Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

09 грудня 2025 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ПП «Мікс-Стиль» про стягнення суми позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю за місцем нерухомого майна, а саме до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. Договір позики, було укладено, 05 серпня 2025 року між позивачкою та з Приватним підприємством «Мікс-Стиль», нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1023. За умовами договору ПП «Мікс-Стиль» отримало від позивачки в борг грошові кошти у розмірі 1 000 000 грн, строк повернення позики встановлений до 05 листопада 2025 року включно, проценти за користування не нараховуються (безпроцентна позика) 05 серпня 2025 року [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики уклала з ПП «Мікс-Стиль» Договір застави нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1024. Відповідно до договору іпотеки ПП «Мікс-Стиль» передало в іпотеку на користь позивачки як іпотекодержателя нерухоме майно, а саме: -Нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] , загальною площею 368, 3 кв. м., іпотека зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1547845648102, відповідно до реєстру; -Земельну ділянку із кадастровим номером 4810200000:02:004:0009, площею 0,0518 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі. 10 листопада 2025 року позивачка направляла ПП «Мікс-Стиль» досудову вимогу про повернення суми позики у повному обсязі Посилаючись на те, що відповідач ухилився від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення коштів, а тому [PERSON] просила стягнути з відповідача на свою користь суму за договором позики у розмірі 1 000 000 грн, а також 10 000 грн судового збору. Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 18 лютого 2026 року до суду надійшла заява представника відповідача, в якій зазначено, що Приватне підприємство «Мікс-Стиль» визнає позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, та просить розгляд справи проводити без їх участі. 04 березня 2026 року на адресу суду надійшла заява від позивачки [PERSON] про розгляд без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, однак надав суду заяву про визнання позовних вимог повністю. Судом встановлено, що 05 серпня 2025 року між позивачкою та з Приватним підприємством «Мікс-Стиль» укладено договір позики, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1023. За умовами договору ПП «Мікс-Стиль» отримав від позивачки в борг грошові кошти у розмірі 1 000 000 грн, строк повернення позики встановлений до 05 листопада 2025 року включно, проценти за користування не нараховуються (безпроцентна позика). Також 05 серпня 2025 року [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики уклала з ПП «Мікс-Стиль» договір застави нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1024. Відповідно до договору іпотеки ПП «Мікс-Стиль» передало в іпотеку на користь позивачки як іпотекодержателя нерухоме майно, а саме: - Нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] , загальною площею 368, 3 кв. м., іпотека зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1547845648102, відповідно до реєстру; - Земельну ділянку із кадастровим номером 4810200000:02:004:0009, площею 0,0518 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законом, зокрема з договорів та інших правочинів. З положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Зі змісту договору позики (а. с. 8) вбачається факт виникнення між сторонами позикових зобов`язань, зокрема отримання ПП «Мікс-Стиль» від [PERSON] коштів у якості позики у розмірі 1 000 000 грн. Також факт отримання ПП «Мікс-Стиль» від [PERSON] коштів у якості позики у розмірі 1 000 000 грн підтверджується платіжною інструкцією від 05 серпня 2025 року (а. с. 18). Положення ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Крім цього, згідно ч.ч. 1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином, наявність боргового документа у [PERSON] (кредитора) та відсутність інших доказів виконання позичальником позикового зобов`язання вказує на те, що позичальник зобов`язання по поверненню коштів належним чином не виконав. Однак, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України). За встановлених обставин, з ПП «Мікс-Стиль» на користь [PERSON] на підставі ст. ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню борг за договором позики (в межах вимог) у розмірі 1 000 000 грн. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частинами першою та четвертою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. . У постановах від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, яка впливає на визначення правомірності державної реєстрації переходу права власності на іпотечне майно під час позасудового врегулювання. Крім того, у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 201/15228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до 26 лютого 2020 року Порядок № 1127 не передбачав подання державному реєстратору звіту про оцінку предмета іпотеки, проте така вимога передбачалася у частині третій статті 37 Закону України «Про іпотеку», що має вищу юридичну силу та відповідно до якої іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, й зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, тому іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору документ про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ним. Підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки є порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. До таких порушень належить, зокрема й ненадання експертної оцінки предмета іпотеки на день його відчуження. Подібні висновки сформовано у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2025 року у справі № 646/857/18 (провадження № 61-16955св24). Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до визнання відповідачем позову та вимог позовної заяву суд приходить до висновку проте, що звернути стягнення на предмет іпотеки, передати у забезпечення виконання зобов`язання за договором позики на підставі договору іпотеки від 05 серпня 2025 рок, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1024, а саме: - нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] ; - земельну ділянку із кадастровим номером 4810200000:02:004:0009 в спосіб реалізації предмету іпотеки продаж з публічних торгів у порядку виконавчого провадження відповідно до Закону України « Про виконавче провадження». Початкову ціну предмету іпотеки для продажу з публічних торгів встановити га підставі оцінки, що проводиться суб`єктом оціночної діяльності відповідно Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність України». Згідно вимог ст. 133 ч.1 ЦПК України - судові витрати складаються із судового збору та інших витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За встановленого, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 5 000 грн (10 000 грн судового збору, який підлягав сплаті) / 2) судового збору за подання позову до суду, решту 50 відсотків позивачці слід повернути з Державного бюджету України.

Outcome: approved