Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02 серпня 2002 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.10.2009 року шлюб між ними розірвано. Однак, після припинення шлюбу вони надалі продовжували спільно проживати та вести спільне господарство. Такі відносини тривали до травня 2018 року. У період шлюбу вони з відповідачем розпочали і завершили будівництво житлового будинку. 14.07.2009 року ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" виготовило на ім`я колишнього чоловіка [PERSON] технічний паспорт на цей житловий будинок, який має загальну площу 163.6 кв. м. та розташований за адресою: [ADDRESS] , Яремчанської міськради. 15 грудня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельною контролю в Івано-Франківській області зареєстровано декларацію про готовність об?єкта до експлуатації на житловий будинок по [ADDRESS] , подану відповідачем. В декларації вказано: початок будівництва - 2004 рік, закінчення будівництва - 2007 рік. 17 липня 2012 року рішенням виконавчого комітету Татарівської сільської ради №103 визнано право власності за [PERSON] на вказаний житловий будинок. Про оформлення відповідачем права власності на житловий будинок позивачка дізналася із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.07.2018 р. Окрім того, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0790 га (кадастровий номер ділянки 2611091201:14:001:0023) по [ADDRESS] , на якій знаходиться вищевказаний житловий будинок. Ця ділянка була придбана ним у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2006 року №2737, під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Таким чином, за час шлюбу нею та відповідачем було набуто спільне майно: житловий будинок, загальною площею 163,6 кв. м. по [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0790 га з кадастровим номером 2611091201:14:001:0023 по [ADDRESS] , на якій розташований вищевказаний будинок. Дійти згоди щодо поділу спільного майна спільно із відповідачем вони не можуть. А тому, позивачка звернулася до суду, та з урахуванням змінених позовних вимог, просить здійснити поділ спільного майна подружжя у натурі, виділивши у її власність 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 163,6 кв. м., розташованого по [ADDRESS] та 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0790 га з кадастровим номером 2611091201:14:001:0023, розташованої по [ADDRESS] ; а також виділивши у власність відповідачу [PERSON] : 1/2 частину вказаного житлового будинку та 1/2 частини зазначеної вище земельної ділянки. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 02.08.2018 року відкрито провадження у справі і призначено до підготовчого судового засідання суддею Івановим А.П. (т.1, а. с. 28). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 02.08.2018 року накладено арешт на житловий будинок загальною площею 163,6 кв. м., по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [INFO] , жит. [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] та на земельну ділянку площею 0,0790 га, кадастровий номер 2611091201:14:001:0023, по [ADDRESS] (т.1, а.с.25). Справа перебувала у провадженні Суду у складі судді Іванова А.П. до 07.08.2018 року (т.1, а.с.38). 04.04.2019 року відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа передана для розгляду судді Польської М.В. (т.1, а.с.39). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.04.2019 року відкрито провадження у справі суддею Польською М.В. (т.1, а. с. 41). Справа перебувала у провадженні Суду у складі судді Польської М.В. до 27.03.2020 року (т.1, а.с.133). У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Польської М.В. до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області та відсутністю у штаті суду суддів, процесуальних рух у справі не здійснювався до 03.08.2020 року (т.1, а. с. 135). Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020, справа передана для розгляду судді Остап`юк М.В. (т.1, а. с. 136). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28.08.2020 року суддею Остап`юк М.В. справа прийнята до провадження (т.1, а.с.137). Ухвалою суду від 24.05.2021 визнано явку [PERSON] обов`язковою (т.1 а.с.228). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15.11.2021 витребувано від ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» якісні належним чином засвідчені копії матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок [PERSON] , загальною площею 163,6 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] (т.1 а. с. 243). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.07.2022 призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено (т.2 а.с.89). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20.10.2023 відновлено провадження у справі (т.2 а. с. 109). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 19.02.2024 застосовано до відповідача у справі - [PERSON] захід процесуального примусу у виді штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень) 00 коп (т.2 а.с.144). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 19.02.2024 призначено по справі судову інженерно-технічну та оціночно-будівельну експертизу, провадження у справі зупинено (т.2 а.с.147). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28.01.2025 відновлено провадження у справі (т.2 а. с. 146). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.08.2025 призначено справу до судового розгляду (т.2 а.с.218). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області стадію ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 06.03.2026 року. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судові засідання з`являвся до 2022 року, після 2022 року Відповідач у судові засідання не з`являвся. Повідомлявся завчасно судовими повістками на на сайті Судової влади. Про останнє судове засідання, яке відбулося 24.02.2026 року, останній повідомлений особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (т.2, 232). Зважаючи, що відповідач був обізнаний про вказане цивільне провадження, тривалість розгляду цієї справи, Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності Відповідача з урахуванням його відзиву на позов, письмових пояснень та заяв, наявних у матеріалах справи. Так, у заяві від 19.06.2019, відзиві на позов від 30.09.2019, відповідач [PERSON] повністю заперечив позовні вимоги, зазначив, що позивачка намагається поділити майно, яке було набуте ним після розірвання шлюбу, та яке було придбане за його особисті кошти. При цьому посилається на обставини щодо проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з 2009 року по 2018 рік та ведення спільного господарства. Однак не встановленим є факт проживання ними однією сім?єю як чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого був набутий спірний будинок, та не встановлено, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Пояснив, що спірна земельна ділянка, котра розташована під будинком, була куплена ним у 2006 році. Закінчення будівництва житлового будинку в котрому він проживав з позивачкою було у 2007 році за час шлюбу. Тому Позивачка не могла не знати і в будь-якому випадку мала всі можливості дізнатися раніше, що право власності на спірну землю при її купівлі у 2006 році та на житловий будинок у 2012 році було оформлено на нього без урахування її прав як співвласника. Про наявність даного майна Позивачка знала ще в шлюбі, проте після розірвання шлюбу вона жодних питань про поділ майна не ставила до нього ні в досудовому, ні в судовому порядку. Тому Позивачкою жодним чином не доведено через що вона не знала і ніяк не могла дізнатись про порушення свого цивільного права. Позивачкою не надано жодних доказів їхнього спільного проживання після розірвання шлюбу до травня 2018 року, а тому просив застосувати строк позовної давності, та відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. Заперечуючи заяву про застосування строку позовної давності, Сторона позивача зазначає, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного з подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до закінчення трьох років від дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, що підтверджують заперечення права одного з подружжя на придбане в період шлюбу майно, зареєстроване за іншим чоловіком, не може свідчити про порушення прав і вказувати на початок перебігу позовної давності. Саме починаючи із січня-лютого 2018 року відповідач почав вимагати від позивачки покинути будинок, в холодну погоду не відкривав їй вхідні двері після повернення з роботи, мотивуючи тим, що дім є його одноособовою власністю, і що вона не має на нього жодних прав, тобто почав заперечувати права одного з подружжя на придбане в період шлюбу майно. І саме така його поведінка стала причиною фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства в травні-червні 2018 року. Порушення права - це момент, коли між колишніми чоловіком і дружиною виникає спір стосовно цього майна. Зазначає, що у даному випадку строк позовної давності у позивачки почав відраховуватися, коли її виганяли з будинку. Саме з цього часу вона не могла користуватися будинком, який належав спільно їй і чоловікові. Відтак, просить у задоволенні заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності відмовити. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі власності співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної. Крім того, що після рішення суду, в подальшому їхні шлюбні відносини були відновлені. Вона з відповідачем спільно здійснювали догляд за дітьми, продовжували спільно проживати в с. Татарів, вести домашнє господарство. Саме тому туди в с. Татарів і переїхали на постійне місце проживання їхні діти - Денис і Дарія, які навчалися спочатку у Ворохтянській загальноосвітній школі І-ІІІІ ступенів Яремчанської міської ради у період з 29.08.2012 р. по 05.02.2013 р., що підтверджується листом №127/05-04 від 26.06.2019 р., наданим школою, а потім у Яблуницькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Яремчанської міської ради у період з 02.02.2015 р. - 03.09.2018 р., що також підтверджується листом №56 від 08.07.2019 р.. Окрім того, позивачка працювала в період із 04.01.2018 р. по 18.06.2018 р. у фізичної особи-підприємця [PERSON] покоївкою у готельному комплексі « [INFO] » в с. Татарові, що підтверджується записами у її трудовій книжці, наказом про прийняття на роботу №9 від 2.01.2018 р., наказом про звільнення з роботи №12 від 14.06.2018 р., трудовим договором, повідомленням від 03.01.2018 р. про прийняття на роботу, поданим до органу ДФС. Вказаний готель «Коруна» знаходиться у цьому ж [ADDRESS] . Зазначає, що вони із відповідачем спільно здійснювали поїздки, інколи навіть одними рейсами літаків у США (в м. Філадельфія) кожного року, оскільки були володільцями «Зеленої карти», за умовами якої необхідно було хоча б раз у рік відвідати США. Такі поїздки були у 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роках. Під час перебування у м. Філадельфії (штат Пенсильванія, США) вони разом проживали у своїх спільних знайомих в одній кімнаті. Деякий час вони спільно займалися підприємницькою діяльністю у США, зокрема, надавали послуги із перевезення вантажів по США: відповідач [PERSON] виконував обов?язки водія вантажного мікроавтобуса, а позивачка [PERSON] - експедитора цього мікроавтобуса. Також, в період з 01.11.2012 р. по 17.03.2013 р. позивачка перебувала на обліку та отримувала допомогу по безробіттю у Яремчанському міському центрі зайнятості Івано-Франківської області. Починаючи із січня-лютого 2018 року [PERSON] почав вимагати від позивачки покинути будинок, в холодну погоду не відкривав їй вхідні двері після повернення з роботи, мотивуючи тим, що дім є його одноособовою власністю, і що вона не має на нього жодних прав, тобто почав заперечувати права одного з подружжя на придбане в період шлюбу майно. І саме така його поведінка стала причиною фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства в травні-червні 2018 року, після закінчення навчальному року у дітей в школі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 02.08.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом РАГС Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, актовий запис № 909. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (свідоцтва про народження від 18.12.2002 №2082 та від 23.07.2005 №13055728 ,т.1 а.с.7-9). Як вбачається з Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Івано-Франківській області від 15.12.2011 № ІФ18211105383, замовником якої є [PERSON] , у 2004 році, у період шлюбу Сторін, розпочато будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , Яремчанської міськради. Будівництво якого завершено в 2007 році. Загальна площа будівлі 163,6 кв. м. 30.10.2012 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказаний будинок (т.1, а. с. 16-17). На підставі Договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 24.06.2008 року, зареєстрованого за № 2737, ВСК № [NUMBER] , відповідач [PERSON] у 2008 році купив земельну ділянку площею 0, 0790 га у [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 03 квітня 2009 року [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЗ № 412771 від 03.04.2009 року. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 2611091201:14:001:0023. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.10.2009 року шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 23.12.2009 року (т.1, а. с. 5). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами наявний спір щодо поділу майна подружжя, оскільки об`єкт нерухомості: будинок - побудований за спільні кошти та спільними зусиллями сторін в період шлюбу, а відтак є спільним сумісним нерухомим майном, в зв`язку з чим підлягає поділу в рівних частинах між сторонами, та земельна ділянка під таким будинком, яка придбана у період шлюбу, належить подружжю у тих же частках, а тому зважаючи на те, що відповідачем зазначені обставини не визнавалися в досудовому порядку, позивачка звернулася до суду із даним позовом. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (частини третя статті 61 та частина четверта статті 65 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України, а відповідно до пункту 24 та пункту 25 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З матеріалів справи вбачається, що за час перебування в шлюбі збудований Сторонами, але не введений в експлуатацію об`єкт нерухомості: житловий будинок, загальною площею 163,6 кв., який розташований за адресою: [ADDRESS] та право власності на який у 2012 році було зареєстровано за відповідачем, - є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому наявні підстави для його поділу. Також об`єктом спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, площею 0, 079 га з кадастровим номером 2611091201:14:001:0023, оскільки придбана у період перебування Сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 24.06.2008 року, зареєстрованого за № 2737, ВСК № [NUMBER] , право власності на яку зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] . За змістом частини першої та частини другої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи викладене, побудований сторонами в період шлюбу об`єкт нерухомості - житловий будинок та придбана земельна ділянка з кадастровим номером 2611091201:14:001:0023 - є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи із правил рівності часток подружжя в спільному майні, тобто по 1/2 частині. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача у письмових заявах просила застосувати строк позовної давності, оскільки після розірвання шлюбу у 2009 році вони разом більше не проживали, спільне господарство не вели. Розриваючи шлюбні відносини, Позивачка жодних вимог про поділ майна не ставила. Про порушення своїх права вона мала дізнатися після розірвання шлюбу, або хоча б після реєстрації ним права власності на вказані об`єкти нерухомості на своє ім`я. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Приписами частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, позивач звернулась до суду з позовом 01.08.2018 року. Шлюб між сторонами розірвано 05.10.2009 року. Однак, позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом із дітьми до 2018 року як чоловік і дружина, але вже у незареєстрованому шлюбі. Тому підстав вважати, що порушуються її майнові права у неї не було. Однак, коли Відповідач, починаючи з січня - лютого 2018 року почав не впускати її до спільного будинку та вимагав покинути його, вона зрозуміла про порушення її права на спільно нажите майно за час шлюбу. І тоді у серпні 2018 року вона звернулася до суду з цим позовом про поділ майна. На підтвердження проживання разом з відповідачем та дітьми у спірному житловому будинку, позивачка надала довідки про навчання дітей до вересня 2018 року у місцевих навчальних закладах та про своє працевлаштування у місцевому готелі. Так, За узагальненою інформацією, наданою Ворохтянською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Яремчанської міської ради та Яблуницькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Яремчанської міської ради діти Сторін [PERSON] та [PERSON] у період з 2012 року по 03 вересня 2018 рік навчалися в цих закладах (т.1, а. с. 70, 71). Також із записів у Трудовій книжці, наказу № 9 ПП [PERSON] від 02.01.2018 «Про прийняття на роботу», наказу № 12 ПП [PERSON] від 14.06.2018 «Про звільнення з роботи» позивачка [PERSON] працювала покоївкою у готелі « [INFO] » у період з 04.01.2018 року по 18.06.2018 року, місце розташування якого [ADDRESS] (т.1, а. с. 70-78). Відповідач, заперечуючи факт спільного проживання з Позивачкою після розірвання шлюбу не спростував наведені факти Позивачки та не надав протилежної інформації про місце проживання спільних дітей, у період їхнього навчання у місцевих закладах та місце проживання самої Позивачки. Відтак, суд приймає твердження Позивачки про те, що про порушення своїх прав вона довідалася після того як Відповідач не впустив її до спірного житлового будинку, і цей період Позивачка вказує січень-лютий 2018 року, бо іншої інформації Суду не надано. Оскільки Відповідач не спростував вказані твердження Позивачки жодними доказами, то суд приходить до висновку, що Позивачка звернувся до суду з позовною заявою у межах загальної позовної давності. З огляду на викладене, суд відхиляє доводи Відповідача про сплив позовної давності. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на те, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та інше не встановлено домовленістю між ними, за Позивачем та Відповідачем в порядку поділу спільного сумісного майна слід визнати право власності на житловий будинок та земельну ділянку в рівних частинах. В порядку статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 3027 гривень 30 копійок слід стягнути із Відповідача на користь Позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved