Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У вересні 2025 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №101377105 від 24.03.2024 року в сумі 28 440,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №101377105, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 8 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Позивач зазначає, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. У свою чергу, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. 29.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29.07.2024 року. Відповідно до умов даного Договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і за Кредитним договором № 101377105 від 24.03.2024 року. Позивачем також вказано, що сума заборгованості відповідача становить 28 440,00 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 8 000,00 грн.; заборгованість за сумою відсотків - 19 080,00 грн.; заборгованість за комісією за видачу кредиту - 1 360,00 грн.. На підставі викладеного позивач просить позовну заяву задовольнити та стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №101377105 від 24.03.2024 року у загальному розмірі 28 440,00 грн. та вирішити питання судових витрат. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення. Ухвала про відкриття провадження у справі від 01 жовтня 2025 року двічі направлялась відповідачу [PERSON] , [INFO] , на його зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - [ADDRESS] . Вказані поштові конверти поверталися до суду без вручення. За результатами відстеження стану поштових відправлень (веб-ресурс: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) судом встановлено, що поштові відправлення не були вручені відповідачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 відповідно до якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 24.03.2024 року [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» із заявою на отримання кредиту №101377105, в якій зазначив, що бажає отримати кредит у розмірі 8 000,00 грн. строком на 105 днів із пільговим періодом 15 днів, відсоткова ставка: протягом пільгового періоду 2,10 % на день, а протягом поточного періоду 2,30 % на день. Судом встановлено, що 24.03.2024 року [PERSON] заповнив Анкету-заяву на кредит №101377105. Із вказаної анкети-заяви вбачається процес її оформлення та розгляду, а також те, що по заяві 101377105 погоджені наступні умови кредитування: погоджена сума: 8 000,00 грн., погоджений строк: 15 днів, комісія за надання: 17,00% одноразово, ставка процентів: 2,10 % за кожен день користування. 24.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №101377105, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 8 000,00 грн. загальним строком на 105 днів з 24.03.2024 року, який складається з пільгового (15 днів до 08.04.2024 року) та поточного (90 днів з 09.04.2024 року до 07.07.2024 року) періодів (п.п. 1.2 - 1.3 Договору). За умовами п. 1.4 Договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 08.04.2024 року (дата завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 07.07.2024 року (останнього дня строку кредитування). Договір про споживчий кредит №101377105 також містить відомості про загальні витрати позичальника за пільговий та весь строк кредитування, орієнтовну вартість кредиту, орієнтовну реальну річну процентну ставку. Денна відсоткова ставка (за весь строк кредитування) становить 2,43 % (п. 1.5 Договору). За умовами п. 1.5.1. Договору: Комісія за надання кредиту: 1 360,00 грн., яка нараховується за ставкою 17,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Пунктами 1.5.2., 1.5.3. Договору передбачено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2 520,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, а протягом поточного періоду: 16 560,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 Договору (п. 1.6 Договору). Розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п. 2.1 Договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Пунктом 2.3 Договору сторонами узгоджені умови пролонгації строку кредитування, зокрема щодо розміру відсоткової ставки. Згідно з п. 3.3.2 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни, передбачені п.п. 1.1-1.5 та п. 2.4 цього Договору. У відповідності до п. 6.1. договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та / або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору). Додатком № 1 до договору є Графік платежів, який складений з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умова та у строки, визначені в Договорі. Відповідно до довідки генерального директора ТОВ «МІЛОАН», [PERSON] , з яким укладено договір про споживчий кредит №101377105 від 24.03.2024 року ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН». Акцепт (Договір) підписаний Позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором: 844940; час відправки ідентифікатора позичальнику: 24.03.2024 о 0:47; номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор: [NUMBER] . Вказаний номер телефону [PERSON] вказаний у реквізитивній частині Кредитного договору №101377105 від 24.03.2024 року та Анкеті-заяві на кредит №101377105. Крім того, до матеріалів позовної заяви додано платіжне доручення 85468256 від 24.03.2024 року з якого встановлено, що ТОВ «Мілоан» здійснило платіж у розмірі 8 000,00 грн. на користь [PERSON] на рахунок № [NUMBER] із призначенням платежу: Кошти згідно договору 101377105. Зважаючи на викладене, суд робить висновок, що ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит №101377105 від 24.03.2024 року виконало, зарахувавши на належний [PERSON] банківський рахунок узгоджену суму кредитних коштів у розмірі 8 000,00 грн. За правилом, встановленим ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з пунктом 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з пунктом 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом, відповідачем підписано Кредитний договір №101377105 від 24.03.2024 року за допомогою одноразового ідентифікатора, який було направлено на номер телефону, зазначений ним під час укладення кредитного договору. [PERSON] погодився, що у відповідності до п. 6.5 Договору про споживчий кредит №101377105 від 24.03.2024 року, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Згідно з статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором №101377105, у відповідності до котрого вбачається, що нарахування відсотків на заборгованість здійснювалось первинним кредитодавцем в межах строку кредитування (до 07.07.2024 року) та за узгодженою сторонами відсотковою ставкою (2,10 % в день під час пільгового періоду та 2,30 % в день під час поточного періоду). 29 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Новий Кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т, у відповідності до котрого Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості) (п. 1.1 Договору). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (п. 1.2 Договору). В якості компенсації за придбання (відступлення) Прав Вимоги, Новий Кредитор протягом 5 робочих днів сплачує Кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання Сторонами цього Договору складає 1 205 134,90 грн. без ПДВ. При цьому оплата Прав Вимоги, які підлягають відступленню згідно цього Договору, до кожного окремого Боржника, визначається згідно з Додатком №1 до даного Договору (п. 7.1 Договору). У відповідності до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 29 липня 2024 року до Договору відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29 липня 2024 року, кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр Боржників кількістю 1 865. Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29 липня 2024 року, ТОВ «МІЛОАН» відступив ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , номер кредитного договору: 101377105 від 24.03.2024 року на загальну сума 28 440,00 грн., яка складається з залишку по тілу кредиту в сумі 8 000,00 грн.; залишку по відсотках в розмірі 19 080,00 грн.; залишку по комісії в сумі 1 360,00,00 грн. До матеріалів справи додано платіжне доручення №4239 від 29.07.2024 року, з якого встановлено, що ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» здійснило платіж у розмірі 1 205 134,90 грн. на користь ТОВ «МІЛОАН» із призначенням платежу: Оплата згідно ДОГОВОРУ ВІДСТУПЛЕННЯ ПРАВ ВИМОГИ №110-МЛ/Т від 29 липня 2024 року без ПДВ. Таким чином, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» виконало своє грошове зобов`язання перед ТОВ «МІЛОАН» відповідно до Договору відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29 липня 2024 року. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Зобов`язання відповідач не виконав ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надало належні та достатні докази на підтвердження права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №101377105 від 24.03.2024 року. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно повернув вказаний борг. Крім того, належними та достатніми доказами відповідач не підтвердив, що картковий рахунок № [NUMBER] не належить йому, не спростував факт зарахування на його рахунок грошових коштів у розмірі 8 000,00 грн. Суд звертає увагу, що протягом розгляду справи відповідачем не подано пояснень чи письмових доказів на підтвердження неможливості виконання умов договору. Судом встановлено, що на підставі укладеного кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит, комісію та відсотки за користування ним, однак свого зобов`язання вчасно не виконав, кредит не повернув, нараховані відсотки та комісію за надання кредиту не сплатив. Оскільки умови кредитного договору відповідач не виконав своєчасно і належним чином, то суд доходить висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити у повному обсязі та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №101377105 від 24.03.2024 року у загальному розмірі 28 440,00 грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. У поданому позові позивач просить стягнути із відповідача на свою корить судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач долучив до матеріалів справи: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2093, видане на ім`я Усенко Михайло Ігорович; копію договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року про надання Адвокатським об`єднанням «Апологет» (Виконавець) правової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Клієнт); Ордер надання правничої допомоги серії ВС №1381377 від 02 липня 2025 року з якого встановлено, що правом представляти Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у судах загальної юрисдикції наділений адвокат Усенко Михайло Ігорович; Акт №Д/2885 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 19.09.2025 року з якого вбачається, що Виконавцем надано Клієнту, а Клієнтом прийнято послуги згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року по боржнику [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] за кредитним договором №101377105 на загальну суму 8 000,00 грн.; Детальний опис наданих послуг до Акту №Д/2885 від 19.09.2025 року за Договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, суд враховує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідач. Відповідач не скористався правом подати клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, внаслідок чого суд позбавлений права зменшити суму судових витрат на професійну правничу допомогу за власною ініціативою. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, із відповідача на користь позивача слід стягнути 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Щодо судових витрат по сплаті судового збору. Позивач надає суду платіжну інструкцію №22683 від 19.09.2025 року, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснило платіж у розмірі 2 422,40 грн. на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Святошинського районного суду міста Києва до [PERSON] . Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved