Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за угодами про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії в загальному розмірі 57295,68 грн. звернулося ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР". В обґрунтування позовних вимог вказує, що 19.02.2017 між АТ "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі від 2000 до 200000 грн. строком на 3 роки, зі сплатою 35,99% річних. Позивач зазначає, що АТ "АЛЬФА-БАНК" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачці можливість користуватися грошовими коштами в межах кредитного ліміту, а відповідачка, в свою чергу, зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим допустила заборгованість. 12.07.2017 між АТ "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000 грн. строком на 1 рік, зі сплатою 35,99% річних. Позивач зазначає, що АТ "АЛЬФА-БАНК" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачці можливість користуватися грошовими коштами в межах кредитного ліміту, а відповідачка, в свою чергу, зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим допустила заборгованість. Вказує, що на підставі договорів факторингу від 17.05.2021 №2, від 18.05.2021 №18-05/2021, від 10.03.2023 №10-03/2023/01 до ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" перейшло право вимоги до відповідачки за угодами про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.02.2017 та від 12.07.2017. Таким чином, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуло право грошової вимоги до [PERSON] за угодами про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії в розмірі 57295,68 грн. Просить стягнути з відповідачки заборгованість за угодами про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, а також понесені судові витрати. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 23.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачці було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 22.01.2026 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачка правом подати відзив на позовну заяву не скористалася. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, розглянувши справу, відповідно до ст.274-279 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомила. За погодженням представника позивача, оскільки відповідачка повідомлена про час та місце розгляду справи, згідно ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Судом встановлено, що 19.02.2017 [PERSON] звернулася до АТ "АЛЬФА-БАНК" з пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (офертою), яка того ж дня була прийнята (акцептована) ним. Відповідно до оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.02.2017, паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ "Альфа-Банк", які підписані [PERSON] , остання отримала кредит в розмірі 200000 грн., строком на 3 роки, зі сплатою 35,99% річних. Таким чином, 19.02.2017 між АТ "АЛЬФА-БАНК" (з 18.08.2022 АТ "СЕНС БАНК") та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого АТ "АЛЬФА-БАНК" надало [PERSON] кредит в розмірі 200000 грн. на умовах повернення строковості та платності, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку 12.07.2017 [PERSON] звернулася до АТ "АЛЬФА-БАНК" з пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (офертою), яка того ж дня була прийнята (акцептована) ним. Відповідно до оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12.07.2017, паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ "Альфа-Банк", які підписані [PERSON] , остання отримала кредит в розмірі 2000 грн., строком на 1 рік, зі сплатою 35,99% річних. Таким чином, 12.07.2017 між АТ "АЛЬФА-БАНК" (з 18.08.2022 АТ "СЕНС БАНК") та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого АТ "АЛЬФА-БАНК" надало [PERSON] кредит в розмірі 2000 грн. на умовах повернення строковості та платності, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України, укладений між сторонами договір є обов`язковим для виконання. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 та ч.2 ст.509 ЦК України, зазначений договір є підставою виникнення зобов`язань. В судовому засіданні встановлено, що угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії відповідають вимогам ст.1054 ЦК України і доказів того, що вони оспорювалися відповідачкою не подано. Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. З матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання за угодами про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами угод. З виписки по рахунку за кредитною карткою встановлено, що отримавши кредитні кошти [PERSON] ними користувалася, в тому числі вносила кошти на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Заборгованість відповідачки за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.02.2017 становить 30868,32 грн., в тому числі 21921,31 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 3523,24 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 4252,15 грн. - заборгованість за пенею, 957,22 грн. - інфляційні збитки, 214,40 грн. нараховані 3% річних. Заборгованість відповідачки за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12.07.2017 становить 26427,36 грн., в тому числі 18198,96 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 5221,89 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 3006,51 грн. - заборгованість за пенею/штрафами. Таким чином в судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що відповідачка умов угод про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії щодо повернення кредиту порушила, в наслідок чого утворилася заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, частини основного тіла кредиту. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Згідно ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, процентні ставки, які застосовуються при визначенні суми боргу, яку боржник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора, поділяються на встановлені законом (три проценти річних від простроченої суми) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 19.02.2017 та 12.07.2017 отримала в кредит грошові кошти АТ "АЛЬФА-БАНК", але належним чином не виконала свої обов`язки за угодами, у зв`язку з чим виникла заборгованість за основною сумою кредиту, а також заборгованість за відсотками. А тому вказані суми підлягають стягненню з відповідачки у примусовому порядку. Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Частиною 1 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] у визначені угодами строки кредит не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, то з неї слід стягнути заборгованість за пенею в розмірі 7258,66 грн., інфляційні збитки в розмірі 957,22 грн. та 214,40 грн. нарахованих 3 % річних. При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості за угодами відповідачкою не оспорювався та те, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Згідно ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 17.05.2021 між АТ "АЛЬФА-БАНК" та ТОВ "ФЛЕКСІС" було укладено договір факторингу №2, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідачки за угодами про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.02.2017 та від 12.07.2017. 18.05.2021 між ТОВ "ФЛЕКСІС" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" було укладено договір факторингу №18-05/2021, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідачки за угодами про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.02.2017 та від 12.07.2017. 10.03.2023 між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" було укладено договір факторингу №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" право грошової вимоги до [PERSON] за угодами про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.02.2017 та від 12.07.2017. З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до договорів факторингу, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за угодами про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.02.2017 та від 12.07.2017 в загальному розмірі 57295,68 грн. Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Водночас, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не виконала своїх грошових зобов`язань перед позивачем за угодами про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.02.2017 та від 12.07.2017. При вирішенні зазначеного спору суд бере до уваги і те, що відповідачка належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не подала. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Звертаючи до суду, позивач серед іншого просить стягнути з відповідачки 16000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З наданих доказів вбачається, що 01.07.2024 між ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" та адвокатським бюро "ЛІГАЛ ІССІСТАНС" було укладено договір про надання правової допомоги №01-07/2024, а 01.10.2025 підписано заявку на надання юридичної допомоги №2024, відповідно до яких адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання надавати клієнту необхідну правничу допомогу у справі про стягнення з [PERSON] заборгованості за угодами про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.02.2017 та від 12.07.2017. З витягу з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 встановлено, що ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" понесено 16000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. При вирішенні заявлених вимог позивача в частині відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором суд також приймає до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 (справа №905/1795/18) та від 08.04.2020 (справа №922/2685/19), відповідно до яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved