Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Представник ТОВ «Споживчий центр» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 19680 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.05.2024 між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір №22.05.2024-100001333, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору. ТОВ «Споживчий центр» виконали зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно умов укладеного договору. [PERSON] зобов`язався у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2025 року, головуючим суддею у вказаній справі визначеного суддю Хараджу Н.В. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.12.2025 року справу прийнято до провадження та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Разом із цим суддею було задоволено клопотання представника позивача та витребувано в АТ КБ «Приватбанк» інформацію: 1) чи емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); 2) інформацію про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 22.05.2024р. 17 лютого 2026 року на адресу суду на виконання ухвали суду від 10.12.2025 року надійшла відповідь. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, проте позовна заява містить клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи за останні відомим місцем реєстрації повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, відзиву відповідач до суду не подав та про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 22.05.2024 між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір №22.05.2024-100001333, шляхом підписання Заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) з якою позичальник ознайомився 22.05.2024 за посиланням. Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» надали [PERSON] кредит у сумі 6 000 грн., із процентною ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом, денна процентна ставка - 1.24%, строком на 112 днів до 10.09.2024, зі сплатою неустойки в розмірі 60 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання та комісії, яка пов`язана з наданням кредиту - 10% від суми кредиту, що дорівнює 600 грн. Крім того, На виконання умов договору від 22.05.2024 року відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 6000 грн., шляхом перерахунку на його банківський рахунок № [NUMBER] хх-хххх-5182., що підтверджується квитанцією (номер транзакції в системі iPay.ua 2465641851). Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 22.05.2024-100001333 від 22.05.2024 року [PERSON] має кредитну заборгованості перед ТОВ «Споживчий Центр» в розмірі 19680 гривень з яких: основний борг 6000 гривень, проценти 10080 гривень, комісії 600 гривень, неустойка 3000 гривень. При цьому, суд зазначає, що Договір містить інформацію про узгодження сторонами реквізитів банківського рахунку, на який кредитор мав перерахувати кошти - №4149 - 49хх - хххх-5182. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути із відповідача за кредитним договором зокрема і неустойку в розмірі 3000 гривень. Суд повідомляє наступне. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Водночас, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України). 15 березня 2022 року був прийнятий Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", що набрав чинності 17 березня 2022 року. Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення "ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд розглядав питання застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах (постанова від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23)) і зробив такі висновки: " Законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. При ухваленні рішення у справі суд враховує також аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у постановах від 07 серпня 2024 року у справі № 759/7103/23 (провадження № 61-5216св24), від 13 березня 2024 року у справі № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23). У цих справах Верховний Суд вирішував питання щодо застосування положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до правовідносин, що виникли між фізичними особами про стягнення боргу за договором позики. Суд зазначає, що оскільки ця норма стосується всіх фізичних осіб, які є позичальниками за кредитними (позиковими) договорами з банками або іншими кредитодавцями (позикодавцями), у тому числі, як у справі, що переглядається, надалі право вимоги було передано іншій особі. Рішення суду про стягнення боргу не змінює правову підставу боргу, що виник. Підсумовуючи викладене, суд наголошує, що з огляду на дію спеціальної норми Перехідних положень ЦК України, яка звільняє позичальників за договором позики від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань під час воєнного стану, позикодавець не може вимагати стягнення з позичальника додаткових коштів у виді неустойки (штрафи, пені), інфляційних втрат, та 3% річних за період прострочення, що припав на період дії воєнного стану, тобто за період з 24 лютого 2022 року та протягом 30 днів після його закінчення. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. У зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення нейстойки задоволенню не підлягають, а тому позов підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь ТОВ «Споживчий центр» судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2 053,13 грн.

Outcome: partial