Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 09977-09/2024 від 08.09.2024 року у розмірі 16718 грн та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 08.09.2024 року [PERSON] уклав із ТОВ «Стар файненс груп» кредитний договір № 09977-09/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Приймаючи умови договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами правил надання коштів у кредит, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. ТОВ «Стар файненс груп» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит, шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну банківську картку відповідача. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 27.11.2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27112024/2, у відповідності до умов якого, ТОВ «Стар файненс груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар файненс груп» права грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Станом на дату звернення позивача до суду та відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ», заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 16718 грн, з яких: 5400 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 4726 грн сума заборгованості за відсотками; 6592 грн сума заборгованості за штрафом. У зв`язку з прийняттям прав грошової вимоги до боржника [PERSON] , позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, але в прохальній частині позовної заяви просила справу розглянути у її відсутність та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, а його представник подав до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутністю і в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи суд, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 08.09.2024 року [PERSON] уклав із ТОВ «Стар файненс груп» договір про надання фінансового кредиту № 09977-09/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Приймаючи умови договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами правил надання коштів у кредит, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Відповідно до умов договору: сума кредиту 6000 грн, кредит надається строком на 120 днів; дата надання кредиту 08.09.2024 року; дата погашення кредиту 05.01.2025 року; денна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується у межах строку кредитування; кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-60хх-хххх-9650 (а.с. 4-7). На виконання переддоговірних обов`язків 08.09.2024 року позичальника було ознайомлено з Графіком погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів (додаток № 1) та паспортом споживчого кредиту, в яких відображені основні умови платежів за кредитом та умови кредитування (а.с. 7 зв.-8, 9-9 зв.). Вказаний Договір, графік платежів та паспорт споживчого кредиту укладені з використанням інформаційно-комунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом направлення через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора та підписані одноразовим ідентифікатором «W2519». Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежного виконання). Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач, підписуючи договір про надання фінансового кредиту № 09977-09/2024 від 08.09.2024 року, прийняв та погодився з умовами договору. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Цивільно-правове зобов`язання - це правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З цього визначення випливає, що цивільно-правове зобов`язання це таке правовідношення, в якому управомочна особа діє як кредитор, а зобов`язана особа - як боржник. 27.11.2024 року між ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», (Фактор) та ТОВ «Стар файненс груп» (Клієнт), було укладено Договір факторингу № 27112024/2, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 10-11). Згідно копії акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 27112024/2 від 27.11.2024 року та копії Витягу з Реєстру боржників від 27.11.2024 року до Договору факторингу № 27112024/2 від 27.11.2024 року, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором № 09977-09/2024. Розмір заборгованості складає 16718 грн, в тому числі: 5400 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 4726 грн сума заборгованості за відсотками; 6592 грн сума заборгованості за штрафом (а.с. 12-13). З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 09977-09/2024 від 08.09.2024 року, виконаного представником ТОВ «ФК «ЄАПБ», вбачається, що заборгованість, станом на 30.04.2025 року складає 16718 грн, в тому числі: 5400 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 4726 грн сума заборгованості за відсотками; 6592 грн сума заборгованості за штрафом (а.с. 14). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, а договору факторингу отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. У разі цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися лише за плату. Відповідно до п. 1.1 Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредиту, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Позивачем не надано доказів виконання зобов`язання передачі грошових коштів в розпорядження клієнта (ціни продажу), а тому суд вважає, що позивачем не доведено, що він є правонаступником за вказаними кредитними договорами до відповідача. Факторинг це фінансова послуга, яка полягає у відплатному (за винагороду) відступленні права грошової вимоги клієнтом на користь банку або іншої фінансової установи, яка має право надавати фінансову послугу факторингу. Плата за договором факторингу є обов`язковою і становить сутність цієї фінансової послуги, оскільки це оплатний правочин, де Фактор отримує винагороду за фінансування Клієнта під відступлення права вимоги (ст. 1077 ЦК України). Розмір і порядок оплати визначається договором, а відсутність плати може свідчити про недійсність договору факторингу. З наданої частини до позивної заяви договорів факторингу № 09977-09/2024 від 08.09.2024 року (договір факторингу наданий не в повному обсязі) судом не може бути встановлено та перевірено строки та обставини плати за зазначеним договором факторингу, що не дає можливість перевірки судом належне виконання сторонами зобов`язань за визначеним договором факторингу та відповідно виконання сторонами договору всіх передбачених договором умов. Наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Водночас Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 р. у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, п. 106.5 зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, у тому числі факторингові операції, та боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеною у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону № 2664-III. Крім того, у постанові від 16 березня 2021 р. у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, п. 48)6 Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Аналізуючи зазначені норми слід дійти висновку, що за договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату та відповідно, мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Тобто, обов`язком позивача є надання доказів підтвердження виконання умов договору факторингу з оплати, відповідно до умов договору факторингу. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Так, Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14 та від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зробив висновок, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі, з огляду на положення договору відступлення права вимоги. На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11, (провадження№ 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Частиною 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім цього, обґрунтовуючи свої вимоги позивач надав суду копію договору про надання фінансового кредиту № 09977-09/2024 від 08.09.2024 року, графік платежів, паспорт споживчого кредиту, а також розрахунок заборгованості, при цьому, суд наголошує, що доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм чинного законодавства або рішення суду, що вступило в законну силу, якими можливо встановити надання грошових коштів первісним кредитором за кредитом. Зазначені докази за договором про надання фінансового кредиту № 09977-09/2024 від 08.09.2024 року в матеріалах справи відсутні. Також в матеріалах справи відсутні докази виконання умов договору факторингу в частині сплати за відступлення прав вимоги до боржників. Розрахунок заборгованості, як доказ розміру заборгованості, суд не приймає до уваги, оскільки він не є первинним документом бухгалтерського обліку, що вміщує записи про здійснені операції, розрахунок суми заборгованості, є тільки набором арифметичних дій, не підтверджений жодним належним та допустимим доказом у відповідності до ст.ст. 77-78 ЦПК України та підписаний представником Товариства по справі. Разом з тим, нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю, щодо змісту та форми первинних документів під час надання фінансових послуг фінансовими компаніями. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) у постанові від 03.07.2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01.12.2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21, ЄДРСРУ № 104644740). Позивачем не надано належні докази того, що на поточний рахунок відповідача були зараховані кошти згідно за договором про надання фінансового кредиту 09977-09/2024 від 08.09.2024 року. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б вказували на існування у відповідача перед первісним кредитором заборгованості за договорами про надання фінансового кредиту, а також доказів оплати за договором факторингу, матеріали справи не містять. Сам лише бездоказовий факт констатації наявності заборгованості не може слугувати підставою для задоволення позову. Перехід права вимоги та формалізація певного розміру заборгованості у договорі факторингу № 27112024/2 від 27.11.2024 року не звільняє ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» від доказування наявності у [PERSON] заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 09977-09/2024 від 08.09.2024 року. Про те, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову йдеться у Постанові ВСУ від 27.05.2020 року у справі № 2-879/13. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах зазначає Суд. Окрім цього Суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Оскільки наявність та розмір заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 09977-09/2024 від 08.09.2024 року не підтверджено, а також не надано належних доказів оплати за договором факторингу, що може підтвердити виконання умов договору факторингу та перехід права вимоги до відповідача, на підставі чого в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed