Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

02 червня 2025 року ТОВ «Фінпром Маркет» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №1616832 від 01.04.2021 року в розмірі 11 808 грн, сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн. Ухвалою від 09.06.2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі. Позивач ТОВ «Фінпром Маркет» та його представник адвокат Ткаченко Ю. О. копію ухвали про відкриття провадження отримали 10.06.2025, яка була надіслана до їх електронних кабінетів. Відповідач [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження у справі не отримав, зворотне повідомлення повернуто до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Так, відповідач не повідомив суд про зміну адреси реєстрації чи проживання. Оскільки згідно з інформацією, зазначеною у повідомленні про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 06 102 5910 7990, копія ухвали суду та копія позовної заяви з додатками відповідачу не вручено, а поштове відправлення повернуто до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою»", то суд приходить до висновку, що згідно ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідачу вручено вказане поштове відправлення і фактично він є повідомленим про розгляд справи в суді першої інстанції. Окрім того, цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу було направлено на його офіційну електронну адресу, зазначену позивачем у позові. Ухвалою суду від 12.12.2025 за клопотанням позивача у АТ «Універсал Банк» було витребувано документи щодо отримання відповідачем грошових коштів за вказаним договором позики. У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відзив на позовну заяву відповідач теж не подавав. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.04.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №1616832 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3500,00 грн. строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Згідно графіка повернення позики (п.2 договору), реальна річна процентна ставка становить 726,35%, орієнтовна загальна вартість позики становить 5589,50 грн 00 коп. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора - електронного підпису 7RJm8KN8FK (п.11 договору), у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що підтверджується, також, довідкою про ідентифікацію. До договору позики долучені Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», затверджених рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», протокол №11/02/2021 від 11.02.2021. Відповідно до п. 4 позики №1616832 від 01.04.2021, позичальник до моменту підписання договору вивчає цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. З огляду на вказане, в даному випадку сторонами погоджено умови кредитування, зокрема сума кредиту, розмір та порядок нарахування відсотків, строк повернення кредитних коштів. Факт перерахування відповідачу грошових коштів за вказаним договором позики підтверджується: - електронною платіжною інструкцією №97a33464-612d-476c-b1c2-0f85b2fe3776 від 01.04.2021 про перерахування коштів [PERSON] в сумі 3500 грн на його банківську карту [NUMBER] , зазначену ним у договорі. Вказана платіжна інструкція видана ТОВ «Фінекспрес» - фінансової компанії, яка здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі; - довідкою №КД -000024508/ТНПП від 30.04.2025 ТОВ «ФК «Фінекспрес» про перерахування коштів [PERSON] - листом №10\\04\\25-93 від 10.04.2025, виданим позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує перерахування на банківську карту відповідача онлайн - позики на підставі вказаної платіжної інструкції, в якій зазначено номер платежу №97a33464-612d-476c-b1c2-0f85b2fe3776. Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Окрім того, згідно повідомлення АТ «Універсал Банк» від 01.01.2026 на ухвалу суду від 12.12.2025, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в АТ «Універсал Банк» емітовано карту № [NUMBER] на яку, як вбачається з виписки по рахунку, 01.04.2021 здійснено переказ коштів в сумі 3500 грн. Таким чином, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало своє зобов`язання за договором позики та надало грошові кошти відповідачу в сумі 3500 грн. Однак, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином, в результаті чого, згідно з розрахунком, наданим ТОВ «Фінпром Маркет» станом на 28.05.2025 включно у відповідача утворилась заборгованість за договором позики в сумі 11 808 грн, з яких: 3500 грн - основний борг, 8308 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за Допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір про надання позики, є укладеним з додержанням письмової форми визначеної законом, оскільки укладений з додержанням процедури визначеної законом України «Про електронну комерцію», та підписаний відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку визначеному ст. 12 Закону та умов кредитного договору. На підтвердження факту укладення даних договорів відповідачем свідчить зазначення в договорі її особистих даних, таких як номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання, а також існування самого тексту договору у позивача, який згідно зі ст. 11 Закону є оригіналом такого договору. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання:, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору - 7RJm8KN8FK. Без отримання листів на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету вказаний кредитний договір не був би укладеним. Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів, на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовими ідентифікаторами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з умовами договору позики позичальник зобов`язується вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу,інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також ч.3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Ч.1ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно доч.1ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно доч.1ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч.1ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з наданих позивачем доказів фінансова установа ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свій обов`язок своєчасно та у повному обсязі, а [PERSON] порушив умови договору та зобов`язання по погашенню позики у зв`язку з чим в нього утворилась заборгованість у сумі 11 808 грн. Щодо переходу прав вимоги за вказаним кредитним договором до позивача, судом встановлено наступне. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому ч. 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 26 жовтня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» уклали договір факторингу №2610, відповідно до п.1.1 якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (Додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Згідно п.6.2, п.6.3, п. 6.4 вказаного договору, ціна продажу за цим договором становить 7 841 694, 32 грн, яку фактор сплачує на користь клієнта в наступному в строк до 26.10.2022 включно. Днем сплати фактором клієнту ціни продажу вважається день перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта в розмірі та порядку, встановленому п.6.2 цього договору. При цьому, всі наслідки ненадходження грошових коштів на рахунок клієнта несе фактор. На підтвердження укладення вказаного договору факторингу позивачем було надано: копію договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами»; копію зразка акта прийому-передачі документації (додаток №2 до договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року); копію зразка формату реєстру заборгованостей на електронному носії інформації (Додаток №3 до договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року) з підписами представників сторін; копію зразка акта прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року (додаток №4 до договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року); копію акта прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року (додаток №4 до договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року) з підписами представників сторін; копію зразка акта прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року (додаток №5 до договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року); копію акта прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року (додаток №5 до договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року) з підписами представників сторін; реєстр прав вимог №2 від 26 жовтня 2021 року, в якому під № 8363 зазначено боржником відповідача, номер договору позики №1616832 від 01.04.2021, загальну суму заборгованості 11 808 грн, з яких: 3500 грн - основний борг, 8308 грн - заборгованість за відсотками; копію Акта звірки взаємних розрахунків за період січень 2021 р. - грудень 2022 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» за договором факторингу №2610 від 26.10.2021; копію акта звірки взаємних розрахунків за період 2023 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» за договором факторингу №2610 від 26.10.2021. Однак, позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №2610 від 26.10.2021. Разом з тим, згідно п.6.2, п.6.3, п. 6.4 вказаного договору, ціна продажу за цим договором становить 7 841 694, 32 грн, яку фактор сплачує на користь клієнта в строк до 26.10.2022 включно. Днем сплати фактором клієнту ціни продажу вважається день перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта в розмірі та порядку, встановленому п.6.2 цього договору. Аналогічні положення передбачено також у договорі факторингу №030423-ФК від 03.04.2023, укладеному між ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет», зокрема 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023, відповідно до п.1.1 якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (Додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Згідно п.6.2, п.6.3, п. 6.4 вказаного договору, ціна продажу за цим договором становить 22 573 367,99 грн, яку фактор сплачує на користь клієнта в наступному в строк до 01.07.2023 включно. Днем сплати фактором клієнту ціни продажу вважається день перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта в розмірі та порядку, встановленому п.6.2 цього договору. При цьому, всі наслідки ненадходження грошових коштів на рахунок клієнта несе фактор. На підтвердження укладення вказаного договору факторингу позивачем було надано: копію договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023; копію зразка акта прийому-передачі документації (додаток №2 до вказаного договору факторингу); копію зразка формату реєстру заборгованостей на електронному носії інформації (Додаток №3 до вказаного договору факторингу) з підписами представників сторін; копію зразка акта прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу; копію акта прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 (додаток №4 до вказаного договору факторингу) з підписами представників сторін; копію зразка акта прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 (додаток №5 до вказаного договору факторингу); копію акта прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 (додаток №5 до вказаного договору факторингу) з підписами представників сторін; реєстр боржників (додаток №1 до вказаного договору факторингу), в якому під №28191 зазначено боржником відповідача, номер договору позики №1616832 від 01.04.2021, загальну суму заборгованості 11 808 грн, з яких: 3500 грн - основний борг, 8308 грн - заборгованість за відсотками; копію акта звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» за договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2023. Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами». Наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Фінпром Маркет». Так, згідно сталої практики Верховного Суду для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12, від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17). Позивач на підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження первісного кредитора зі сторони ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» згідно договору факторингу саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги (реєстр прав вимог №2 від 26.10.2021), до позовної заяви додав Акти звірки взаємних розрахунків. Верховний Суд у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/18 дійшов правового висновку про те, що акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: перерахування коштів, поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Також Верховний Суд у постанові від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17 вказав на те, що про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунка, а також прибуткові та видаткові касові ордери в разі внесення грошей до каси підприємства. При цьому, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Проте, позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №2610 від 26.10.2021, як і за іншим договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2023. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що: «Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги». Таким чином, наявні у справі реєстри прав вимог, де боржником указано [PERSON] , самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора відносно позичальника, оскільки належними доказами набуття таких прав, крім реєстрів, мають бути докази, що підтверджують оплату за договором факторингу. Оскільки судом встановлено, що ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні не набуло, тому таке право не могло бути переданим цим товариством до ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Як вбачається з положень ч.1ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», а наступний перехід прав вимоги, який є похідним, не може підтвердити передання такого права до останнього кредитора ТОВ «Фінпром Маркет». Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. З урахуванням викладеного та виходячи з наявних в справі доказів, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Фінпром Маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Крім того, ч.1, ч.2 п. 2ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки рішенням суду в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінпром Маркет» відмовлено, тому відповідно до вимогст.141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed