Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Представник позивача адвокат Виноградський А. П. подав позов про надання дозволу на реєстрацію місця проживання позивача без згоди співвласників. Короткий виклад позовних вимог Позивач з липня 2025 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка разом із відповідачами у справі є співвласником житлового будинку [ADDRESS] . З метою отримання соціальних, медичних та інших послуг, за згоди дружини позивач вирішив здійснити реєстрацію місця проживання за вищевказаною адресою. Проте, відповідачі не надають згоду на реєстрацію позивача, а тому він просить суд надати дозвіл на реєстрацію без їх згоди. Рух справи Ухвалою суду 26.09.2025 року позовну заяву залишено без руху. 29.09.2025 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 03.10.2025 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання, визначено строк для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Ухвалою суду від 02.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Позиція сторін У підготовчому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. У подальшому подав заяву про проведення розгляду справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні 02.12.2025 не заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що із питанням реєстрації до нього ніхто не звертався. Відзив не подав. У судове засідання 10.03.2026 не з`явився, причини неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, причини неявки не повідомлено. Відзив не надано. Третя особа [PERSON] у підготовчому засіданні просила задовольнити позов. У судові засідання не з`явилася. Про дату і місце проведення судового розгляду повідомлено. Представник третьої особи - виконавчого комітету Хмільницької міської ради не з`явився, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] з 06.03.2012 (а.с. 6, 7). Він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 18.07.2024 (копія на а.с. 9). 11.07.2025 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (копія свідоцтва на а.с. 8). Заявою від 04.08.2025 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.43-44). Згоду на реєстрацію надала співвласник [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] таку згоду не надали. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інвалідів № 70097 [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, має захворювання та потребує лікування (копія на а.с. 5). Позиція суду За приписами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України) Позивач стверджуючи про те, що його дружина, а також відповідачі є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] не надав відповідних доказів, таких як свідоцтво про право власності, витяг з Державного реєстру речових прав стосовно вказаного об`єкта нерухомого майна. Клопотань про витребування таких доказів також не надходило, хоча право на їх витребування у підготовчому засіданні було роз`яснено представнику позивача. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, не доведено належними і допустимими доказами те, що [PERSON] , а також відповідачі є співвласниками будинку [ADDRESS] . У свою чергу право на реєстрацію у цьому будинку позивач обгрунтовує з посиланням на ст. 150 ЖК України. Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. З аналізу вказаних норм видно, що умовою проведення такої реєстрації місце проживання є виникнення у особи права проживання у житлі як члена сім`ї власника. Однак доказів того, що [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] також не надано. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. У свою чергу, в позовній заяві місцем проживання як позивача, так і третьої особи [PERSON] зазначено [ADDRESS] . Отже, обставина постійного проживання [PERSON] у спірному будинку також не підтверджена. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» державна реєстрація місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі документів, що підтверджують право на проживання в житлі. Документів на підтвердження права позивача на проживання у спірному будинку суду не надано. Сам факт укладення шлюбу з [PERSON] , без доведення того, що вона є співвласником будинку, а також постійно там проживає не дають підстав для висновку, що у позивача виникло право на реєстрацію свого місця проживання разом з дружиною у житловому будинку [ADDRESS] . Також суд приймає до уваги те, що відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позову, проте не визнавав позов. Окрім цього, за змістом заяви про реєстрацію від 04.08.2025 у реєстрації відмовлено на підставі п. 87.3 Постанови КМУ №265 Відповідно до п.п. 3 п. 87 постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості. Таким чином, підставою для відмови у реєстрації позивача є ненадання усіх необхідних документів або відомостей. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено порушення його права, а тому позов задоволенню не підлягає. Підстав, визначених у ст. 141 ЦПК України для стягнення на користь позивача понесених витрат немає.

Outcome: dismissed