Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

До суду звернулося ТОВ «ФК «Ейс» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 39645,00 грн, 2422,40 грн судового збору та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У обґрунтування позову зазначено, що 25.02.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладений електронний кредитний договір № 00-9643057 (далі - договір). Відповідач приєднався до умов договору шляхом введення одноразового ідентифікатора «14555», що визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акцепту позичальником, кредитодавцем на договір накладений кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу. На виконання умов договору, 25.02.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку № [NUMBER] , що, в свою чергу свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. 21.10.2024 між первісним кредитором та позивачем укладений договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого останньому відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви, за договором становить 39645,00 грн, що складається із: 6300,00 грн заборгованості по тілу кредиту та 33345,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 29.10.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 03.11.2025 відкрите провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію та документи за клопотанням сторони позивача. 08.12.2025 розгляд справи в судовому засіданні відкладений з підстави неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання (п.1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України). 15.12.2025 від АТ КБ «Приватбанк» надійшла витребувана інформація про те, що на ім`я [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» емітовано карту № [NUMBER] та інші картки. Номер телефону на який відправлялась інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 25.02.2024 - 01.03.2024 - [NUMBER] був / є фінансовим та знаходиться / знаходився в анкетних даних [PERSON] . Повідомлено, що по рахунку № [NUMBER] зараховані 25.02.2024 кошти на суму 6000,00 грн. До інформації надана виписка по рахунку № [NUMBER] за період 25.02.2024 01.03.2024. 21.01.2026 судове засідання не відбулося: представник позивача, про місце, день, час розгляду справи повідомлявся належним чином, у прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити; відповідач не з`явився перший раз належним чином повідомлений про дату, час, місце судового розгляду повідомлений на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якої днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 26.01.2026 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача про ознайомлення із матеріалами справи. 09.02.2026 через систему «Електронний суд» представником відповідача наданий відзив про незгоду із позовними вимогами, виходячи з такого. Надані позивачем витяги з реєстру прав вимоги та розрахунки заборгованості не є належними доказами розміру заборгованості. З долучених документів не вбачається, що до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами. Не надані первинні бухгалтерські документи на підтвердження розміру заборгованості. Сторона відповідача звернула увагу суду, що відповідач перебуває на військовій службі, а тому кредитодавець не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідач заперечує отримання кредитних коштів на підставі кредитного договору. До відзиву долучені документи на підтвердження перебування відповідача на військовій службі та приймання ним участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. 12.02.2026 представником позивача надана через систему «Електронний суд» заяву про зменшення позовних вимог до 27048,00 грн, мотивуючи таким. Щодо наявного у відповідача статусу військовослужбовця позивач вважає, що така обставина є підставою звільнення від нарахування процентів, штрафів та пені банком, але для цього військовослужбовець має надати банку документи на підтвердження проходження ним військової служби, що відповідачем не надане. Представник позивача звертає увагу суду, що з долучених до відзиву документів слідує, що відповідач вступив до Збройних Сил України 30.07.2024, а тому нараховані відсотки від 30.07.2024 позивач не стягуватиме. Відповідно до п.п. 1.4.2 договору знижена процентна ставка становить 0,25 % від суми кредиту за кожен день користування ним, що надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою їх оплати згідно п.п. 1.3.1 договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом з першого дня користування ним протягом строку кредитування згідно п.п. 1.3 договору. За позицією сторони позивача відповідно до п.п. 1.4.2 кредитного договору нарахування відсотків відбувалось наступним чином: на суму 225,00 грн за 15 днів за період 25.02.2024 - 10.03.2024 (6000,00 х 0,25 % / 100 %). Відповідно до п.п. 1.4.1 договору стандартна процента ставка становить 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування ним та застосовується у межах строку дії кредитної лінії згідно п.п. 1.3 договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки). За позицією сторони позивача відповідно до п.п. 1.4.1 кредитного договору нарахування відсотків відбувалось наступним чином: на суму 20748,00 грн за 140 днів за період 12.03.2024 - 29.07.2024 (6000,00 грн х 2,47 % / 100 %). З урахуванням наведеного, сторона позивача просить стягнути відповідача нараховану заборгованість за відсотками в сумі 20973,00 грн. Загальний розмір боргу до стягнення становить 27048,00 грн, що становить: 6300,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 225,00 грн нарахованих відсотків за період 25.02.2024 - 10.03.2024; 20748,00 грн нарахованих відсотків за період 12.03.2024 - 29.07.2024; за мінусом 225,00 грн сплачених відповідачем коштів. 