Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

До Новобаварського районного суду міста Харкова за підсудністю з Шевченківського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просив розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 24.07.2015 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 446. Матеріали позовної заяви сформовані в системі «Електронний суд» 23.12.2025 та підписані позивачем. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що сторони від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , спір про місце проживання якої у сторін відсутній. Під час спільного життя між подружжям втрачено взаєморозуміння, почуття подружньої прихильності, шлюбні відносини фактично припинені. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам їх малолітньої дитини. 19.02.2026 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.54). Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, до суду на розгляд справи не з`явились. 27.02.2026 відповідач подала до суду заяву, сформовану в системі «Електронний суд», в якій просила розглянути справу без її участі, шлюб між сторонами розірвати, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказала, що спільне життя з позивачем не склалося, шлюбні відносини припинені, відновлення сім`ї неможливо. Спору про поділ майна та виховання дитини не має. 10.03.2026 позивач подав до суду заяву, сформовану в системі «Електронний суд», в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи суд вбачає, що 24.07.2015 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 446 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.45). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.45). Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, а залишення статусу подружжя суперечитиме інтересам сторін. Згідно зі статтею 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позивач виявив бажання розірвати шлюб та не має наміру більше зберігати сім`ю, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечувала, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Клопотання про відновлення дошлюбного прізвища відповідач не заявила. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції № 2.460146817.1 від 22.12.2025 (а.с.3). За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнала позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України, та дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, що становить 605,60 грн, та про стягнення з відповідача на користь позивача 50% судового збору, що становить 605,60 грн, оскільки позов задоволено. На підставі викладеного,

Outcome: approved