушенням ст. 8 Європейської конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Європейський суд з прав людини у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява № 56030/07) від 12 червня 2014 р. зазначив: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до ст. 8 надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом. При цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Суд виходить із того, що добровільність шлюбу принцип сімейного права, що охоплює наявність вільної та цілковитої згоди не лише при реєстрації шлюбу, а й під час перебування у шлюбі і подальшого його розірвання. Тобто ніхто не може бути примушений до перебування у шлюбних відносинах. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved