Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 20.05.2025 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ "ФК "ЄАПБ") Кудіни А. В. до відповідача [PERSON] згідно вимог якого просила стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №74869615 у розмірі 21 497,22 грн. та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказала, що 13.02.2022 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №74869615. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, грошові кошти не повернула. 14.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, за вищевказаним договором позики від 13.02.2022, заборгованість відповідача [PERSON] за яким складає у загальному розмірі 21 497,22 грн, з яких: 13700 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 7 797,22 грн - заборгованість за відсотками. У зв`язку з чим, просить стягнути із відповідача на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" суму заборгованості за договором позики № 74869615 від 13.02.2022 у розмірі 21 497,22 грн., а також понесені судові витрати. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі. 05.06.2025 за ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у справі. 27.08.2025 ухвалено заочне рішення згідно з яким позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ЄАПБ» заборгованість за договором позики № 74869615 від 13.02.2022 у сумі 21497,22 грн.. 01.10.2025 подано до суду заяву відповідачем [PERSON] про перегляд основного заочного рішення . 16.10.2025 за ухвалою судді вказану заяву представника відповідача прийнято до свого провадження та призначено її до судового розгляду . 06.01.2026 за ухвалою суду скасовано заочне рішення суду від 27.08.2025 та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження . У заяві від 01.10.2025 про скасування заочного рішення відповідачем вказано, про пропуск строку позивної давності, з огляду на те, що договір позики був укладений 13.02.2022, строк якого діяв до 15.03.2022, тому вважає, що строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України сплив. Крім того вказує, що її чоловік [PERSON] є військовослужбовцем та у відповідності до Постанови Верховного суду від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 с. 3 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142 (перелік документів буде поданий у судовому засіданні). 04.03.2026 від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування свого відзиву зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо перерахування коштів відповідачу за договором позики. Сам факт укладення/підписання кредитного договору (договору позики) не є достатньою підставою вважати, що позичальник отримав грошові кошти (кредит) і у нього виникло зобов`язання повернути їх та сплатити проценти, оскільки зі змісту ст.1054 ЦК України передбачено, що такий договір є консенсуальним договором, на виконання якого сторони зобов`язуються вчинити певні дії, зокрема, кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок позичальника, як передбачено договором позики №74869615. Поміж тим, вказує, що з огляду на позицію ВСУ від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 позивач повинен надати до суду докази, які засвідчують факт набуття права вимоги на кожному етапі передачі права вимоги від первісного до нового кредитора. Так відповідачем вказано, що 14.06.2021 було укладено договір факторингу № 14/06/21 між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», а 13.02.2022 було укладено договір позики між відповідачем та ТОВ «1 БАНК», тобто договір позики був укладений вже після договору факторингу. З огляду на що вважає, що на дату відступлення права вимоги за правочином є невизначеним, позбавлений конкретного змісту такої вимоги, що тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину (правова позиція ВСУ у справах № 914/868/17 від 24.04.2018, № 910/11965/16 від 18.10.2018). В свою чергу договір факторингу не містить згоди щодо предмета правочину, а також не індивідуалізований належним чином, що підтверджує його нікчемність. 30.10.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно вимог якого підтримала заявлені нею позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, зазначає, що нею подано належні та допустимі докази якими підтверджено всі фактичні обставини справи, оскільки відповідачем було вчинено сукупність певних дій, спрямовані на отримання кредиту таким чином відповідач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявила намір вступити у договірні правовідносини на умовах визначені правилами. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останньої. ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості. Водночас ні відповідачем, ні її представником не доведено наявність у відповідача родинних відносин із її чоловіком військовослужбовцем, що надавало б можливість застосувати пільги, визначені п. 15 с. 3 ст. 14 ЗУ "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Представник позивача свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити, судовий розгляд просить проводити без її участі. Представник відповідача, посилаючись на доводи зазначені ним у своєму відзиву на позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, судовий розгляд справи просить проводити без його та відповідача участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Таким чином, оскільки текст рішення складено 10.03.2026, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 05.03.2026, датою ухвалення рішення є саме 10.03.2026. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доведеність позовних вимог, розмір заборгованості, набуття новим кредитом права вимоги до боржника покладається процесуальним законом у справах цієї категорії на позивача. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). 13.02.2022 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 74869615 (а.с. 5-7). Згідно із п. 1 Договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до умов Договору позики ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язуються надати відповідачу грошові кошти у загальній сумі 13700,00 грн., на умовах строковості, зворотності, строком на 30 календарних днів, тобто до 15.03.2022, з процентною ставкою у розмірі 1,99 % (базова), зі зниженою процентною ставкою/день (застосовується у відповідності до умов програми лояльності) 0,597%, процентами за понадстрокове користування позикою за день 2,70 %, пеня 2,70 %, орієнтовна реальна річна процента ставка 642,22 %, орієнтовна загальна вартість позики 16153,67 грн.. П. 1.1 договору визначено, що проценти грошові кошти, що нараховуються на суму позики і є платою за користування такою позикою договором передбачено базову проценту ставку, знижену проценту ставку та проценту ставку за понадстрокове користування позикою, яка не застосовується в період карантину, розміри ставок визначені договором. Підписанням цього Договору позики відповідач підтвердила, що вона ознайомилась на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license з повною інформацією щодо позикодавця -а його послуги, що передбачена ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», ст.7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», (п.п. 5.1Договору позики). А також погодилась, що до моменту підписання Договору вивчила цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license та їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі, (п.п. 5.2. п. 5 Договору позики). Згідно вимог п. 6 договору позики передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених за цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосування одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання продовження строку користування позикою відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку позики та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладаються між сторонами, а також відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Доказів того, що позичальником було іційовано таке продовження, суду не надано, таким чином строк дії договору позики діяв на протязі 30 днів. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п. 21 Договору позики цей договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Згідно із п. 25 Договору позики, Договір укладений в результаті зваженого рішення Сторін, на взаємовигідних умовах, на принципах статей 6, 627 Цивільного кодексу України. Окрім іншого позичальником [PERSON] самостійно у договорі позики № 74869615 від 13.02.2022 зазначено рахунок [NUMBER] , на який позикодавцем передано у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на рахунок із використанням реквізитів електронного засобу позичальника (п. 1 договору позики) (а.с. 5). Вказаний договір позики у підписаний [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора се9М6riw1у (а.с. 7). Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Із Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, викладеної у письмовому вигляді та Додатку №1, доданого до Договору позики № 74869615 від 13.02.2022, з якої видно, що сума кредиту складає 13700, 00 грн., загальна вартість кредиту складає 16 153,67 грн., у тому числі проценти за користування кредитом складають 2453,67 грн.. Строк кредитування з 13.02.2022 по 15.03.2022. Відповідно до довідки за вих. № КД-000115312/ТНПП від 29.01.2026 ТОВ «ФК «Фінекспрес», підтверджено прийняття та виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (далі ТОВ «1 БАНК») та завершено платіжну операцію 13.02.2022 на суму 13700 грн, на ім`я [PERSON] , номер картки [NUMBER] , номер платежу db6d2bc4-0d38-46cc-9ee7-e7ae3c8a1054 (а.с. 167). Таким чином позивачем у повному обсязі виконано вимоги договору позики, надавши у власність позичальника грошові кошти у сумі 13700 грн на банківський рахунок відповідача зазначений особисто позичальником у договорі позики, який підписаний одноразовим ідентифікатором, натомість відповідачем не надано доказів, які б спростовували б факт перерахування коштів на її банківський рахунок, при цьому маючи вільний доступ до її банківського рахунку за номером картки [NUMBER] , окрім того не надано виписки, клопотань про витребування доказів із банку емітента ні позивачем, ні відповідачем суду не заявлено на протязі всього часу розгляду справи. Таким чином доводи відповідача спростовано належними та допустимими доказами надані позивачем в ході розгляду справи, і як наслідок не заслуговують на увагу. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Отже, в даному випадку надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та наявності у відповідача відповідного розміру заборгованості, при цьому відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано. Спірний договір позики та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін та відповідно до статей 628, 629 ЦК України є обов`язковим для виконання. 14.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників (а.с. 8-10). Відповідно до додаткової угоди від 28.07.2021 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, згідно якого сторони погодили про зобов`язання фактора повідомити боржників на протязі 10 робочих днів про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору (а.с. 10). Відповідно до додаткової угоди № 12 від 27.10.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, згідно якого загальна сума прав вимоги зазначено у реєстрі боржників № 11 від 27.10.2023 (а.с. 11). За актом прийому передачі реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, де на виконання вимог п. 1.2 Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників № 11 від 27.10.2023 після чого з урахуванням п. 1.2 Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 12,166). За платіжною інструкцією № 20397 від 31.10.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ТОВ «1 БАНК» грошові кошти за відступлення права вимоги згідно додатку № 12 від 27.10.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 169). Відповідно до витягу реєстру боржників № 11 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №74869615 від 13.02.2022 в сумі 21497,22 грн. 00 коп., з яких: 13700 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 7797,22 грн. - заборгованість за відсотками, сума заборгованості за пенею у розмірі 0 грн (а.с. 13). Згідно розрахунку наданого позивачем вбачається, що позивачем жодних штрафних санкцій за невиконання договірних зобов`язань ним не нараховано. Правове врегулювання правовідносин. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредити, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) За змістом ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо доводів про незаконність права вимоги за договором факторингу від 14.06.2021. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором). 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ "1 БАНК") та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, додаткову угоду від 28 липня 2021 року № 2, додаткову угоду від 27.10.2023 № 12, відповідно до яких ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників. Згідно Договору факторингу № 14/06-21 від 14 червня 2021 року, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Як визначено п. 1.2 Договору факторингу від 14 червня 2021 року № 14/06/21, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі відповідного реєстру боржників, згідно з додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Та скріплений їх печатками акт прийму-передачі реєстру боржників, підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору. За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Посилання представника відповідача на те, що перехід права вимоги за договором факторингу не відбувся, оскільки він укладений раніше (14.06.2021) договору позики (13.02.2022), суд не приймає до уваги, оскільки Договором факторингу № 14/06-21 від 14 червня 2021 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). При цьому, перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до Додаткових угод № 2, № 12 до Договору Факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладених 28 липня 2021 року, 27 жовтня 2023 року, між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», разом - сторони погодили внести зміни до Договору факторингу № 14/06/21. Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 та витягу з реєстру боржників № 11 до договору факторингу від 14 червня 2021 року № 14/06/21, право вимоги за договором позики № 74869615, укладеним ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Загальна сума заборгованості за даним договором складає 21 497,22 грн, із яких 13 700 грн заборгованість за основною сумою боргу, 7 797,22 грн заборгованість за відсотками (а.с.11-13). Отже, до матеріалів справи, позивачем надано докази, які засвідчують факт набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за договорами позики № 74869615 від 13.02.2022, зокрема належно оформлений та завірений договір факторингу, додаткових угод та витяг з реєстру боржників. Згідно з частинами 1 і 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до наведених вимог закону на підтвердження позовних вимог позивач надав належним чином засвідчені витяги з договорів факторингу та витяги з Реєстрів боржників до договору факторингу, які містять інформацію щодо предмета доказування. Тому, не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, щодо невизначеності обсягу майбутніх прав вимоги. З цього випливає, що відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за договором позики перед новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Щодо вимог про застосування позовної давності. Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). При цьому, за приписами положень п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строки позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), який мав місце з 02.04.2020 по 30.06.2023. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. І лише 4 вересня 2025 року набув чинності Закон № 4434-IX від 14.05.2025, який скасовує зупинення перебігу строків позовної давності на час воєнного стану. Отже, строки, які були призупинені через карантин та воєнний стан, поновлюють свій перебіг. Відтак, при розгляді справи не було встановлено пропуску строків позовної давності щодо вимог у цій справі з боку позивача. Щодо доводів про застосування пільг згідно ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У ст.ст. 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц. У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів для доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно до пункту 9 Постанови Кабінету Міністрів України № 559 від 16.05.2024 року, якою затверджений Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу. Так, відповідачем не надано жодного доказу про наявність статусу військовослужбовця її чоловіка [PERSON] , а також не надано навіть свідоцтва про шлюб, що підтверджував би факт сімейних відносин відносно [PERSON] , як чоловіка та дружини, хоча при цьому у своїй заяві зазначала про надання переліку документів в судове засідання, однак ні відповідач, ні її представник процесуальним правом не скористались, доказів не надано, клопотань про витребування (у разі наявності труднощів) до суду також теж не надано (а.с. 62). Таким чином, доводи відповідача про необхідність застосування до неї гарантій, передбачених ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем договору позики №74860615 від 13.02.2022 з ТОВ «1 БАНК», після підписання якого між сторонами договору виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання повернути кредитору кошти відповідно до укладеного договору і сплатити відсотки за користування ними. На підставі наданих доказів, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки права позивача порушені неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором позики. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved