Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовною заявою Верхівцевської міської ради в особі Служби у справах дітей в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Центр надання соціальних послуг Верхівцевської міської ради, інспектор сектору ювенальної превенції відділення превенції Кам`янського РУП, лейтенант поліції Власова Інна Володимирівна про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з протоколу міської комісії з питань захисту прав дитини № 16 від 16 жовтня 2025 року, стало відомо, що на обліку дітей, які перебуваються у складних життєвих обставинах, Служби у справах дітей Верхівцевської міської ради з 16 січня 2024 року перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з батьками за адресою: [ADDRESS] . За час перебування родини на обліку, батьки вихованням дитини взагалі не займаються. Умови проживання є не задовільними, в будинку брудно, відсутня електроенергія, продукти харчування. За доводами позивача батьки [PERSON] та [PERSON] вживають алкогольні напої та майже постійно залишають малолітню [PERSON] вдома одну, без нагляду дорослих. З батьками неодноразово проводилися бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків, не залишення дитини самої вдома та порушувалися клопотання перед органами поліції про притягнення матері до адміністративною відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Неодноразово даній родині надавалася допомога у вигляді одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування, засобів гігієни. Службою у справах дітей Верхівцевської міської ради постійно надаються дитині подарунки до різних свят. Також надавалися меблі, але дитина постійно ходить брудна та в брудному одязі. 14 жовтня 2025 року до Служби у справах дітей Верхівцевської міської ради надійшло повідомлення від Центру надання соціальних послуг Верхівцевської міської ради про те, що 09 жовтня 2025 року о 21:15 год. фахівцю із соціального супроводу надійшов телефонний дзвінок, стосовно того, що за Верхівцевським будинком дітей та юнацтва знайдено маленьку дівчинку без нагляду дорослих. При з`ясуванні всіх обставин та фактів встановлено, що це малолітня [PERSON] . Дитина була одягнена не по сезону та мала ознаки застуди. Наступного дня спеціалістами Служби у справах дітей та Центру надання соціальних послуг з матір`ю проведена профілактична бесіда щодо вищевказаної ситуації та наголошено, що таке відношення до дитини призведе до її вилучення та позбавлення батьківських прав. Відповідно до акту обстеження умов проживання родини громадянки [PERSON] , [INFO] , складеного 17 вересня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що на час відвідування вся родина була вдома. З готової їжі був лише суп та запасів продуктів харчування взагалі немає. На час відвідування у дитини на руці був дуже сильний опік від окропу. Після огляду сімейного лікаря остання повідомила, що це вже не перше направлення до лікарні стосовно опіків, а батьки так і не везуть дитину до лікарні посилаючись на брак коштів. З матір`ю та батьком проведено профілактична бесіда щодо направлення дитини до лікарні з опіком. За доводами позивача на сьогодні відсутні умови для повернення дитини в родину, як побутові, так і психологічні. Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді Кожевник О.А. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 21 листопада 2025 року вказану позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, ухвалити заочне рішення. Вивчивши та ретельно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, від 21 липня 2023 року, у дитини немає окремого спального місця, взаємодії в сім`ї тривожні, в будинку пічне опалення, є електропостачання, вода в криниці. В будинку брудно, дитина під час проведення обстеження комісією була брудна. За результатами обстеження комісією проведено профілактичну бесіду з батьками дитини щодо ведення гігієни дитини, прибирання в будинку та попереджено про адміністративну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. 03 жовтня 2023 року під час проведення огляду комісією встановлено, що готової їжі не було, запас продуктів харчування відсутній, що підтверджується копією відповідного Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Під час обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] 17 вересня 2024 року комісією виявлено у малолітньої [PERSON] опіки в ділянці руки, які дитина отримала в результаті взаємодії з окропом. Після вказаних подій, отримавши від сімейного лікаря направлення до лікарні для лікування опіку, відповідачі дитину на лікування не повезли. За результатами перевірки комісією з [PERSON] та [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо направлення дитини до лікарні з опіком. Матеріали справи містять пояснення [PERSON] , від 25 вересня 2025 року, про те, що вона залишила вдома дитину без догляду дорослих для того, щоб зустріти чоловіка, який повертався з роботи. [PERSON] зобов`залася в подальшому вказаних дій не вчиняти, натомість у разі протилежного згодна на позбавлення її батьківських прав. Відповідно до акту обстеження умов проживання родини громадянки [PERSON] , [INFO] , складеного 16 жовтня 2025 року за адресою: [ADDRESS] встановлено, що в будинку неналежні умови проживання, антисанітарія, відсутня електроенергія, газ та водопостачання, постільна білизна, будь-які засоби гігієни, продукти харчування та холодильник. На час відвідування обставини щодо гігієни дитини не змінилися, дитина брудна та в брудному одязі. Прийнято рішення про негайне відібрання дитини. За приписами частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до Витягу з протоколу № 16 від 16 жовтня 2025 року чергового засідання міської комісії з питань захисту прав дитини, затвердженої рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради від 17.02.2021 року № 42, заступник голови комісії - [PERSON] довела до відома членів комісії суть даного питання та пояснила, що на обліку дітей, які перебуваються у складних життєвих обставинах, Служби у справах дітей Верхівцевської міської ради з 16 січня 2024 року перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , яка разом з батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мешкають за адресою: [ADDRESS] . За час перебування родини на обліку, батьки вихованням дитини взагалі не займаються. Умови проживання дитини є незадовільними. В будинку дуже брудно, скрізь розкидані брудні речі та сміття, відсутнє світло. Продукти харчування часто відсутні. Батьки майже постійно залишають малолітню доньку вдома без нагляду дорослих, а самі схильні до вживання спиртних напоїв. З батьками неодноразово проводилися бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків, не залишення дитини самої вдома та порушувалися клопотання перед органами поліції про притягнення матері до адміністративною відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Неодноразово даній родині надавалася допомога у вигляді одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування, засобів гігієни. Службою у справах дітей Верхівцевської міської ради постійно надаються дитині подарунки до різних свят. Також надавалися меблі. Однак, дитина постійно ходить в брудному одязі, немита. Батько працює неофіційно, мати не працює, але часто залишає дитину одну вдома та часто знаходиться біля залізничного вокзалу, де зі сторонніми чоловіками вживає спиртні напої. Кожного разу, коли їй задаються питання, де її донька, вона вигадує різні історії з цього приводу, але працівники Служби у справах дітей та Центру надання соціальних послуг особисто заставали дитину одну вдома, яка розмовляла через вікно з решітками. На сьогоднішній день відсутні умови для повернення дитини в родину, як побутові, так і психологічні. Повернення дитини несе пряму загрозу її життю та здоров`ю. За приписами ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради від 16 жовтня 2025 року № 201 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На черговому засіданні міської комісії з питань захисту прав дитини, затвердженої рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради від 17.02.2021 року № 42 прийнято рішення про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у її батьків, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] , і [PERSON] , стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження факт неналежного виконання батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] своїх батьківських прав, за чим слідує загроза життю та здоров`ю дитини. Судом встановлено, що поведінка відповідачів стосовно їх малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд вважає можливим позов в частині стягнення аліментів задовольнити. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір у рівних частинах з кожного.

Outcome: approved