Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] , треті особи: Комунальний заклад «Оршівський дитячий будинок санаторного типу», Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення дитини належних умов життя та виховання, не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям, не підтримує морально та матеріально, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Також просив стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з часу подання позовної заяви та до повноліття, враховуючи інфляційні показники. Від представника позивача надійшла заява, в якій вказано, що позов підтримує в повному обсязі та просив його задовольнити. Від представника третьої особи Комунального закладу «Оршівський дитячий будинок санаторного типу» надійшла заява, в якій зазначила, що просить позовні вимоги задовольнити, додаючи Акти про невідвідування відповідачем своєї дитини, характеристику стану психологічного розвитку дитини, характеристика на дитину з ліцею. Від представника третьої особи Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради надійшла заява, в якій зазначила, що просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомила. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач по справі є мамою [PERSON] , [INFO] /а.с.6-7/. Відомості про батька записані відповідно до ст.135 СК України /а.с.8/. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. [PERSON] , [INFO] , влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації /а.с.9-10/. Згодом дитину взято на облік, як такого, що опинився в складних життєвих обставинах, у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків) /а.с.11/. Згідно з вимогами ст.150, 157 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про стан їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. 06.06.2023 року до служби у справах дітей ЧМР звернулася відповідачка щодо повернення на виховання її малолітнього сина. Одночасно відповідачку було попереджено, що вона може бути притягнута до адміністративної та/або кримінальної відповідальності за ст.184 КУпАП та/або за ст.166 КК України /а.с.12-13/. Працівниками служби у справах дітей ЧМР було здійснено неодноразовий виїзд за місцем проживання відповідача, як результат було складено АКТ, в якому зазначено, що для виховання, розвитку та проживання малолітньої дитини [PERSON] не створено умов (в квартирі брудно, речі розкидані, присутній неприємний запах і сирість /а.с.14-15/. Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців від 28.02.2024 року було відібрано від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Також суд зобов`язав стягувати аліменти із [PERSON] на утримання малолітнього сина /а.с.24-27/. [PERSON] було взято на облік дитини, позбавленої батьківської опіки та надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування /а.с.28-29/. Дитину було направлено до закладу «Оршівський дитячий будинок стандартного типу» на повне державне утримання /а.с.30/, який згодом надав інформацію, що відповідачка упродовж перебування дитини у закладі відвідувала двічі 26.01.2025р. та 27.01.2025р. /а.с.31/. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] № 365/18 від 29.07.2025 р. Виконавчий комітет ЧМР, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням від батьківських обов`язків /а.с.36-38/. Таким чином, аналізуючи дослідженні в судовому засіданні докази, суд доходить висновку про те, що відповідачка протягом тривалого часу не цікавиться ні інтересами дитини, а ні станом його здоров`я, не утримує сина матеріально, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не піклується про забезпечення необхідного харчування, медичного догляду. Фактично самоусунулася від їх виховання та утримання, систематично не виконує батьківські обов`язки по вихованню і розвитку дитини, покладені на неї статтею 150 Сімейного кодексу України. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення [PERSON] від виховання дитини, у зв`язку з чим, суд доходить висновку про необхідність позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.166 СК України вбачається, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримувати дитину. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок утримувати малолітнього сина матір`ю якого вона є, до досягнення ним повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Так, відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти стягуються, починаючи від дня подачі позову. Частиною другою та третьою ст. 193 СК України встановлено, що якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 193 СК України, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Як зазначалося вище, рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців від 28.02.2024 року було відібрано від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Також суд зобов`язав стягувати аліменти із [PERSON] на утримання малолітнього сина. За даними Другого відділу ДВС у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.07.2025 сукупний розмір аліментів, станом на 01.07.2025р., становить 29 394,00грн. Як результат, було накладено арешт на кошти боржника/відповідача та звернуто стягнення на доходи [PERSON] /а.с.32-35/. Таким чином, суд враховує рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 28.02.2024 року, яким стягнуто аліменти із [PERSON] на утримання малолітнього сина, отже позовна вимога про стягнення аліментів з відповідача є безпідставними. В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Із наведеного слідує, що Виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування при зверненні до суду в інтересах неповнолітньої дитини з позовом про позбавлення батьківських прав звільнений від сплати судового збору. Згідно з положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 3028 гривень. Отже, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру в сумі 3028,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved