Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського з позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання. Просить суд стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання, як сина, який продовжує навчання, аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2026 року, але до досягнення 23-х років та понесені судові витрати, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3200 грн. Стислий виклад позовних вимог. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є сином [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі з 22 липня 2006 року по 04 квітня 2013 року. Після розірвання шлюбу між батьками позивач залишився проживати разом із матір`ю, а з батька на підставі рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 11 жовтня 2012 року стягувались аліменти на його утримання до досягнення ним повноліття. Позивач зазначає, що з 01 вересня 2022 року є здобувачем освіти четвертого курсу Кам`янського енергетичного фахового коледжу денної форми навчання. У зв`язку з навчанням на денному відділенні, як зазначає позивач, він не має можливості працювати, отримує стипендію у розмірі 890 грн, а також матеріальну допомогу від матері. Разом з тим позивач вказує, що зазначених коштів недостатньо для повноцінного забезпечення його потреб, пов`язаних із навчанням. Зокрема, позивач посилається на необхідність придбання комп`ютерного обладнання, спеціальної навчальної літератури, програмного забезпечення, а також оплати проїзду до місця навчання та інших витрат, пов`язаних із навчальним процесом. Крім того, позивач зазначає, що у позасудовому порядку батько надає йому матеріальну допомогу рідко та у незначному розмірі, хоча, на думку позивача, з огляду на стан здоров`я та матеріальне становище має можливість надавати таку допомогу на час його навчання. У зв`язку із зазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 15 жовтня 2025 року. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 15 жовтня 2025 року судовий розгляд цивільної справи відкладено на 04 листопада 2025 року у зв`язку з заявою відповідача Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Константинова О.Г. про участь у судовому засіданні, що призначене на 10.00 год. 04.11.2025 та у всіх інших судових засідань по справі №209/7094/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, в режимі відеоконференції - задоволено. 04 листопада 2025 року у судовому засіданні оголошено перерву до 09.30 години 26 листопада 2025 року. Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залучення до участі в справі в якості співвідповідача - [PERSON] , [INFO] відмолено. Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Державної прикордонної служби України ( 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) відомості про перетин державного кордону України гр. [PERSON] , [INFO] ( [PERSON] ) за період з 2018 року станом по день надання відповіді до суду. 26 листопада 2025 року справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на листку непрацездатності та відкладено на 15 січня 2026 року. Ухвалою суду від 15 січня 2026 року клопотання представників відповідача [PERSON] - адвоката Новохацької Вікторії Володимирівни та адвоката Константинова Олексія Геннадійовича про участь у судовому засіданні, призначеному на 15 січня 2026 року, а також у всіх подальших судових засіданнях у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, в режимі відеоконференції - задоволено. Ухвалою суду від 15 січня 2026 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Новохацької Вікторії Вікторівни про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) відомості про перетин державного кордону України громадянкою України, [PERSON] , [INFO] ( [PERSON] ) за період з 2018 року станом по день надання відповіді до суду та оголошено у судовому засіданні перерву до 11 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року. 03 лютого 2026 року справу знято з розгляду у зв`язку з відсутністю електропостачання в суді та призначено на 24 лютого 2026 року. 24 лютого 2026 року протокольною ухвалою відкладено розгляд справи на 02 березня 2026 року у зв`язку з ненадходженням витребуваної інформації на виконання ухвали суду від 15 січня 2026 року та направлено вимогу до Державної прикордонної служби України про надання витребуваної інформації. 25 лютого 2026 року Державною прикордонною службою України на офіційну електронну адресу суду скеровано інформацію на виконання ухвали суду про витребування доказів. 02 березня 2026 року суд перейшов до стадії прийняття рішення, проголошення якого призначив на 10 год.00 хв. 09 березня 2026 року. Позиція учасників справи. 02 жовтня 2025 року відповідач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що на відміну від аліментних правовідносин щодо неповнолітніх дітей, для покладення на батьків обов`язку утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, обов`язковою є наявність у батьків матеріальної можливості надавати таку допомогу. При цьому вказує, що на даний час не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі частки від свого доходу. Зазначене, за його твердженням, зумовлено наступними обставинами. Повідомляє, що у період з 25.09.2006 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 25.10.2024 - службу в Національній поліції України. 21.09.2023 під час виконання бойового завдання в одному з населених пунктів Донецької області отримав тяжкі поранення, внаслідок яких протягом 13 місяців, у період з 21.09.2023 по 18.10.2024, проходив безперервне стаціонарне лікування. Згідно із встановленим діагнозом був визнаний непридатним до служби в поліції. У зв`язку з цим, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25.10.2024 № 507 о/с, його звільнено зі служби в Національній поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - за станом здоров`я (через хворобу), за рішенням медичної комісії про непридатність до служби. Крім того, згідно з рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 02.01.2025 № 3 йому встановлено ІІ групу інвалідності. За наявності такого стану здоров`я, як зазначає відповідач, він потребує постійного лікування, спеціального харчування та приймання дорогих медичних препаратів на постійній основі. Також повідомляє, що протягом 2025 року вже двічі перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Головний медичний клінічний центр МВС України». Окрім цього, повідомляє, що з 16.11.2013 перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . У шлюбі вони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні. Також зазначає, що разом із дружиною є внутрішньо переміщеними особами. У зв`язку з проходженням дружиною служби у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області з місцем дислокації у м. Дніпро вона орендує житло, де проживає разом із сином, який навчається у м. Дніпро. Власного житла на підконтрольній Україні території сім`я не має. При цьому вказує, що він, його дружина та син мають по 1/3 частці у праві власності на квартиру [ADDRESS] , однак зазначене житло було зруйноване під час бойових дій у 2022 році. Крім того, у зв`язку з необхідністю лікування та постійного медичного обстеження, за його словами, проживає у м. Києві, де орендує житло, у зв`язку з чим несе значні витрати на проживання. Також відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві твердженнями про те, що позивач навчається на денній формі навчання і не має можливості працювати, отримує лише стипендію у розмірі 890 грн та матеріальну допомогу від матері. При цьому вказує, що мати позивача - [PERSON] проживає на тимчасово окупованій території. За твердженням відповідача, матеріальне забезпечення позивача здійснюється ним особисто та його матір`ю - [PERSON] , тоді як мати позивача [PERSON] , а також дідусь [PERSON] і бабуся [PERSON] матеріальної допомоги позивачу не надають. Разом з тим зазначає, що і після досягнення позивачем повноліття продовжує щомісячно надавати йому матеріальну допомогу, а також додатково допомагає за його проханням. Крім того, посилається на те, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та отримує допомогу на проживання у розмірі 2000 грн, а до досягнення повноліття отримував допомогу у розмірі 3000 грн. Також зазначає, що відповідно до отриманої інформації з Кам`янського енергетичного фахового коледжу, згідно з наказом від 12.09.2025 № 144, позивач перебуває на дистанційній формі навчання. При цьому заклад освіти забезпечує студентів навчально-методичними матеріалами, підручниками та навчальними посібниками в електронній формі, які розміщені на вебсайті навчального закладу та доступні через електронну бібліотеку. У зв`язку з цим, за його твердженням, нагальної потреби у придбанні додаткової навчальної літератури позивач не має. Позивач навчається за бюджетною формою навчання, у зв`язку з чим плата за навчання не здійснюється. Також вказує, що 29.09.2022 ним було придбано для позивача комп`ютерну техніку (ноутбук), що підтверджується відповідними документами. Окрім цього, звертає увагу суду на те, що у позовній заяві позивач зазначає про неможливість працювати у зв`язку з навчанням на денній формі. Водночас, за твердженням відповідача, позивач не відвідує навчальний заклад, а перебуває на дистанційному навчанні за власним бажанням. Крім того, 13.09.2025 позивач залізничним транспортом з м. Дніпро поїхав до м. Хуст Закарпатської області, де на даний час неофіційно працює офіціантом в одному з ресторанів. Вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження витрат на проїзд до місця навчання або інших витрат, пов`язаних із навчанням, у розумінні статті 76 ЦПК України. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 12 жовтня 2025 року позивачем на офіційну електронну адресу суду надіслано письмові пояснення, у яких він зазначив, що після реєстрації на сайті «Е-Суд» ознайомився з відзивом відповідача на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись, на думку позивача, на незрозумілі для нього докази, що він сприймає як образливі. У поданих поясненнях позивач також повідомив, що проживає разом із дідусем та бабусею, які є пенсіонерами та мають проблеми зі здоров`ям. Крім того, позивач просив суд розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що наразі перебуває у безпечному місці на території Закарпатської області. 24 жовтня 2025 року позивачем через підсистему «Електронний суд» надіслано відповідь на відзив, у якій він фактично повторює обґрунтування, наведені у позові. Позивач підтверджує, що продовжує навчання на денній формі, потребує матеріальної допомоги від батька для покриття витрат на навчання, а наведені відповідачем заперечення не спростовують зазначені обставини. При цьому позивач звертає увагу суду, що до долучених відповідачем у відзиві документів, зокрема медичних довідок, договору оренди житла та інших матеріалів, слід ставитися критично та не вважати їх доказами у цій справі, оскільки їх наявність не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання. Позивач, посилаючись на норми законодавства, просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. 30.10.2025 представником позивача Константиновим О.Г. через підсистему «Електронний суд» подано заперечення щодо долучення відповіді на відзив, вказавши, що її подано 24.10.2025 з порушенням строку, встановленого судом, та без доказів поважності пропуску. Крім того, не надано підтвердження надсилання відповіді іншим учасникам справи, у зв`язку з чим просить відмовити у її долученні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Новохацька В.В. просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вислухавши думку представника відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, з урахуванням відзиву на позовну заяву відповідача доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 лютого 2007 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеса, батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 11 жовтня 2012 року з [PERSON] стягнуто щомісячні аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 25.09.2012 і здійснюватиметься до повноліття дитини (а.с. 9). Відповідно до довідки від 20.12.2022 № 1207-5002429799, [PERSON] перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). [PERSON] з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року здобуває освіту за денною формою навчання на 4 курсі Кам`янського енергетичного фахового коледжу за регіональним замовленням. Термін закінчення навчання - 30 червня 2026 року, що підтверджується довідкою Кам`янського енергетичного фахового коледжу від 05.09.2025 №260 (а.с. 10). Відповідно до довідки про доходи № 521, виданої Кам`янським енергетичним фаховим коледжем, загальна сума доходу (стипендія) [PERSON] за період з 01.09.2024 по 31.08.2025 становить 10 680 грн (без урахування аліментів) (а.с. 11). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] , є учасником бойових дій, ветераном Національної поліції та особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 31-32 том 1). З долученої відповідачем медичної документації встановлюється, що [PERSON] [INFO] під час виконання бойового завдання отримав поранення, в результаті якого, протягом 13 місяців (в період часу з 21.09.2023 по 18.10.2024) проходив стаціонарне лікування, що підтверджується медичною документацією та виписками із медичної картки стаціонарного хворого (а.с.33-67, том 1). Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16 листопада 2013 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що 16 листопада 2013 року складено актовий запис № 1160 (а.с.68, том 1). [PERSON] з дружиною мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , актовий запис № 322, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку (а.с.69, том 1). [PERSON] з сім`єю взяті на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 70-71, том1). Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 53 Конституції України встановлено, що кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За правилами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 наголосив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 Верховний Суд дійшов висновків, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. З системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Приписами ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішення спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд у цій справі встановив, що [PERSON] є студентом Кам`янського енергетичного фахового коледжу. Термін навчання позивача за денною формою навчання триває до 30 червня 2026 року. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що досягнувши повноліття, він продовжує навчання на денній формі, а отже, позбавлений можливості працювати. У зв`язку з цим він заявляє про потребу у матеріальній допомозі, а саме для: придбання комп`ютерного обладнання; придбання спеціальної навчальної літератури та програмного забезпечення; оплати проїзду до місця навчання та інших витрат, пов`язаних із навчальним процесом, тощо. Водночас, суд вважає доводи позивача щодо зазначених потреб не підтверджені належними та допустимими доказами. Матеріали справи спростовують заявлену необхідність отримання додаткової матеріальної допомоги у вигляді аліментів, враховуючи наступне. Відповідно до довідки Кам`янського Енергетичного фахового коледжу від 25.09.2025, яка долучена стороною відповідача, [PERSON] , згідно наказу №144 від 12.09.2025 знаходиться на дистанційному навчанні (на період дії військового стану) (а.с. 95, том 1). Згідно відповіді Кам`янського Енергетичного фахового коледжу від 29.09.2025 року №600 на запит [PERSON] щодо забезпечення навчальною літературою та доступу до бібліотеки коледжу [PERSON] повідомлено, що останній у повному обсязі забезпечений навчально-методичними матеріалами, підручниками та навчальними посібниками в електронній формі, розміщеними на вебсайті закладу освіти. Також електронна бібліотека закладу освіти забезпечує студентів літературою, необхідною для виконання навчальних програм. Нагальної потреби у придбанні додаткової літератури для [PERSON] немає (а.с.94 зворот, том 1). Суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що позивач не довів наявності витрат на проїзд до місця навчання. Як зазначив сам позивач у поясненні до позовної заяви, він на даний час перебуває на території Закарпатської області. Відповідно до довідки Кам`янського енергетичного фахового коледжу - навчається дистанційно, тому фактичні витрати на проїзд відсутні. Крім того, суд встановив, що [PERSON] повністю забезпечений навчально-методичними матеріалами, необхідними для виконання навчальних програм. Враховуючи це, нагальної потреби у придбанні додаткової літератури для позивача немає. Суд також враховує, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували потребу у придбанні додаткового комп`ютерного обладнання або програмного забезпечення. Матеріали справи не містять інформації про те, що наявні у позивача засоби навчання є недостатніми для виконання навчальної програми. Доводи відповідача щодо придбання 29.09.2022 року комп`ютерної техніки (ноутбука) (а.с. 98, том 1) для позивача, [PERSON] не були спростовані позивачем. Враховуючи дистанційну форму навчання та забезпеченість студента електронними навчально-методичними матеріалами та доступом до електронної бібліотеки закладу освіти, суд вважає доводи позивача щодо необхідності додаткового обладнання та програмного забезпечення безпідставними. Водночас суд враховує, що відповідач, [PERSON] , [INFO] під час виконання бойового завдання отримав тяжке поранення, у зв`язку з чим проходив тривале стаціонарне лікування з оперативним втручанням та потребує подальшого лікування, що підтверджується наявними у справі медичними документами. З наданої медичної документації вбачається, що внаслідок отриманого поранення відповідач має знижену здатність до виконання трудової діяльності, що істотно впливає на його матеріальний стан та обмежує можливість виконання ним обов`язку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Крім того, відповідач має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні. Разом із сім`єю перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб, враховуючи місце роботи дружини та навчання сина винаймає житло у м. Дніпро, а також на даний час у зв`язку з лікуванням та необхідністю у постійному медичному обстеженні проживає у м. Києві та орендує житло (а.с. 72-74; 99-100, том 1). Також суд приймає до уваги доводи відповідача, що по досягненню повноліття [PERSON] він не припинив щомісяця його матеріально підтримувати, а також додатково надавати матеріальну допомогу. Матеріалами справи підтверджується, що стороною відповідача в період серпень-вересень 2025 року перераховувалися грошові кошти в розмірі по 5000 грн та додатково по 2000 грн шляхом переказу на банківський рахунок [PERSON] (а.с.82-85, том 1). Вказані факти не були спростовані позивачем, доказів протилежного не надано, що свідчить про реальну матеріальну підтримку з боку відповідача навіть після досягнення позивачем повноліття. Суд також враховує, що позивач не надав доказів на підтвердження отримання матеріальної допомоги від матері, [PERSON] . Відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України №19.5.1/4039-Вих від 20.01.2026, мати позивача 08.08.2021 виїхала на тимчасово окуповану територію України та з того часу більше не поверталась. У позовній заяві не зазначено, яким чином вона нібито надає фінансову підтримку, а будь-які документи, що могли б підтвердити такі виплати, відсутні. Водночас суд при розгляді цієї справи враховує, що відповідно до законодавства України, обов`язок допомагати дитині у період навчання, якщо така допомога необхідна, покладається в рівній мірі на обох батьків. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні. Однак позивач [PERSON] не надав до суду жодного доказу на підтвердження наявності та розміру витрат, понесених у зв`язку з його навчанням. Позивач просив розглянути справу за його відсутності, додаткових доказів чи інших клопотань до суду не заявляв. При цьому сам факт продовження навчання не є безумовною підставою для стягнення аліментів. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився наданими йому процесуальними правами та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням процесуальних дій. За таких обставин у встановленому процесуальним законом порядку позивач не довів наявності потреби у матеріальній допомозі. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, лише за умови, якщо такі діти потребують матеріальної допомоги, а батьки мають можливість її надавати. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності потреби у додатковій матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, тоді як матеріальний стан та стан здоров`я відповідача обмежують його можливості щодо надання такої допомоги у заявленому розмірі. За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а в задоволенні його позовних вимог відмовлено, підстав для розподілу судових витрат між сторонами немає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed