Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

16.02.2026 сторона позивача звернулась за до суду з позовом про стягнення аліментів до [PERSON] . Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони 07.02.2007 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням суду від 13.05.2010. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільний повнолітній син сторін [PERSON] з 01.09.2025 розпочав навчання у Миколаївському національному аграрному університеті на денній формі навчання, терміном до червня 2029. Позивач зазначає, що відповідач працює охоронцем в ТОВ «АТБ - Маркет» та одержує зарплату і має змогу утримувати спільну дитину. Відповідач зобов`язаний утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, що зумовило позивача звернутись до суду. Ухвалою суду від 17.02.2026 справу прийнято до розгляду та призначено до судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач до судового засідання не з`явилась. Подала заяву, якою просить розглядати справу за її відсутності, наполягає на задоволення позову. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв не надходило, відзив не надано. Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином про дату та час судового засідання. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 02.02.2007 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (свідоцтво серія [NUMBER] від 02.02.2007). 13.05.2010 шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва по справі 487/5517/17 від 27.10.2017, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.10.2017 і до повноліття дитини. Згідно з довідкою Миколаївського національного аграрного університету від 24.11.2025 №2462 [PERSON] є студентом 1 курсу за спеціальністю F3 «Комп`ютерні науки», форма навчання денна. Термін навчання червень 2029. Відповідно до витягу про зареєстрованих осіб від 19.12.2025 в кв. [ADDRESS] разом з позивачем зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В ч. 1 ст.3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, наголошується, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною 1 статті 28 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: а) вводять безплатну обов`язкову початкову освіту; b) сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей та вживають таких заходів, як введення безплатної освіти та надання у випадку необхідності фінансової допомоги; с) забезпечують доступність вищої освіти для всіх на підставі здібностей кожного за допомогою всіх необхідних засобів; d) забезпечують доступність інформації і матеріалів у галузі освіти й професійної підготовки для всіх дітей; е) вживають заходів для сприяння регулярному відвіданню шкіл і зниженню кількості учнів, які залишили школу. Відповідно до частини 1 статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Статтею 199 Cімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Даний позов пред`явлено про стягнення з відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відповідно до частини 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина 2 статті 200 СК України). Згідно з статтею 201 СК України до відносин між батьками і дочкою щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, до яких відносяться: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Повнолітньому сину сторін [PERSON] , [INFO] , виповнилось 18 років, однак він продовжує навчання у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Згідно довідки №2462 від 24.11.2025 першого проректора Миколаївського національного аграрного університету, [PERSON] є студентом денної форми навчання, зарахований за наказом №686-Д від 11.08.2025 (спеціальність F3 «Комп`ютерні науки») з терміном навчання червень 2029. Суд приходить до висновку, що на момент початку навчання 01.09.2025 у ВНЗ [PERSON] , [INFO] , виповнилося 18 років, тобто на момент звернення до суду він досяг повноліття але не досяг 23 років. [PERSON] продовжує навчання на денній формі, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. У постанові від 16.02.2022 у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Суд вважає, що відповідач має можливість надавати сину матеріальну допомогу та будучи батьком дитини він не може бути звільнений від обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання до закінчення навчання, або досягнення ним 23 річного віку, протилежного матеріали справи не містять. При вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд врахував положення перелічених вище норм діючого законодавства у сукупності з наданими доказами, обов`язку обох батьків в рівній мірі нести витрати по утриманню повнолітньої дитини, розмір прожиткового мінімуму, який поступово збільшується, та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши аліменти на користь позивача в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Сторона позивач звернулась до суду 16.02.2026, тому з цієї дати слід стягувати аліменти. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у сумі 1331,20 грн., відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial