Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

06.01.2026 позивач [PERSON] звернулася до Хорошівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] у неї народилась дочка [PERSON] . Батьком дитини є [PERSON] , який визнав своє батьківство щодо дитини. 3 батьком дитини в зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. Наразі позивачка одружена з іншим чоловіком. Дочка [PERSON] проживає разом із нею. Згоди щодо розміру аліментів, які Відповідач має сплачувати на утримання доньки, між сторонами не досягнуто. При стягненні аліментів з Відповідача просить врахувати, що він є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні немає. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 14.01.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також відповідача було попереджено, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, справа буде розглянута за наявними матеріалами. Відповідачу [PERSON] було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами на адресу його зареєстрованого місця проживання, яка підтверджена відповіддю УДМС у Житомирській області №1801.2-113/18.3-26 від 13.01.2026: [ADDRESS] . Однак, поштове відправлення повернулося до суду з відміткою АТ «Укрпошта» про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення повідомлення за зареєстрованим місцем проживання, що згідно ч.8 ст.128 та п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи. У встановлений судом п`ятнадцятиденний строк, відповідач відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, до суду не направив, про причини своєї неявки чи неподання відзиву суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Сторони мають одну неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданим Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23.08.2024, батьками якої зазначені позивач та відповідач. Таким чином, відповідач є батьком неповнолітньої дитини, а позивач її матір`ю (у свідоцтві про народження дочки вказано прізвище матері попереднє « [PERSON] »). 21.06.2022 позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку із реєстрацією шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 21.06.2022. З позовної заяви вбачається, що неповнолітня дочка сторін проживає разом з матір`ю. Ця обставина відповідачем не спростована. Суд також встановив, що відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини. Даний факт стверджується позивачем у позовній заяві і не заперечується відповідачем, оскільки жодних доказів на спростування (наприклад, квитанцій про переказ коштів, розписок тощо) до суду надано не було. Суд, з метою забезпечення процесуальних прав відповідача, перевірив його зареєстроване місце проживання шляхом направлення запиту до відповідних органів. Згідно з відповіддю УДМС у Житомирській області №1801.2-113/18.3-26 від 13.01.2026 його адреса реєстрації: [ADDRESS] . Це підтверджує, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі за адресою, яка є офіційно зареєстрованою. Відносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Сімейного кодексу України (далі СК України) та міжнародними договорами. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 СК України встановлює рівність прав та обов`язків матері і батька щодо дитини. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, доказів того, що він має утримувати інших непрацездатних осіб або має стан здоров`я, який перешкоджає йому працювати та отримувати дохід, суду не надано. Таким чином, він зобов`язаний та спроможний брати участь в утриманні своєї дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Позивач скористалася своїм правом та просить стягувати аліменти у частці від доходу. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями статті 182 СК України, яка зобов`язує враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, а також інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Процесуальні аспекти розгляду справи врегульовано Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач надала докази на підтвердження своїх вимог. Відповідач, у свою чергу, не надав суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, та не подав відзиву на позов. Оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Батьківський обов`язок відповідача утримувати свою неповнолітню дитину є беззаперечним. Оскільки відповідач добровільно цей обов`язок не виконує, аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача є справедливим, відповідає потребам дитини та не порушує прав відповідача, оскільки відповідає усталеній судовій практиці у справах даної категорії. Такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідає вимогам закону щодо мінімального гарантованого розміру аліментів. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач у справах про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір, від сплати якого звільнений позивач, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи незадоволеної частини вимог. Оскільки позов задовольняється повністю, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2026).

Outcome: approved