Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Мисечко К.О., звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області - Фрізен Н.Ю., про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння та земельних ділянок, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 08.03.1964 р. у Будинку одруження (м.Дніпропетровська), актовий запис № 725. Від шлюбу мали синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу позивачки з [PERSON] на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312 [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка зареєстрована у Державному земельному кадастрі за №1225655101:03:003:0030 та розташована за адресою: [ADDRESS] . Державний акт на земельну ділянку від 04.02.2002 року серія ІІІ-ДП 041471. Крім того, на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312 [PERSON] була надана земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0403 га, яка зареєстрована за кадастровим номером 1225655101:03:003:0031, Державний акт від 04.02.2002 року серія ІІІ-ДП № 041471, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Також, за [PERSON] згідно відповіді КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» зареєстрований будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок зареєстрований за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05 жовтня 1994 року, виданого Виконавчим комітетом Царичанської районної ради народних депутатів на підставі рішення № 02 від 04 січня 1994 року та зареєстрованого Царичанським бюро технічної інвентаризації 05 жовтня 1994 року в книзі № 15, реєстровий № 2356. Домоволодіння складається з А-1 житловий будинок, загальною площею 113.6 кв.м., житловою площею 74,5 кв.м, 1994 ріку побудови., а-1 сіні, рік побудови 1994, Б-1-гараж, рік побудови 1994, В-1 літня кухня, рік побудови 1994, пд/В-1 погріб рік побудови 1994, в-1 прибудова, рік побудови 1994, Г1 сарай, рік побудови 1993, Д-1 душ, рік побудови 1993, Е-1 вбиральня, рік побудови 1993, №1 огорожа споруда, № 2 ворота споруда,№ 3 хвіртка споруда, № 4 ворота споруда. Даний будинок позивач будувала разом з чоловіком [PERSON] у 1993-1994 роках сумісно, знаходячись у зареєстрованому шлюбі, мешкаючи сумісно та ведучи спільне господарство. На день смерті чоловіка [PERSON] проживала разом з ним у вказаному будинку, була на його утриманні, що підтверджується довідкою від 14.07.2015 року № 2236. Крім того, у період шлюбу позивача з [PERSON] на підставі рішення органу виконавчої влади розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації від 22.02.2005 року за [PERSON] на правах приватної власності була зареєстрована земельна ділянка площею 3.0316 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай), яка зареєстрована у Державному земельному кадастрі за №1225655100:01:001:0049 та розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Царичанська селищна рада. Державний акт на земельну ділянку від 30.01.2007 року серія ІІ-ДП 092148. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину сумісного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок з кадастровими номерами №1225655101:03:003:0030, площею 0,2500 га; № 1225655101:03:003:0031, площею 0.0403 га; № 1225655100:01:001:0049, площею 3.0316 га. Заповіту чоловік не залишив. Спадкоємців першої черги за законом було троє дружина померлого (позивачка) [PERSON] та сини померлого: [PERSON] , [PERSON] . Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] відмовилися від своєї долі у спадщині на користь [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. На той час позивачка [PERSON] була зареєстрована та постійно мешкала за адресою : [ADDRESS] , й вважала, що їй, як дружині померлого, яка пережила свого чоловіка, належить 1/2 усього вищеназваного майна, яке було придбане у зареєстрованому шлюбі. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України спільна сумісна власність передбачає рівність часток, тому позивачка просить суд визначити частку позивачки [PERSON] в праві спільної сумісної власності 1/2 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок з кадастровими номерами №1225655101:03:003:0030, площею 0,2500 га; №1225655101:03:003:0031, площею 0.0403 га; № 1225655100:01:001:0049, площею 3.0316 га. [INFO] помер син позивачки [PERSON] , постійне місце реєстрації на момент смерті котрого було: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вищевказаного будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім того, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок: - площею 0.1500 га, кадастровий номер 1225655101:03:003:0035, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] ; - площею 0.1439 га, кадастровий номер 1225655101:03:003:0034, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] ; - площею 2.8100 га, кадастровий номер 1225655000:01:002:0015, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай), розташованої на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Вищезазначене майно у вигляді житлового будинку та земельних ділянок належало сину позивачки [PERSON] на правах особистої власності. Заповіту померлий син не залишив. Після його смерті спадкоємців першої черги за законом було четверо позивачка [PERSON] (мати померлого), дружина померлого [PERSON] , доньки померлого відповідачки): [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] відмовилися від своєї долі у спадщині на користь доньок [PERSON] та [PERSON] . Таким чином спадкоємцями першої черги на спадкове майно після смерті [PERSON] є позивачка [PERSON] (мати померлого), доньки померлого (відповідачки) : [PERSON] та [PERSON] . Позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, прийняття спадщини після смерті сина, але постановою нотаріуса від 12.04.2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також у зв`язку з тим, що є інші спадкоємці, які прийняли спадщину, а вона звернулася із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину на все вищевказане спадкове майно. Надати правовстановлюючі документи вона не змогла, так як вони знаходилися у відповідачів, які відмовляються їх надавати. Позивачка та відповідачки, які є доньками померлого [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, а тому вважає, що кожен повинен успадкувати по 1/4 спірного майна, яке належало померлому [PERSON] . Враховуючи, що 1/2 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 земельних ділянок з кадастровими номерами № 1225655101:03:003:0030, площею 0,2500 га; №1225655101:03:003:0031, площею 0.0403 га, №1225655100:01:001:0049, площею 3.0316 га, належить позивачці на праві спільної сумісної власності подружжя, друга половина вказаного майна є спадковим майном після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав, тому позивачка спадкує за законом 1/8 вказаного домоволодіння та земельних ділянок. Крім того, позивачка спадкує за законом 1/4 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та 1/4 земельних ділянок з кадастровими номерами: 1225655101:03:003:0035, 1225655101:03:003:0034, 1225655000:01:002:0015 після смерті сина [PERSON] . Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права та права на частку у спільно нажитому майні після померлого чоловіка у нотаріальному порядку позивачка не має можливості, її права підлягають судовому захисту. Тому позивачка просить: 1. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , спільно набуте майно: - будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з А-1 житловий будинок, загальною площею 113.6 кв.м., житловою площею 74,5 кв.м, 1994 року побудови., а-1 сіні, рік побудови 1994, Б-1-гараж, рік побудови 1994, В-1 літня кухня, рік побудови 1994, пд/В-1 погріб рік побудови 1994, в-1 прибудова, рік побудови 1994, Г1 сарай, рік побудови 1993, Д-1 душ, рік побудови 1993, Е-1 вбиральня, рік побудови 1993, №1 огорожа споруда, № 2 ворота споруда,№ 3 хвіртка споруда, № 4 ворота споруда, - земельну ділянку площею 0,2500 га, зареєстровану у Державному земельному кадастрі за №1225655101:03:003:0030 та розташовану за адресою: [ADDRESS] . Державний акт від 04.02.2002 року серія ІІІ-ДП 041471, - земельну ділянку, площею 0.0403 га, яка зареєстрована за кадастровим номером 1225655101:03:003:0031 та розташовану за адресою : [ADDRESS] . Державний акт від 04.02.2002 року серія ІІІ-ДП №041471, - земельну ділянка площею 3.0316 га, зареєстровану у Державному земельному кадастрі за №1225655100:01:001:0049 та розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Царичанська селищна рада. Державний акт на земельну ділянку від 30.01.2007 року серія ІІ-ДП 092148. 2. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 спільно нажитого майна після померлого чоловіка, а саме: - будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , - земельної ділянки площею 0,2500 га, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі за №1225655101:03:003:0030 та розташованої за адресою: [ADDRESS] , - земельної ділянки, площею 0.0403 га, зареєстрованої за кадастровим номером 1225655101:03:003:0031 та розташованої за адресою: [ADDRESS] , - земельної ділянки площею 3.0316 га, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі за №1225655100:01:001:0049 та розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Царичанська селищна рада. 3. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/8 майна, а саме: - будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з А-1 житловий будинок, загальною площею 113.6 кв.м., житловою площею 74,5 кв.м, 1994 року побудови., а-1 сіні, рік побудови 1994, Б-1-гараж, рік побудови 1994, В-1 літня кухня, рік побудови 1994, пд/В-1 погріб рік побудови 1994, в-1 прибудова, рік побудови 1994, Г1 сарай, рік побудови 1993, Д-1 душ, рік побудови 1993, Е-1 вбиральня, рік побудови 1993, №1 огорожа споруда, № 2 ворота споруда,№ 3 хвіртка споруда, № 4 ворота споруда, - земельної ділянки площею 0,2500 га, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі за №1225655101:03:003:0030 та розташованої за адресою: [ADDRESS] , - земельної ділянки, площею 0.0403 га, зареєстрованої за кадастровим номером 1225655101:03:003:0031 та розташованої за адресою: [ADDRESS] , - земельної ділянки площею 3.0316 га, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі за №1225655100:01:001:0049 та розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Царичанська селищна рада. 4. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/4 майна, а саме: - будинку за адресою: [ADDRESS] . - земельної ділянки площею 0.1500 га, кадастровий номер 1225655101:03:003:0035, що розташована в [ADDRESS] , - земельної ділянки площею 0.1439 га, кадастровий номер 1225655101:03:003:0034, що розташована в [ADDRESS] , - земельної ділянки площею 2.8100 га, кадастровий номер 1225655000:01:002:0015, розташованої на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. 5. Судові витрати по справі покласти на відповідачів. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2024 р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судового засідання (т.1 а.с.151). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2024 р. витребувано від Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином завірені копії спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Витребувано від КП "Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради належним чином завірену копію матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належним чином завірену копію інвентаризаційної справи щодо житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с. 118-19). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 р. було уточнено прізвище відповідачки [PERSON] , зазначено вірним прізвище відповідачки " [PERSON] ", а також було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с. 198). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 р. витребувано з Архівного відділу Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області належним чином завірену копію розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації № 56-р від 22 лютого 2005 року, на підставі якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 3.0316 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Царичанської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.3 а.с. 63, 70-71). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 р. залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] , [INFO] (т.3 а.с. 69, 72-73). Представник відповідачів адвокат Забара А.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі та стягнути з позивачки на користь [PERSON] судові витрати. Посилається на те, що відсутні підстави вважати земельні ділянки спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та померлого [PERSON] , оскільки вони належали померлому чоловіку позивачки на праві особистої приватної власності, а тому на таке майно не розповсюджується режим спільності майна подружжя. Зокрема, земельні ділянки кадастровий номер № 1225655100:01:001:0049, площею 3.0316 га; кадастровий номер №1225655101:03:003:0030, площею 0,2500 га, та кадастровий номер №1225655101:03:003:0031, площею 0.0403 га, були набуті померлим чоловіком позивачки [PERSON] в порядку приватизації та на підставі державних актів про право власності на земельні ділянки та таке майно є особистою власністю померлого чоловіка позивачки. Земельні ділянки кадастровий номер №1225655101:03:003:0030, площею 0,2500 га, та кадастровий номер №1225655101:03:003:0031, площею 0.0403 га, були набуті померлим чоловіком позивачки 04.02.2002 року в період дії Кодексу про шлюб та сім`ю. З огляду на те, що земельні ділянки були отримані померлим чоловіком позивачки в дар, тобто безоплатно на підставі положень Земельного кодексу України таке майно є особистою приватною власністю чоловіка позивачки та таке майно не є спільним майном подружжя. Земельна ділянка кадастровий номер № 1225655100:01:001:0049, площею 3.0316 га, була набута 30.01.2007 року в період дії СК України, а тому відповідно по п.4 ч.1 ст.57 СК України є особистою приватною власністю померлого чоловіка позивачки. За таких обставин вказані земельні ділянки не можуть бути визнані спільним майном подружжя, а тому вимога про визнання таких земельних ділянок спільним майном подружжя та визнання за позивачкою 1/2 частки на такі земельні ділянки не підлягає задоволенню. Також посилається на те, що наявні підстави для відмови в позові щодо визнання права власності на 1/8 частки на земельні ділянки. Позивачка вказує, що оскільки померлий [PERSON] успадкував після смерті свого батька і чоловіка позивачки [PERSON] 1/2 частку від спадкового майна, то просить визнати за нею право власності на 1/8 від вказаного майна, але відповідачі не погоджуються з такими вимогами. Вважають, що [PERSON] успадкував після смерті свого батька і чоловіка позивачки не 1/2 земельних ділянок, а 100% частки таких земельних ділянок. Вказані земельні ділянки належали [PERSON] на праві особистої приватної власності та після його смерті вказані земельні ділянки були успадковані виключно батьком відповідачів [PERSON] , оскільки позивачка та її син [PERSON] відмовились від спадкового майна на користь [PERSON] . З огляду на викладене вимога про присудження на користь позивача 1/2 частки на вказані земельні ділянки в порядку поділу майна подружжя не підлягає задоволенню. Позивачка також претендує на вказані земельні ділянки, які належали батьку відповідачів [PERSON] , однак лише на 1/4 частину від половини таких земельних ділянок, що складає частку в розмірі 1/8 від таких земельних ділянок. Позивачка вказує, що прийняла спадщину, а тому вона не може відступати від частки в спадковому майні, яка їй належить. Таким чином, позивачка може претендувати на земельні ділянки в порядку спадкування, які належали її померлому сину [PERSON] та які ним були успадковані після смерті батька [PERSON] в частці 1/4 від вказаних земельних ділянок, а не 1/8 від частки таких земельних ділянок. З огляду на те, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, чиї права порушуються чи не визнаються та не має право виходити за межі позовних вимог, відповідачі вважають, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на земельні ділянки в частці 1/8 від таких земельних ділянок, а тому просять відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог. Також наявні підстави для відмови у визнанні за позивачкою права власності на 1/4 житлового будинку по [ADDRESS] . Так 01.07.1992 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) був укладений Договір купівлі-продажу по [ADDRESS] . Відповідно до вказаного Договору [PERSON] був придбаний будинок з наступними характеристиками: А-1 житловий будинок шлакоблоковий, обкладений цеглою, житловою площею 42,1 кв.м. в [ADDRESS] , і розташований на земельній ділянці розміром 0,15 га. На цій земельній ділянці розташовані такі господарчі приміщення: Б-I, В-I два сараї шлакоблокові, Г-I туалетна дощана, К-колодязь, зливна яма. 21 червня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] (післяшлюбне прізвище [PERSON] ) був укладений шлюб. [PERSON] проживав у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] до самої смерті. За час шлюбу вказане домоволодіння було збільшене за рахунок додаткових добудов, які були вчинені подружжям. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями станом на 27.05.2022 р. будинок складається з наступних елементів: А-1 житловий будинок, а1, а3, а4 прибудови, Б-I, Е-I сараї, пб/Б1 погріб, В1 гараж, Д1 погріб з шийкою, №2 колодязь, №3,4 огорожі. Відповідно до Характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами прибудова а4 була збудована в 1997 р., погріб з шийкою був збудований в 2005 р., сарай Е1 був збудований в 2005 р. Тобто вказані елементи були збудовані в період шлюбних відносин, а тому на такі добудови розповсюджується режим спільного майна подружжя. Крім того, за час шлюбу та спільного проживання в будинку були здійснені перевлаштування, ремонт, такий будинок утримувався за рахунок батьків відповідачів, а тому вважається спільним майном подружжя. Зокрема за час шлюбних відносин батьки відповідачів зробили у вказаному будинку наступні поліпшення: здійснили перекриття даху ванни, яке доводилось оновлювати майже кожні два роки, починаючи з 2000 р.; влаштування підлоги в кухні, ванній кімнаті, спальні в 2009-2011 р.; встановили газовий котел в 2009 р., міжкімнатні двері в 2008 р.; зробили косметичний ремонт у всіх житлових кімнатах в 2006 р.; зробили заміну вікон на металопластикові вікна в 2010 році; зробили перепланування в будинку шляхом закладання вікна між кімнатою та кухнею в 2006 році; встановили паркан в 2008 р.; забезпечили ремонт в ванній кімнаті, влаштувавши сантехнічне приладдя в 2012 р., здійснили проведення водопроводу в будинок в 2017-2018 р. Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на наявність доказів того, що житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат батьків відповідачів, вважають що в позові позивачки про визнання за нею 1/4 на вказаний будинок слід відмовити. Також вважають, що наявні підстави для відмови в позові через відсутність порушеного права. Щодо вимоги позивачки про визнання спільним майном подружжя житлового будинку по [ADDRESS] , то зазначають таке. Позивачка вказує, що цей житловий будинок будувався позивачем разом з чоловіком. Однак заслуговує на увагу той факт, що земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер №1225655101:03:003:0030, на якій розташований житловий будинок була отримана у власність чоловіком позивачки в 2002 році, що підтверджується державним актом на земельну ділянку від 04.02.2002 року, однак будівництво житлового будинку було здійснено в 1994 році, що підтверджується листом КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» ДОР від 30.06.2022 р. №113. Також в листі вказується, що житловий будинок був набутий на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.10.1994 року, виданого виконавчим комітетом Царичанської районної ради народних депутатів на підставі рішення №02 від 04.01.1994 року. Отже з листа слідує, що такий житловий будинок був наданий чоловіку позивачки в особисту приватну власність та безоплатно, а тому відповідачі мають сумніви, що вказаний будинок дійсно належав позивачу та її чоловікові на праві власності подружжя. Крім того, відповідачі вважають, що заявлений позивачкою розмір витрат на правничу допомогу в сумі 40 000 грн. є неспівмірним з справою, її складністю та часом, який був витрачений адвокатом. Вважають, що вони жодним чином не порушили прав позивачки, а отже і витрати підлягають покладенню саме на позивачку. Також вказують, що відповідачка [PERSON] попередньо очікує понести витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 грн. Докази понесення витрат на правову допомогу подаються до закінчення судових дебатів або будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (т.1 а.с. 211-218). У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Представник позивачки - адвокат Мисечко К.О. у судовому засіданні (у режимі відеоконференції) підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Також зазначила, що на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 40 000 грн. вона у п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду ще додатково надасть акт виконаних робіт по вказаній цивільній справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Представник відповідачів - адвокат Забара А.В. у судовому засіданні (у режимі відеоконференції) позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Також зазначила, що нею вже подано до суду клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу з позивачки на користь відповідачки [PERSON] в розмірі 45 000 грн. разом з усіма доказами, однак в подальшому відповідачка [PERSON] ще понесла додаткові витрати на правничу допомогу за два судові засідання, про що у п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду ще будуть надані до суду відповідні докази. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні (у режимі відеоконференції) заперечувала проти задоволення позовних вимог. Також пояснила, що вона є дружиною померлого [PERSON] з 1997 року і після його смерті вона відмовилась від своєї частки на користь їхніх доньок (відповідачок по справі), щоб їм була більша частина спадщини. Однак, незважаючи, що спадковий житловий будинок по [ADDRESS] був придбаний її чоловіком ще до їхнього шлюбу, у вказаному будинку вони із [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі до самої смерті. За час шлюбу вказане домоволодіння було збільшене у своїй вартості за рахунок їхніх спільних трудових та грошових затрат та додаткових добудов, які були вчинені подружжям, погріб та сарай були збудовані ними разом у 2005 році, а тому на такі добудови розповсюджується режим спільного майна подружжя. Крім того, за час шлюбу та спільного проживання в будинку ними були здійснені перевлаштування, ремонт, проведено воду, зведено паркан, було замінено всі вікна, зроблені ремонти на кухні та у ванній кімнаті, а тому будинок вважається спільним майном подружжя. Третя особа державний нотаріус Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області - Фрізен Н.Ю. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі нотаріуса (т.3 а.с. 126). Суд заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст.76,77,78,79 ЦПК України). Згідно з вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 08 березня 1964 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , який було зареєстровано у Будинку одруження м.Дніпропетровська, актовий запис № 725, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08.03.1964 року (т.1 а.с. 22). У період шлюбу у позивачки [PERSON] та її чоловіка [PERSON] народилось двоє дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження (т.2 а.с. 41 зворот, 52). [INFO] в смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області помер чоловік позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.04.2023 року (повторне) (т.1 а.с. 20), після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. Згідно з довідкою селищного голови Царичанської селищної ради №2236 від 14.07.2015 року позивачка [PERSON] на день смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , проживали разом по [ADDRESS] , вели спільне господарство (т.1 а.с.18). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв спадкоємець першої черги - син [PERSON] , який 27 жовтня 2015 року подав державному нотаріусу Царичанської державної нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини за законом (т.2 а.с. 39). Позивачка [PERSON] 27 жовтня 2015 року подала державному нотаріусу Царичанської державної нотаріальної контори заяву про відмову від належної їй частки у спадщині за законом та від обов`язкової частки у спадковому майні згідно ст. 1241 ЦК України після смерті свого чоловіка [PERSON] (т.2 а.с. 42). Інший спадкоємець першої черги - син [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняв, 01 березня 2016 року подав державному нотаріусу Царичанської державної нотаріальної контори заяву про те, що спадщину він не прийняв (з померлим не проживав на час відкриття спадщини) та на неї не претендує, звертатися до суду з метою встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини не буде (т.2 а.с. 49 зворот). Державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори була заведена 27 жовтня 2015 року спадкова справа після померлого [PERSON] за №176/2015 (т.2 а.с. 36). Інші спадкоємці, які прийняли у встановленому законом порядку спадщину після померлого [PERSON] та не відмовились від неї відсутні, що підтверджується копією спадкової справи №176/2015 після померлого [INFO] [PERSON] (т.2 а.с. 37-85). [INFO] в смт. Царичанка Дніпровського району Дніпропетровської області помер син позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.05.2021 року (т.2 а.с. 97), після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. Після його смерті спадщину прийняли сторони по справі, спадкоємці першої черги - мати [PERSON] (позивачка) та доньки: [PERSON] , [PERSON] (відповідачки), які подали державному нотаріусу Царичанської державної нотаріальної контори у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини за законом (т.2 а.с.88, 91, 98). Інший спадкоємець - дружина померлого [PERSON] - [PERSON] (третя особа по справі) 13 липня 2021 року подала державному нотаріусу Царичанської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка на користь доньок померлого - [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с. 94). Державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори була заведена 13 липня 2021 року спадкова справа після померлого [PERSON] за №128/2021 (т.2 а.с. 87). Інші спадкоємці, які прийняли у встановленому законом порядку спадщину після померлого [PERSON] та не відмовились від неї відсутні, що підтверджується копією спадкової справи №128/2021 після померлого [INFO] [PERSON] (т.2 а.с. 87-105). Постановою державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 квітня 2024 року було відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно після померлого [INFO] сина [PERSON] у зв`язку з тим, що крім неї є ще спадкоємці, які прийняли спадщину, та відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (т.1 а.с. 23). У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17.07.1997 року» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Позивачка [PERSON] звернулася з даним позовом до суду, та, зокрема, просить визнати за нею право власності на 1/2 частку спільно набутого майна подружжя після померлого чоловіка [PERSON] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0030; земельної ділянки, площею 0.0403 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0031 та земельної ділянки площею 3.0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1225655100:01:001:0049. Вирішуючи дану позовну вимогу суд зазначає таке. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , належав чоловікові позивачки - [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05 жовтня 1994 року, виданого Царичанською райрадою народних депутатів на підставі розпорядження представника Президента України Ради народних депутатів № 02 від 04 січня 1994 року, зареєстрованого Царичанським бюро технічної інвентаризації 05 жовтня 1994 року в книзі №15, за реєстровим № 2364, що підтверджується дослідженими судом матеріалами інвентаризаційної справи на вказаний будинок (а.с. 16, 22 інвентаризаційної справи). Спірний житловий будинок було побудовано у 1994 році, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на будинок (а.с. 9, 18-19, 22 інвентаризаційної справи) та копією технічного паспорту, виготовленого 27.05.2022 р. (т.2 а.с.228-232), який також наявний в інвентаризаційній справі. Отже, житловий будинок з господарськими будівлями було збудовано у період шлюбу подружжя [PERSON] та [PERSON] . Земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належала чоловікові позивачки - [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041471, виданого 04.02.2002 року на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312, кадастровий номер земельної ділянки: 1225655101:03:003:0030 (т.1 а.с. 34, 29-30). Земельна ділянка площею 0,0403 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, належала чоловікові позивачки - [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041471, виданого 04.02.2002 року на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312, кадастровий номер земельної ділянки: 1225655101:03:003:0031 (т.1 а.с. 34, 31-32). Земельна ділянка площею 3,0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала чоловікові позивачки - [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №092148, виданого 30.01.2007 року на підставі розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації від 22.02.2005 року №56-р, кадастровий номер земельної ділянки: 1225655100:01:001:0049 (т.1 а.с. 33, 25-28). Отже, вищевказане спірне майно у вигляді житлового будинку та земельних ділянок з кадастровими номерами: № 1225655101:03:003:0030 та № 1225655101:03:003:0031 було набуто до набрання чинності діючим СК України, а земельна ділянка з кадастровим номером №1225655100:01:001:0049 набута у період дії СК України. Згідно із пунктом 1 Прикінцевих положень СК України, з урахуванням відповідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Відтак, при вирішенні справи суд застосовує положення КпШС України, який був чинним на час набуття частини спірного майна /житлового будинку тадвох земельних ділянок/, а також положення СК України, в період дії якого була набута земельна ділянка з кадастровим номером №1225655100:01:001:0049. Відповідно до частини першої статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 КпШС України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічні норми містяться і в статтях 60, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч.1, 2 ст. 70 СК України). Отже, спірний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , було нажито (побудовано) подружжям [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі, а тому зазначене майно, виходячи з приписів ст. 22 КпШС України, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , частки якого в цьому майні є рівними, т.б. частка кожного з подружжя становить 1/2. Верховний Суд неодноразово зазначав, що сама по собі реєстрація майна, набутого під час шлюбу, на одного з подружжя, не змінює його статусу спільної сумісної власності. Це означає, що таке майно належить обом із подружжя, незалежно від того, на кого з них зареєстроване право власності (зокрема постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 639/5409/18, від 23 липня 2025 року у справі №456/3974/22). Отже, реєстрація права власності на будинок, набутий під час шлюбу, лише за одним з подружжя не припиняє право власності іншого з подружжя на 1/2 частку в такому майні, а також не впливає на право спадкування цієї частки спадкоємцями після смерті другого з подружжя. Презумпція спільної сумісної власності подружжя, відповідачами у цій справі не спростована. Таким чином, на підставі оцінених доказів та встановлених на їх підставі обставин, встановивши, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] нажитий (побудований) подружжям саме у період перебування у шлюбі, тому є їх спільною сумісною власністю, а отже, наявні правові підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 1/2 частину будинку. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частку спільно набутого майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Інша 1/2 частка у спільному сумісному майні (будинку) є спадковим майном і входить до складу спадщини. Щодо позовної вимоги позивачки [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частку спільно набутого майна подружжя після померлого чоловіка [PERSON] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0030, то суд зазначає таке. 04 лютого 2002 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів №312 від 15.12.1999 р. отримав у власність земельну ділянку загальною площею 0,2903 га, з яких 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041471, виданого 04.02.2002 року(т.1 а.с. 34). Рішенням виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів Дніпропетровської області №312 від 15.12.1999 р. "Про передачу земельних ділянок в приватну власність", на підставі якого [PERSON] 04.02.2002 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю, було передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га (т.1 а.с.102-103). Отже, [PERSON] , як громадянином України, було використано право на безоплатне отримання частини земельного фонду та отримано Державний акт на право приватної власності на землю. Вирішуючи спір у частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 1225655101:03:003:0030, на якій розташований спірний житловий будинок, суд застосовує положення частини першої статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 461/2328/16-ц (провадження № 61-42538св18), від 26 грудня 2019 року в справі №364/515/19 ( провадження № 61-19224св19) та інших. Системний аналіз змісту статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17 дійшла висновку, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, необхідно враховувати те, що норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16 зроблено висновок, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 зазначено: «у разі, якщо одним із подружжя під час шлюбу, дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, придбано будинок, то в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право другого з подружжя на частину будинку. У зв`язку з тим, що земельну ділянку виділено у власність для обслуговування цього будинку, то в чоловіка, за яким визнається право власності на 1/2 частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку». Статтею 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Враховуючи наведені положення норм матеріального права, суд дійшов висновку, що хоча спірна земельна ділянка і набута чоловіком позивачки шляхом безоплатної передачі у приватну власність, однак, оскільки на ній розташований будинок, який є спільною власністю подружжя, то до позивачки переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності спільного будинку відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Таким чином суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0030, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований спірний житловий будинок, частка позивачки у якому становить 1/2. Щодо позовної вимоги позивачки [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частку спільно набутого майна подружжя після померлого чоловіка [PERSON] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину: земельної ділянки, площею 0.0403 га, кадастровий номер: 1225655101:03:003:0031, та земельної ділянки площею 3.0316 га, кадастровий номер: 1225655100:01:001:0049, то суд вважає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого. 04 лютого 2002 року чоловік позивачки [PERSON] на підставі рішення виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів №312 від 15.12.1999 р. отримав у власність земельну ділянку загальною площею 0,2903 га, з яких 0,0403 га - для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041471, виданого 04.02.2002 року(т.1 а.с. 34, 31-32). Рішенням виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів Дніпропетровської області №312 від 15.12.1999 р. "Про передачу земельних ділянок в приватну власність", на підставі якого [PERSON] 04.02.2002 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю, було передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства (т.1 а.с.102-103). 30 січня 2007 року [PERSON] на підставі розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації №56-р від 22.02.2005 року отримав у власність земельну ділянку площею 3,0316 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №092148, виданого 30.01.2007 року(т.1 а.с. 33, 25-28). Розпорядженням голови Царичанської районної державної адміністрації №56-р від 22.02.2005 року "Про відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам на території Царичанської селищної ради, колишній КСП імені Леніна", на підставі якого [PERSON] 30.01.2007 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю, було відведено громадянам згідно зі списком, зокрема [PERSON] , земельну ділянку в натурі (на місцевості) в розмірі земельної частки (паю) (т.3 а.с. 79). Отже, [PERSON] , як громадянином України, було використано право на безоплатне отримання частини земельного фонду та отримано Державні акти на право приватної власності на землю. Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 р. у справі №626/4/17 (провадження №61-29004св18), згідно якого відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18). Таким чином, оскільки судом було встановлено, що спірні земельні ділянки, а саме: земельна ділянка, площею 0.0403 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0031, та земельна ділянка площею 3.0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1225655100:01:001:0049, були набуті [PERSON] внаслідок безоплатної передачі в приватну власність земельних ділянок із земель державної власності, то вони являлись його особистою власністю і не входили до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги позивачки [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю її та чоловіка [PERSON] вищезазначеного спільно набутого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] та вищевказаних земельних ділянок, то суд враховує правовий висновок, який стосується подібних правовідносин, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), зокрема у п.70, 75: «70. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. 75. Отже, задоволення вимоги про поділ квартири як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та колишньою дружиною права власності на 1/2 її частину за кожним саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт. Тому в судів попередніх інстанцій не було підстав для зазначення в резолютивній частині рішення про припинення такого режиму щодо квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] ». Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , вищезазначеного спільно набутого майна,слід відмовити, оскільки такі позовні вимоги не являються ефективним способом захисту. Таким чином, спадщина після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , складається з такого спадкового майна: - 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] ; - 1/2 частки земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0030, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - земельної ділянки площею 0,0403 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0031, - земельної ділянки площею 3,0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1225655100:01:001:0049. Як було встановлено судом спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв його син - [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з: - житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею - 42,1 кв.м., загальною площею - 90,0 кв.м., - земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0035, - земельної ділянки площею 0,1439 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0034, - земельної ділянки площею 2,8100 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1225655000:01:002:0015; - 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] ; - 1/2 частки земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0030; - земельної ділянки площею 0,0403 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0031, - земельної ділянки площею 3,0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1225655100:01:001:0049. Щодо позовної вимоги позивачки [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/8 майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер №1225655101:03:003:0030, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, площею 0.0403 га, кадастровий номер 1225655101:03:003:0031, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 3.0316 га, кадастровий номер № 1225655100:01:001:0049, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Царичанська селищна рада, то суд доходить такого. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину прийняли чотири спадкоємці: позивачка [PERSON] , відповідачки - [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] , яка відмовилась від своєї частки на користь своїх дочок - відповідачок по справі. Отже, частка позивачки [PERSON] становить: 1/8 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] та 1/8 земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0030, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (1/2 : 4 = 1/8). В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на 1/8 земельної ділянки, площею 0.0403 га, кадастровий номер 1225655101:03:003:0031 та 1/8 земельної ділянки площею 3.0316 га, кадастровий номер № 1225655100:01:001:0049, то суд зазначає таке. Позивачка визначила частку у спадковому майні 1/8 з урахуванням того, що вважала, що 1/2 частка вказаних земельних ділянок належить їй як спільна сумісна власність подружжя. Оскільки судом встановлено, що вказані земельні ділянки не належать до спільної сумісної власності подружжя, тому частка позивачки у спадковому майні становить 1/4, а не 1/8. Тому, за позивачкою [PERSON] необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] на 1/4 частку цих земельних ділянок. При цьому суд зазначає, що у даному випадку суд не виходить за межі позовних вимог. У даному випадку предметом позову є, зокрема, вимога позивачки до відповідачок про визнання права власності на вказані земельні ділянки (кадастровий номер 1225655101:03:003:0031, кадастровий номер № 1225655100:01:001:0049) у частках - 1/2 ( як її частка у спільному майні подружжя) та 1/8 (як частка у спадковому майні). Оскільки позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку цих земельних ділянок як спільно набутого майна подружжя є необґрунтованими, а тому її частка у спадковому майні становить 1/4. Заявлені позовні вимоги про визнання права власності у частках на вказані земельні ділянки (1/2 та 1/8) є більшими, ніж частка, яка належить позиваці 1/4, право власності на яку необхідно визнати за позивачкою. Щодо позовної вимоги позивачки [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на 1/4 частину майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0035; земельної ділянки площею 0,1439 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0034 та земельної ділянки площею 2,8100 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1225655000:01:002:0015, то суд вважає, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , залишилося спадкове майно, зокрема: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , який належав на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу б/н від 01.07.1992 року, зареєстрованого Царичанською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №1007, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 386183, виданого ОКП "Царичанське бюро технічної інвентаризації" 17.04.2003 року, відповіддю №1134755 від 20.02.2025 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с. 204, 201-203, т.2 а.с. 124); - земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041470, виданого 04.02.2002 року на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312, кадастровий номер земельної ділянки: 1225655101:03:003:0035 (т.1 а.с. 199-200, 208-210, т.2 а.с. 155-158, 190-191); - земельна ділянка площею 0,1439 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належала [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041470, виданого 04.02.2002 року на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312, кадастровий номер земельної ділянки: 1225655101:03:003:0034 (т.1 а.с. 199-200, 208-210, т.2 а.с. 166-169, 172); - земельна ділянка площею 2,8100 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №021259 від 15.11.2004 р., виданого на підставі розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації від 22.06.2004 року №306-р, кадастровий номер земельної ділянки: кадастровий номер: 1225655000:01:002:0015 (т.1 а.с. 178-179, 183-186). Третя особа в справі - [PERSON] з 21 червня 1997 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21.06.1997 року (т.2 а.с. 96). Отже, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] було придбано [PERSON] до шлюбу, а право власності на земельні ділянки набуто в період шлюбу. При цьому земельні ділянки не являються спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуті [PERSON] шляхом безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок із земель державної власності, останній використав право на безоплатне отримання частини земельного фонду та отримав державні акти на право приватної власності на землю. За викладених обставин вказаний житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки не являються спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, частка позивачки [PERSON] у вищевказаному спадковому майні після смерті її сина [PERSON] становить 1/4. Тому за позивачкою слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/4 частку спірного майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер: 1225655101:03:003:0035; земельної ділянки площею 0,1439 га, кадастровий номер: 1225655101:03:003:0034 та земельної ділянки площею 2,8100 га, кадастровий номер: 1225655000:01:002:0015. Суд не бере до уваги доводи третьої особи [PERSON] про те, що житловий будинок в [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю її та померлого чоловіка [PERSON] , оскільки за час шлюбу вказане домоволодіння було збільшене у своїй вартості за рахунок їхніх спільних трудових та грошових затрат та додаткових добудов, які були вчинені подружжям, а погріб та сарай були збудовані ними разом у 2005 році, в будинку були здійснені перевлаштування, ремонт, а тому будинок вважається спільним майном подружжя, виходячи з такого. Дійсно, як вбачається з копії технічного паспорту на вказаний будинок, виготовленого станом на 27.05.2022 р., а зокрема з характеристики будинку з господарськими будівлями та спорудами, у 2005 році було споруджено погріб з шийкою Д1 та сарай E1 (т.1 а.с.189-193). Побудова господарських споруд у період шлюбу не спростовує право особистої приватної власності [PERSON] на спірний будинок. Також суд зазначає, що господарські будівлі і споруди не є самостійним об`єктом нерухомого майна, а являються складовою житлового будинку. Третя особа [PERSON] позовних вимог щодо визнання за нею права власності на частину вказаного будинку не заявляла, відповідного судового рішення не надала. Враховуючи вищевикладене, суд не бере до уваги доводи представника відповідачок, зазначені у відзиві на позов. За викладених обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння та земельних ділянок, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом, підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує те, що обома сторонами заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, однак в судовому засіданні представники сторін заявили, що у п`ятиденний строк ними будуть ще надані додаткові докази, що підтверджують розмір та обґрунтування витрат на правничу допомогу, а тому на час ухвалення судового рішення питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: partial