Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 03.09.2019 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Інфінанс" та [PERSON] укладено Договір №0968450483. Відповідно до умов договору позики кредит позичальнику надано у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн., в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. 14.07.2021 було укладено договір №14-07/21 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфінанс» відступило на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0968450483. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило на користь овариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0968450483. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №0968450483. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №0968450483 від 03.09.2019, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 57 717,66 грн, з яких: Заборгованість за основним зобов`язанням тілом кредиту) - 3000,00 грн. Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 48 717,66 грн. Позивач просить стягнути заборгованість за Договором №0968450483 від 03.09.2019 у розмірі 51717,66 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 16 000 грн.00 коп. Ухвалою суду від 07.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.11.2025 відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що до позову не додано жодних документів, котрими б підтверджувалось виконання кредитором умов договору. Відповідач у свою чергу вказані факти повністю заперечує. Надання кредиту може бути встановлено на підставі первинної бухгалтерської документації (в даному випадку банківських виписок). Позивач посилається на укладення договорів шляхом заповнення відповідачем заяв про надання (отримання) грошових коштів на сайтах позикодавців, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано-грошові кошти, але ним не доведено ні існування відповідних веб-сайтів, ні реєстрації відповідача на вказаних сайтах та здійснення ним будь-яких дій спрямованих на отримання кредитів. В позовній заяві зазначено, що відповідачу було надано одноразові ідентифікатори, для підписання Кредитних договорів та підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх, послуг, які значаться в кредитних документах як підпис відповідача, при цьому не зазначено номери телефонів на які було направлено такі ідентифікатори та підтвердження направлення таких ідентифікаторів. До позовної заяви позивачем приєднано Кредитний договір у якому зазначено, що його підпис зі сторони позичальника здійснено за допомогою одноразового ідентифікатора, що ж стосується підпису зі сторони кредитора, то договір підписано одноразовим ідентифікатором, що в свою чергу є порушенням норм чинного законодавства, а тому не можуть вважатися належними доказами по вказаній справі. Вказаний кредитний договір не може вважатися належним доказом боргових зобов`язань між сторонами адже вони не підписані стороною кредитора. Чинним законодавством не передбачена можливість кредитора підписувати договір за допомогою одноразового ідентифікатора. Законом України «Про електронну комерцію» право скористатися одноразовим ідентифікатором замість власноручного підпису надано лише отримувачу послуги, при прийнятті оферти, здійснюючи її акцепт (в термінах Закону). Сторона, котра пропонує оферту, має обов`язок укласти договір виключно в загальному порядку - шляхом його підпису власноруч чи КЕП ЕЦП. Кредитором, при посвідченні договору, було порушено процедуру підписання договору. А саме здійснено підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатору особою, котра не має права на накладання такого підпису. Тобто підписувати документ електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора може лише особа, яка приймає пропозицію (оферту) укласти електронний договір. Щодо не співмірності нарахованих позивачем процентів: Позивачем заявлені та судом стягнуто неспівмірні обставинам проценти річні. Великою Палатою обґрунтовано право суду обмежити розмір стягуваних процентів річних тим, що необмежене нарахування таких сум суперечать принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг. За час розгляду даної справи, вказана позиція знайшла свою реалізацію в практиці Верховного Суду, котрий сформував аналогічну правову позицію, скасував попередні рішення в спорі з мікрокредитною фінустановою, саме з підстав неврахування несправедливості процентів річних - Постанова 12 лютого 2025 року справа № 679/1103/23: «Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів [PERSON] щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів». В Постанові, абзаци 1 та 3 розділу «Щодо стягнення непропорційно великої суми відсотків» Мотивувальної частини - суд вказав, що свобода договору (ч.І та 2 ст.627 ЦК України) підлягає обмеженню до рівнів визначених п. 5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - сплати споживачем компенсації не більше 50% вартості продукції. Даний висновок складений щодо процентів річних, нарахованих в період дії Договору (300 днів у вказаній справі). Нарахування заборгованості за процентами є неспівмірно завищеною відповідно до суми тіла кредиту. Позивачем нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 48717.66 грн. (стягується 37482,66 грн.) Сума нарахованих відсотків не є адекватною та співрозмірною сумі тіла кредиту і суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором. Отже, проценти за користування кредитом не мають перевищувати 50% суми кредиту, що складає (відповідно до відомостей зазначених в позовній заяві 1500 грн. Відповідно до Анкети-заяви строк користування кредитом (траншем) визначений 30 днів. Право кредитодавця на нарахування процентів за кредитом, припиняється після сплину визначеного договором строку кредитування. Проте, відсотки нараховані після сплину вказаного строку. Згідно договору визначено строк кредитування 30 днів, з кредитною ставнкою 1, 75%. Це становить 4000/100*1,75*30=1575 грн. Що збігається з з відповідним пунктом Договору - 1575 грн. Однак, первинним кредитором продовжено стягнення плати за користування, нараховано проценти в розмірі 48717.66 грн. Нарахування процентів поза строком кредитування суперечить позиції Верховного Суду та сформованій усталеній судовій практиці. Самостійною підставою відмови в позові є те, що Правила надання грошових коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МоnеуВооm» не підписана відповідачем. В цьому випадку, зазначені умови та правила не є частиною договору, та викладені в них істотні умови договору, не є частіною договору. Зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17: Відсутність кредитного договору. ст.1055 ЦК України встановлено обов`язкове правило укладення Кредитного договору в письмовій формі. Невід`ємною частиною заявленого позивачем «Кредитного договору» є Правила надання грошових коштів у позику в. тому числі на умовах фінансового кредиту-за умовами програми «МоnеуВооm». Оскільки до позову не повністю додано Правила надання грошових коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МопеуВоот», в матеріалах справи повністю відсутній Кредитний договір, як і докази того, що між сторонами взагалі укладався договір. Додатково відповідач заявляє, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є вкрай завищеними та не співмірними з наданими послугами. Відповідач позов не визнає в повному обсязі, заперечує факт отримання кредитних коштів. При винесенні рішення відповідач просить суд врахувати наступні факти що є підставами для відмови і задоволенні позову: Необхідно зазначити, що позивачем належним чином не підтверджено факт переходу до нього права вимоги за вказаним кредитними договором, адже у доданих договорах факторингу та відступлення права вимоги відсутні відомості про відповідача та будь які підписані ним кредитні договори. Позивачем ніяким чином не підтверджено, що зазначена в матеріалах платіжна карта взагалі належить відповідачу. Позивачем не підтверджено, що відповідач належним чином був повідомлений про відступлення права вимоги за спірним договором. Також відповідач зазначає, що його орієнтовні витрати з розглядом справи складають 5000 грн. 13.11.2025 представник позивача подав відповідь на відзив в якому зазначив, що 03.09.2019 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНФІНАНС" та [PERSON] укладено Договір № 0968450483. Пропозиція (Оферта) на отримання 3 траншу згідно Заявки-анкети № 2628571327 від 19.02.2020 року в рамках Договору про надання позики №0968450483 від 03.09.2019 року підписано Позичальником 19.02.2020, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Договір укладено шляхом направлення Первісним кредитором оферти на укладення угоди та прийняття Відповідачем пропозиції (акцепту). Підписанням Акцепт оферти Відповідач, також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому було надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст.ст. 641, 644 Цивільного кодексу України. Укладений кредитний Договір між первісним кредитором та відповідачем відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн. При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок Відповідача, зазначений ним у Заяві Анкеті для отримання кредиту. Факт ідентифікації Відповідача підтверджується Довідкою про ідентифікацію, наявною в матеріалах справи. Номер договору, зазначений в даній довідці співпадає з ID договору, зазначеного у заявці-анкеті на отримання кредиту. Крім того, Відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в Заявці-Анкеті є коректними. Крім того, Ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані Відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, Відповідачем не надані. Правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що між ТОВ «Інфінанс» та Відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Оскільки згідно з положеннями ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. З договору позики вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMSповідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. Відповідачем було укладено Кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, Відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок нарахування відсотків, тощо. Відповідач має тривалі правовідносини з первісним кредитором та є його постійним клієнтом. Звертаємо увагу суду, що у Відповідача наявна заборгованість по 3 траншу, видача якого неможлива без погашення заборгованості по попередньому траншу, що додатково підтверджує обізнаність Позичальника щодо умов договору та визнання факту укладення договору. Крім того, відповідач неодноразово сплачував заборгованість по відсотках. Щодо перерахування коштів. Враховуючи, що ТОВ «Інфінанс» не є банком, відповідна операція була здійснена ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства, а його дослідження судом в рамках даної справи є недоречним. При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок Відповідача, зазначений ним у Заяві-Анкеті (для отримання кредиту). Відповідно до наявного в матеріалах справи листа вбачається, що 03.09.2019 року було перераховано грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн на картку № [NUMBER] (повний номер зазначений у заявці-анкеті на отримання кредиту). Відповідач неодноразово частково сплачував заборгованість по кредиту, що свідчить про визнання кредитних правовідносин, факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі N 911/3685/17. Твердження Відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що Відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому Позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, він мав можливість здійснити запит до банку про наявність у нього карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Проте, Відповідач надав виписку по іншому картковому рахунку та зазначає, що це є доказом неотримання ним коштів. Такий доказ очевидно не стосується предмету доказування, не спростовує позовні вимоги та посилання Відповідача на такий доказ не заслуговує на увагу. Таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень Разом з тим, для спростування заперечень Відповідача, разом з даними поясненнями подається клопотання про витребування доказів. З приводу нарахування відсотків. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до пропозиції укласти договір, строк дії кредитного договору 3 роки. Відповідно до умов Договору та правил надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною договору, Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн., в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами. Своїм підписом на договорі відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За умовами п. 1.2 Договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за Договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем). Відповідно п.1.7 Договору, протягом 36 календарних місяців з дня укладення Договору Позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах Договору та Правил. Згідно п.1.9 Договору, дія цього договору вважається продовженою на наступні 36 календарних місяців, якщо до закінчення строку дії Договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу Сторону про його припинення у зв`язку з закінченням строку дії Договору. Дія цього договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони та при умові відсутності зобов`язань між Сторонами. Отже, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору в межах строку дії кредитного договору. Звертаю особливу увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений Відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків. Відповідачем було укладено Кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, Відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику. При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, вказана норма застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом або відсотків річних. У справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Представник позивача у судовому засіданні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з посиланням на обґрунтування, викладені у позові та у відповіді на відзив. Представник відповідача адвокат Антіхович В.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 03.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0968450483, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступного траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступного траншів кредиту (п.1.2. Договору). Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії 20000 гривень (п. 1.5. Договору). В рамках вказаного Договору 19.02.2020 відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором заявку-анкету на отримання кредиту в розмірі 3000 грн, терміном на 30 днів (а.с. 11). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Судом встановлено, що відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе. Судом встановлено, що між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. З договору позики вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у смс-повідомленні, тому без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладний. 19.02.2020 [PERSON] було перераховано грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] у розмірі 3000 грн., що підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 05.02.2026 (ас. 228). Відповідно до вищенаведеного, суд дійшов висновку, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу. Аналогічний висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року, по справі 127/33824/19. 14.07.2021 укладено договір №14-07/21, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфінанс» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0968450483. 10.01.2023 укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0968450483. Згідно Реєстру заборгованості за договором №0968450483 становить 57 717,66 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням тілом кредиту) - 3000,00 грн. Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 48 717,66 грн. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув. В той же час суд не погоджується з розміром заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 48717,66 грн. Так, згідно п. 1.6. Договору максимальний строк (кількість календарних днів користування Кредитом (траншем) 30 календарних днів, діючий ліміт (сума) кредиту (в національний валюті), максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Пунктом 3.3. Договору визначено, що строк користування поточним Кредитом (траншем) може бути змінений виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним Кредитом, в тому числі і прострочених, та сплати пені (в разі наявності простроченої заборгованості та вимоги Товариства про її сплату), на відповідний Рахунок Товариства з цільовим призначенням «Оплата за продовження строку дії користування поточним кредитом за Договором № 0968450483 від 03 вересня 2019. Тобто, за умовами договору відповідач зобов`язаний був 20.03.2020 повернути кредиторові поточний кредит у розмірі 3000 грн. і сплатити проценти за користування кредитом за ставкою 1,75% за кожен день в розмірі 1575 грн. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пенею припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права на інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Оскільки строк користування поточним кредитом (траншем) не змінювався в порядку, передбаченому п. 3.3. Договору, починаючи з 21.03.2020 нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставними. Таким чином стягненню із відповідача на користь позивача можлива заборгованість за відсотками, нарахована в період часу з 19.02.2020 року 20.03.2020 року включно, оскільки право право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 4572,66 грн, яка складається з : 3000 грн заборгованість за сумою кредиту, 1572,66 грн заборгованість за відсотками ( 1575 - 2,34 (погашення від 08.06.2021)). Відповідно до ч. 1, п. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи викладене, суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 565 грн. (5000*11,3%/100). Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial