Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 04.01.2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2022284520_CARD, та відповідачу надано кредитні кошти, відповідно до умов та згідно порядку, визначеному кредитним договором, в сумі 23000 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого, 15.03.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений Договір факторингу №15/03/24, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2022284520_CARD від 04.01.2019 року. Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором становить 43210,4 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 23000 грн.; заборгованість за відсотками становить 20210,4 грн.; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями становить 0 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 2022284520_CARD від 04.01.2019 року у розмірі 43 210,40 гривень; судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] , повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, в судове засідання не з`явився, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.01.2019 року між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №2022284520 та підписано заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2022284520_CARD. В заяві-анкеті про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2022284520_CARD від 04.01.2019 року зазначено, що попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є ця заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк», та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк», [PERSON] виявив бажання оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб картку МС Gold, картковий рахунок № [NUMBER] . За користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами банку та Інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до договору, на дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць, розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01% річних. 15.03.2024 року між АТ «ОТП банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №15/03/24, у відповідності до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право грошової вимоги і стало кредитором за кредитними договорами, укладеним між банком та боржниками в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №15/03/24 від 15.03.2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 43 210,40 грн., з яких: 23 000,00 грн. -сума заборгованості за тілом кредиту; 20 210,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором №2022284520_CARD від 04.01.2019 00:00:00, картковий рахунок [NUMBER] UAH, про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) по клієнту 3013502654 [PERSON] станом на 15.03.2024 року, сума надходження коштів на рахунок з 08 січня 2019 року по 04 березня 2024 року становить 48 907,43 грн.; нарахування % становить 29 068,01 грн.; використання коштів становить 63 049,82 грн. Заборгованість 43 210,40 грн. Факт користування кредитними коштами підтверджується випискою з особового рахунку про рух коштів на картковому рахунку за період з 04.01.2019 по 15.03.2024. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України). Також згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, встановлено, що між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір, банк надав відповідачу кредитні кошти, якими останній користувався, а також, він був обізнаний з умовами кредитного договору, що відображені у анкеті-заяві №2022284520_CARD від 04.01.2019 року, про що свідчить його власноручний підпис. Також, встановлено набуття ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до відповідача в сумі 43 210,40 грн. відповідно до договору факторингу №15/03/24. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довів відсутність заборгованості. Таким чином, враховуючи викладене, позовні ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2022284520_CARD від 04.01.2019 року у розмірі 43 210,40 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Як слідує з матеріалів справи, позивачем були понесені наступні судові витрати: судовий збір за подачу позову в сумі 2662,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2662,40 гривень. Стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18). Як слідує з матеріалів справи, що між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М. укладено договір про надання правової допомоги від 01.07.2025 року №42649746. Відповідно п.п. 4.8, 4.9 договору про надання правової допомоги №42649746 від 01.07.2025 року сторонами узгоджені тарифи за послуги адвоката; передбачено фіксований гонорар адвоката у розмірі 5000,00 грн. у разі позитивного для позивача рішення. Також, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду надано: копію детального опису робіт (наданих послуг) виконанних адвокатом Білецьким Б.М.; копію акту про підтвердження факту надання правової допомоги від 27.11.2025 року, згідно з яким адвокатом надано правову допомогу загальною вартістю 7000,00 грн., яка включає: правовий аналіз обставин спірних відносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» - 2000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості - 4000,00 грн.; формування додатків до позовної заяви - 500,00 грн., подання позовної заяви з додатками до суду 500,00 грн. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved