Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] , (далі-позивач) звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] (далі-відповідач) про стягнення аліментів. У позовній заяві просить суд присудити кошти на утримання (аліменти) дитини [PERSON] та стягнути їх з [PERSON] , в розмірі п?ять тисяч гривень (5000 гривень), щомісячно, починаючи з дня пред?явлення цього позову і до досягнення дитини повноліття.. Позивач з посиланням на статті 150 та 180 СК України стверджує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, який буде необхідним для фізичного, морального і соціального розвитку, такий рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Позивач зазначила, що самостійно такий рівень вона забезпечити не в змозі, тому батько, який неофіційно працює, є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти у розмірі 5000 гривень.. Щодо розміру аліментів, позивач зазначила, що відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним, отримує дохід, має нерухоме майно, його здоров`я дозволяє працювати, а тому може сплачувати аліменти у розмірі 5000 гривень. Аргументи учасників справи. Позивач подала до суду заяву, де зазначила, що просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача просить розглянути справу в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Позивач подала до суду заяву, де зазначила, що просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача просить розглянути справу в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 19 січня 2017 року Виконавчим комітетом Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 3. [PERSON] зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] , разом з дитиною, [PERSON] . Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У статті 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1 та 2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як слідує зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частці від доходу відповідача. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом, діти наразі проживають разом з матір`ю та фактично знаходиться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні. Стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оскільки судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, а отже тягар по її утриманню здебільшого покладається на неї, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно якого дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, враховуючи ту обставину, що відповідач за позовом є особою працездатного віку, не заперечує проти визначеного позивачем розміру аліментів, з урахуванням матеріального становища дитини та її батька, суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання. Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» для дітей віком до 6 років, який станом на 01 січня 2026 року становить 3 512,00 гривні., суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання [PERSON] [INFO] , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду - з 09 січня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд виснував про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved