Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2026 року у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності особи та відшкодування моральної шкоди відмовлено. 27 січня 2026 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення відповідно до якої просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у справі на професійну правничу допомогу у розмірі 35000 грн. 20 лютого 2026 року представник позивача подав заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення. Зазначив, що згідно ордеру виданого адвокатом Самолюком В.В. 19 серпня 2025 року серії АС №1152432 правнича допомога надавалась « [PERSON] » у Луцькому міськрайонному суді Волинської області. З договору про надання правничої допомоги №20250819-1 від 19 серпня 2025 року долученого до заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що його сторонами виступає в якості адвоката Самолюк Василь Васильович, а в якості замовника [PERSON] . Аналогічно усі інші документи, долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення складені з громадянином [PERSON] . У справі №161/16110/25 відсутній ордер на надання правничої допомоги [PERSON] . Отже, такий договір не може вважатися договором, на підставі якого [PERSON] надавалася професійна правнича допомога та здійснювалося представництво в суді в цій справі. Враховуючи складність справи, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, сторона позивача вважає, що заявлена сума витрат не є співмірною з розглядом даної справи в суді першої інстанції. На підставі викладеного просив суд у задоволенні заяви адвоката Самолюка В.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №161/16110/25 відмовити. У разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення заяви адвоката Самолюка В.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №161/16110/25 та стягнення витрат на професійну правничу допомогу, сторона позивача заявляє клопотання про їх зменшення. Представник відповідача у судовому засіданні завлені вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу підтримав у повному обсязі та прсив їх задовольнити. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник відповідача просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 35000 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача долучає до матеріалів справи наступні докази: копію ордера серії АС №1152432 від 19 серпня 2025 року на надання правничої допомоги; копію договору про надання правничої допомоги №20250819-1 від 19 серпня 2025 року; копію акта наданих послуг від 26 січня 2026 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 02 січня 2026 року; копію рахунку-фактури №20260101-1 від 01 січня 2026 року. Суд також зазначає, що розбіжність у написанні прізвища в ордері про надання правничої допомоги має формальний характер та не перешкоджає ідентифікації особи відповідача, оскільки з поданих до суду матеріалів вбачається, що правнича допомога надавалася саме відповідачу у даній справі. Крім того, сторона позивача не піддавала сумніву вказаний ордер протягом судового розгляду справи по суті. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 35000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи середню складність справи, обсяг зазначених в акті виконаних адвокатом робіт, тривалість судових засідань, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: partial