Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

09 лютого 2026 року в системі «Електронний суд» представник Позивачки, [PERSON] , подала до Деснянського районного суду м. Києва позовну заяву [PERSON] (надалі - Позивач) до [PERSON] (надалі - Відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог представник зазначає, що 02 березня 2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 108. У шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, який наразі проживає з Позивачем. Позивачка посилається на те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння через різні характери та погляди на життя, вони втратили почуття любові та взаємоповаги, у зв`язку з чим постійно виникають сварки. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2022 року, сім`я розпалася остаточно та поновлена бути не може. Спір про майно відсутній. Також Позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище. 27.02.2026 Відповідач подав до суду заяву, в якій визнав позов повністю. Обидві сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та повідомили, що примирення неможливе. Суд розглядає спір на підставі наявних матеріалах в справі. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02 березня 2018 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №108 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). У шлюбі сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини першої статті 24 СК України). Частиною третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (пункт 1 частини другої статті 49 ЦПК України). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина четверта статті 206 ЦПК України). Суд бере до уваги фундаментальний принцип, згідно з яким примусове збереження шлюбу є неприпустимим. Визнання Відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, враховуючи, що Суд не може примушувати до збереження шлюбу, якщо хтось один із подружжя не бажає його продовжувати, і, зважаючи на те, що у цій справі воля обох сторні на розірвання шлюбу виражена чітко і недвозначно, подальше збереження шлюбу було б невиправданим і не відповідало б інтересам жодної зі сторін. Таким чином, позов про розірвання шлюбу має бути задоволений повністю. Суд,

Outcome: approved