Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив визначити місце проживання дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , разом з батьком - [PERSON] , а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 10 000 грн. на місяць на кожну дитину, та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що він та відповідач [PERSON] є батьками трьох дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На теперішній час у зв`язку зі збройною агресією родина проживає закордоном в Канаді, та діти на постійній основі проживають разом з батьком, мати дітей мешкає окремо. Витрати на утримання трьох дітей, а саме забезпечення їх усім необхідним - харчування, одяг, оренда будинку та витрати з його утримання є непомірними, а мати дітей - [PERSON] тривалий час не приймає участі в утриманні дітей, зокрема, за час проживання в Канаді жодних витрат на утримання дітей не несла. Враховуючи вищезазначені обставини, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 06.06.2023 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 08.01.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 13.02.2024 задоволено клопотання представника позивача та представників відповідача, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини - [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою суду від 25.09.2024 задоволено клопотання представника відповідача та зобов`язано представника третьої особи - Служби у справах дітей по Слобідському району з`явитись в судове засідання для надання пояснень стосовно наданого раніше висновку. 25.10.2024 представником позивача через систему Електронний суд подані додаткові письмові пояснення, в яких він зазначив, що при поданні до суду вказаного позову, позивач мав на меті дотримання інтересів дітей, в тому числі забезпечення їх безпеки, належного утримання та розвитку. Вважав, що в даному випадку позивачем надано достатній перелік доказів щодо проживання та утримання дітей саме ним, а також докази волевиявлення дітей щодо їх проживання разом з батьком. Вказав, що позиція відповідача є непослідовною, з огляду на те, що вона, як мати дітей, не бажає щоб діти проживали з нею разом, але в той же час не бажає щоб проживання дітей разом з батьком було юридично оформлено. Вважав, що задоволення позову буде в повній мірі відповідати інтересам дітей. 28.01.2025 представником позивача через систему Електронний суд подано додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що з наданих позивачем документів вбачається, що після прпинення шлюбно - сімейних відносин з відповідачем, саме позивач перейняв на себе здійснення опіки над дітьми, їх виховання, утримання та забезпечення розвитку. Натомість, матеріали справи не містять доказів будь - якої участі в житті дітей їх матері, сприяння нею їх фізичному, духовному, культурному розвитку, а також доказів їх фінансового утримання. Також, зазначив, що долучення відповідачем документів, а саме характеристик з дитячого садочка не відповідають ні віку дітей, ні фактичним обставинам. Ухвалою суду від 03.09.2025 залишено без задоволення клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання заяви про виклик свідків. Ухвалою суду від 03.09.2025 замінено третю особу - Службу у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Ухвалою суду від 16.12.2025 задоволено клопотання представника позивача про заслуховування думки дитини. Ухвалою суду від 16.12.2025 зобов`язано представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з`явитись в судове засідання для надання пояснень стосовно наданого раніше висновку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи містяться пояснення, в яких він просив розглянути справу за його відсутності. Заслухавши вступне слово представника позивача та представників відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Судом встановлено, що сторони по справі мають трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні учасниками справи не заперечувалося те, що батьками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є сторони по справі. Стосовно вимоги позивача про визначення місця проживання дитини - [PERSON] разом з батьком - [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом частин третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (частина перша статті 161 СК України). Верховний Суд у складі ОП КЦС від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 в своїй постанові зазначив, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ст. 161 СК України). Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, ризикує бути позбавленою щасливого та спокійного дитинства. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Заявляючи вимогу про визначення місця проживання дітей разом з батьком, позивач зазначив, що діти наразі мешкають разом з ним, мати дітей - відповідач у справі мешкає окремо. Діти відвідують навчальні заклади та спортивні секції, забезпечені усім необхідним. Мати дітей тривалий час, зокрема, весь час проживання родини в Канаді не приймає участь у вихованні та утриманні дітей. Згідно з копією договору оренди вбачається, що [PERSON] орендує приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до звіту Канадського податкового агентства про пільги і надання допомоги за 2023 рік, [PERSON] отримував соціальну допомогу. З інформаційного листа - харатеристики від 10.12.2024 вбачається, виданого Конгресом Українців у Канаді, м. Норд-Батлфорд вбачається, що [PERSON] прибув до Канади у 2022 році разом з сім`єю: дружиною [PERSON] та синами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згодом сім`я роз`їхалась, діти виявили бажання залишитись жити з батьком. Наразі [PERSON] разом з синами мешкає в орендованому будинку. В місті проживає багато українських сімей, з якими [PERSON] тісно спілкується, та які стверджують, що він проявляє себе як дбайливий та відповідальницй батько. Він товариський, відкритий до спілкування, веде здоровий спосіб життя. Діти виглядають доглянутими, охайними, забезпечені всім необхідним. [PERSON] створює безпечне та турботливе домашнє середовище. Відповідно до довідки від 20.04.2023 року, виданої школою [PERSON] , у шкільних записах зазначено, що [PERSON] був зарахований до початкової школи 02.05.2022 року і зараз відвідує її. Згідно даних, дитина проживає з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту характеристики [PERSON] , наданої Комунальним закладом «Харківський ліцей № 102 Харківської міської ради» вбачається, що [PERSON] навчається в закладі з першого класу. За час навчання виявив себе як учень з середніми здібностями. Зацікавленості до навчання не виявляв. Наразі проживає з родиною закордоном та навчається дистанційно. Має навчальні досягнення середнього рівня. Хлопчик проживає з батьком, який приділяє йому належну увагу, завжди відгукується на прохання класного керівника, цікавиться шкільним життям сина. Мати від виховання сина усунулась, навчанням не цікавиться. В процесі розгляду справи та дослідження доказів встановлено, що діти, зокрема, молодша дитина - [PERSON] мешкає разом з батьком, який приділяє дітям належну увагу, опікується ними, приймає участь у їх шкільному житті. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , суд приймає до уваги висновок Департаменту служб у справах дітей виконавого комітету Харківської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , відповідно до якого діти, зокрема, [PERSON] наразі проживають разом з батьком в Канаді, навчаються в школі. Батько - [PERSON] матеріально забезпечений, до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Мати дітей - [PERSON] на співбесіду не з`явилася, письмові пояснення не надала. Діти самостійно обрали місце свого проживання разом з батьком - [PERSON] . Враховуючи зазначені обставини, орган опіки вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . Не визнаючи позов щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, мати не заявляла зустрічний позов щодо визначення місця проживання дитини з нею. Крім цього, суд для забезпечення реалізації права дитини бути почутою, враховуючи, що волевиявлення та позиція дитини, яка досягла 10 років, щодо визначення місця її проживання має бути заслухана судом в обов`язковому порядку безпосередньо за участю психолога заслухав думку дитини - [PERSON] , який повідомив, що проживає разом з батьком - [PERSON] та братами. Мати мешкає в іншому місці та має іншого чоловіка. Вказав, що жодних заборон та обмежень зі сторони батька щодо його спілкування з мамою немає. З матір`ю спілкується періодично, зазвичай по телефону. Зазначив, що фактичного з самого початку приїзду до Канади він проживає з батьком, ходить до школи і надалі хоче проживати з батьком. Враховуючи вищевикладене, позивач надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків та з урахуванням думки дитини, щодо місця проживання якої виник спір, та саме в інтересах дитини - [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини - [PERSON] разом з батьком підлягають задоволенню. Разом з цим, суд вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє відповідача батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків, спір між якими вирішено судом. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини. При визначені місця проживання [PERSON] разом з батьком, суд також враховує і ту обставину, що роздільне проживання братів може завдати психологічну травму, тому при визначенні місця проживання суд враховує емоційний зв`язок між дітьми, різницю у віці, наявність опіки старшої дитини, відчуття єдності сім`ї та можливість спілкування. Нормами чинного законодавства України не передбачено імперативної норми про те, що перебування дитини за межами України є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання такої дитини. Більше того, зважаючи на положення міжнародних договорів щодо збереження юрисдикції судів України у питаннях батьківської відповідальності, очевидною є можливість вирішення справи про визначення місця проживання дитини саме національними судами. Таким чином, сама по собі обставина проживання дитини за кордоном не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 10 000 грн., суд приходить до наступного. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивач звертаючись до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей, зокрема, малолітнього [PERSON] зазначав, що відповідач [PERSON] , як мати дітей, також має обов`язок по їх утриманню. Вказав, що витрати по утриманню дітей - харчування, навчання, одяг та ін. для нього одного є непомірними. Вважав, що у відповідача є можливість утримувати дітей, враховуючи наявність у неї майна - транспортних засобів, а також земельних ділянок, та на підтвердження цих фактів надав відповідні документи. [PERSON] на праві власності належать декілька земельних ділянок, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.01.2023 року. Зі змісту витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішнії справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 12.05.2023 року, за [PERSON] зареєстровано наступні транспортні засоби: Volkswagen Polo, 2011 року випуску, Chevrolet Equinox, 2015 року випуску, Seat Leon, 2011 рок випуску. Також, цей факт підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до довідки про доходи форми ОК-5, [PERSON] в період з 2004 по лютий 2022 року здійснювалися нарахування, та відповідно остання мала дохід. В судовому засіданні відповідачем та її представниками не заперечувався той факт, що [PERSON] в Канаді працює та має дохід. З урахуванням викладеного вище, враховуючи, що дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на його утриманні, відповідач є матір`ю дитини та також має обов`язок по її утриманню, є працездатною, доказів щодо неможливості відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі заявленому позивачем, а саме 10 000 грн., суду не надано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON] , та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 02.06.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Стосовно вимоги про визначення місця проживання дитини - [PERSON] разом з батьком - [PERSON] , та стягнення з [PERSON] аліметів на утримання дитини - [PERSON] , суд зазначає таке. В процесі розгляду даної справи з`ясовано, що [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду даної справи став повнолітньою особою, яка відповідно до законодавства має право самостійно визначати своє місце проживання. Крім цього, у зв`язку з досягненням [PERSON] повноліття у відповідача - матері припиняється обов`язок щодо його утримання. Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини, суд не вбачає підстав визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком - [PERSON] та стягнення з [PERSON] аліментів, та відповідно приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України, та враховуючи що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, тому з [PERSON] слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в частині стягнення аліментів на користь держави в розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: partial