Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

27 січня 2026 року [PERSON] звернулася до Коломацького районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] , в якому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 11 вересня 2009 року, зареєстрований Високопільською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис №08. В обґрунтування заявленої вимоги позивачка вказала, що 11 вересня 2009 року між нею та відповідачем укладений шлюб, під час перебування у якому у подружжя народилися спільні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того позивачка вказала, що спільного побуту із відповідачем вона не веде, шлюбні відносини між ними фактично припинені, а шлюб існує лише формально, спір щодо утримання спільних дітей у них відсутній, позаяк діти проживають разом із нею, з огляду на що на утримання дітей із відповідача на її користь стягуються аліменти. Також позивачка зазначила, що між нею та відповідачем спір з приводу розподілу спільного майна подружжя відсутній. З огляду на вказані вище обставини позивачка вважала, що збереження сім`ї і подальше спільне життя з відповідачем є неможливим, позаяк це суперечить її інтересам, а тому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. 12 лютого 2026 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні, про що постановлено відповідну ухвалу. Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. Будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 21), позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, водночас 05 березня 2026 року нею до суду подано заяву за вх.№ 419/01-51/26 (а.с. 22), в якій [PERSON] просила суд провести розгляд справи за її відсутності, а також повідомила про підтримання нею заявлених вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, водночас 05 березня 2026 року ним до канцелярії суду подано заяву за вх.№418/01-51/26 (а.с. 23), в якій відповідач повідомив суд, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки та просив розгляд справи провести за його відсутності. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Матеріали справи свідчать про те, що всім учасникам судового процесу судом створені належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового засідання. Окрім того судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, долучені у якості додатку до позовної заяви, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності і таким чином перевіривши доводи, викладені позивачкою у позові, суд дійшов наступного. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11 вересня 2009 року Високопільською сільською радою Валківського району Харківської області, вбачається, що 11 вересня 2009 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений шлюб, прізвище дружини після одруження змінено на « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис за № 08 (а.с. 14). Згідно даних, зафіксованих у свідоцтві про народження серія [NUMBER] , виданого Шелестівською сільською радою Коломацького району Харківської області 14 жовтня 2009 року, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 серпня 2018 року Шелестівським старостинським округом Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] (а.с. 10). Сімейне життя у сторін не склалося, подружніх стосунків вони не підтримують, разом не проживають, спільного домашнього господарства не ведуть. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав для заявлення позивачкою своєї вимоги суд виходить з наступного. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приписами, закріпленими у ст. 1 СК України, визначено, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. У відповідності з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У п. 10 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частинами 3 та 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно вимог, закріплених у ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. У відповідності з приписами, закріпленими у ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд керується вимогами чинного законодавства України щодо добровільності шлюбу як однієї із основних його засад, розуміючи поняття шлюбу в контексті сімейного союзу, де слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу та його добровільний характер. Водночас суд зазначає, що шлюб припиняється шляхом його розірвання внаслідок стійкого розладу подружніх стосунків шляхом реалізації права одним із подружжя на пред`явлення відповідного позову. Повага до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потребує прояву іншим із подружжя власної гідності та самоповаги. З огляду на те, що позивачка, не маючи наміру зберегти шлюб із відповідачем, скористалася своїм гарантованим правом та звернулася до суду із відповідним позовом про розірвання шлюбу й наполягла на його задоволенні, взявши до уваги ту обставину, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їх інтересам та інтересам їхніх дітей, в зв`язку з чим існують визначені законом підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Також, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі суд вважає за доцільне зазначити наступне. Так, за правилами, визначеними ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищевказані вимоги, взявши до уваги ту обставину, що відповідач до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву про визнання ним позову, суд вважає за необхідне повернути позивачці із державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 відсотків його суми слід стягнути із відповідача на користь позивачки. На підставі зазначеного та

Outcome: approved