12.03.2026 у судовому засіданні представник відповідача наголосила, що відповідач є військовослужбовцем. Зазначила, що відповідач не бажає зупиняти провадження по справі, наполягав на її розгляді через свого представника. Представник відповідача провила відмовити у задвооленні позову з підстав, викладених у відзиві. Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа, вирішено клопотання відповідача задовольнити та продовжити розгляд справи без зупинення провадження, що узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду по справі № 754/947/22. Цією постановою Велика Палата Верховного Суду відступила від судової практики по справах № № 756/3462/20, 557/1226/23, 904/4027/22, 852/2а-1/24, уточнивши порядок розгляду судових справ за участю військовослужбовців під час дії воєнного стану. Під час дії воєнного стану суди мають виходити з того, що Збройні Сили України та інші військові формування автоматично вважаються переведеними на воєнний стан, тому для застосування п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України не потрібні додаткові підтвердження цього факту. Належними доказами для зупинення провадження є документи на підтвердження перебування особи на військовій службі (військовий квиток, наказ командира військової частини тощо). Проте, якщо військовослужбовець не бажає зупинення провадження по справі і наполягає на її розгляді (особисто чи через представника), суд повинен врахувати його волю та продовжити розгляд. За клопотання представника відповідача до матеріалів справи долучені актуальні копії документів на підтвердження перебування відповідача на військовій службі та приймання ним участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Заслухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, що випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом встановлене таке. 31.01.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем по справі укладений в електронній формі кредитний договір № 00-9603718 (далі - кредитний договір) шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором «39851». Згідно умов кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) 6000,00. Цільове призначення - на споживчі потреби. Строк дії кредитної лінії (строк кредитування) - 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит 19.02.2025 (п.п. 1.1 -1.3 договору). Стандартна процента ставка - 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування ним, що застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п.п. 1.3 договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки) (п.п. 1.4.1 договору). Знижена процентна ставка - 0,25 % від суми кредиту за кожен день користування ним, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.п. 1.3.1 договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в п.п. 1.3 договору (п.п. 1.4.2 договору). У разі здійснення позичальником платежу не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.п. 1.3.1 договору, до позичальника, як учасника програми лояльності, застосовується індивідуальна знижка (знижена процентна ставка) на стандартну процентну ставку, яка зазначена у п.п. 1.4.2 договору. У випадку невиконання позичальником умов для отримання індивідуальної знижки (зниженої процентної ставки), користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою, зазначеною у п.п. 1.4.1 договору (п.п. 1.4.3 договору). Позичальник погоджується, повнiстю розумiє та поiнформований, що у разi невикористання ним права на отримання знижки (невиконання умов договору для отримання знижки) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є змiною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бiк погiршення для позичальника, оскільки надання кредиту за договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки (п.п. 1.4.3 договору). Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (п.п. 2.2 договору). Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання / видачі кредиту (25.02.2024) шляхом перерахування 6000,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] (п.п. 2.8 договору). Розділ 8 договору «Адреса місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» містить інформацію щодо відповідача, а саме: адресу його зареєстрованого місця проживання, відомості паспорта громадянина України, РНОКПП, номер телефону. З інформації, отриманої 15.12.2025 судом від АТ КБ «Приватбанк», підтверджується, що на ім`я [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» емітована карта № [NUMBER] та інші картки. Номер телефону на який відправлялась інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 25.02.2024 - 01.03.2024 - [NUMBER] був / є фінансовим та знаходиться / знаходився в анкетних даних [PERSON] . Повідомлено, що по рахунку № [NUMBER] зараховані 25.02.2024 кошти на суму 6000,00 грн. До інформації надана також виписка по рахунку № [NUMBER] за період 25.02.2024 01.03.2024 із відображенням операцій по рахунку. Таким чином, стороною позивача доведено, а стороною відповідача не спростовано укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів на суму 6000,00 грн. Разом з тим, суд зазначає, що позивач заявляє у позові, що тіло кредиту становить 6300,00 грн, однак, як встановлено судом з матеріалів справи зазначена сума складається із 6000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 300,00 грн комісії за надання кредиту. Щодо стягнення комісії за надання кредиту. 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», ст. 11 якого викладена в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Згідно п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту, до яких включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банківської установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту, яка може включати плату за надання інформації про стан кредиту, що споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Протилежна умова договору є нікчемною відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 по справі № 204/224/21. Виходячи з аналізу п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», викладених у постанові від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Так, з умов кредитного договору слідує, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 5,00 % від суми кредиту, що становить 300,00 грн у останній день його повного погашення (п.п. 1.5 договору), яка є одноразовою та підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення заборгованості за процентами. Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України (ст. 1050 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. З аналізу розрахунку заборгованості, наведеного представником позивача у заяві від 12.02.2026 про зменшення позовних вимог, зазначено, що відповідач вступив до Збройних Сил України 30.07.2024, а тому нараховані відсотки за період від 30.07.2024 позивач не стягуватиме із чим суд не може погодитися у повній мірі з огляду на таке. Згідно витягу з наказу командира військової частини від 30.07.2024 № 117, солдат військової служби за контрактом [PERSON] призначений наказом командира Сухопутних військ Збройних Сил України від 02.07.2024 № 365-РС на посаду оператора відділення радіорозвідки військової частини (далі військова частина [NUMBER] ), який прибув з іншої військової частини (далі військова частина 2). Вислуга років станом на 30.07.2024 у Збройних Силах України становить 2 місяці 28 днів. З метою забезпечення безпеки суд у рішенні не наводить номер військових частин, їх дислокацію, відомості про керівництво. З довідки форми 5 військової частини 2 за вих. № 1339 від 09.05.2024, з якої прибув на службу [PERSON] до військової частини [NUMBER] , слідує, що він перебуває на службі у військовій частині [NUMBER] . Таким чином, враховуючи, що вислуга років [PERSON] станом на 30.07.2024 у Збройних Силах України становить 2 місяці 28 днів, тобто починаючи з 04.05.2024, суд приходить до висновку, що саме з 04.05.2024 з відповідача не підлягає до стягнення нарахована заборгованість за відсотками відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відомостей про те, що відповідач перебував на військовій службі до 04.05.2024 матеріали справи не містять, стороною відповідача не надано. В частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за період з моменту укладення кредитного договору та до 04.05.2024, суд приходить до таких висновків. Згідно умов кредитного договору стандартна процента ставка становить 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування ним, що застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п.п. 1.3 договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки) (п.п. 1.4.1 договору). Знижена процентна ставка - 0,25 % від суми кредиту за кожен день користування ним, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.п. 1.3.1 договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в п.п. 1.3 договору (п.п. 1.4.2 договору). У разі здійснення позичальником платежу не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.п. 1.3.1 договору, до позичальника, як учасника програми лояльності, застосовується індивідуальна знижка (знижена процентна ставка) на стандартну процентну ставку, яка зазначена у п.п. 1.4.2 договору. У випадку невиконання позичальником умов для отримання індивідуальної знижки (зниженої процентної ставки), користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою, зазначеною у п.п. 1.4.1 договору (п.п. 1.4.3 договору). Денна процентна ставка при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії (у разі її наявності) дорівнює 2,5 % та розраховується в процентах з використанням такої формули: ДПС = (ЗВСК / ЗРК) / t ? 100% = (53652,00 / 6000,00) / 360 ? 100 %, де ДПС денна процентна ставка; ЗВСК загальні витрати за кредитом; ЗРК загальний розмір кредиту; t строк кредитування у днях (п.п. 1.6.1 договору). Денна процентна ставка у разі використання позичальником права на знижену процентну ставку та комісії (у разі її наявності) дорівнює 2,4 % та розраховується в процентах з використанням такої формули: ДПС = (ЗВСК / ЗРК) / t ? 100 % = (51654,00 / 6000,00) / 360 ? 100 % (п.п. 1.6.2 договору). Разом з тим, 22.11.2023 прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон № 3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п. 6 п.5 розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 розділу І Закону № 3498-ІХ). Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно) (п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»). Як убачається із матеріалів справи, кредитний договір укладений 25.02.2024 із визначенням денної процентної ставки у разі використання позичальником права на знижену процентну ставку 0,25 %, а у разі використання стандартної процентної ставки - 2,47 %. З аналізу розрахунку заборгованості, наведеного представником позивача у заяві від 12.02.2026 про зменшення позовних вимог, слідує нарахування відсотків наступним чином: на суму 225,00 грн за 15 днів за період 25.02.2024 - 10.03.2024 (6000,00 х 0,25 % / 100 %) відповідно до п.п. 1.4.2 кредитного договору; на суму 20748,00 грн за 140 днів за період 12.03.2024 - 29.07.2024 (6000,00 грн х 2,47 % / 100 %) відповідно до п.п. 1.4.1 кредитного договору, а всього сторона позивача просить стягнути з відповідача нараховану заборгованість за відсотками в сумі 20973,00 грн. Із зазначеним розрахунком, наведеним представником позивача у заяві від 12.02.2026 про зменшення позовних вимог, за період 25.02.2024 - 10.03.2024 за 15 днів на суму 225,00 грн, суд погоджується, оскільки денна процентна ставка 0,25 % не перевищує розміру денної процентної ставки відповідно до п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». За 11.03.2024 представником позивача не заявлено у заяві про зменшення позовних вимог від 12.02.2026 про стягнення нарахованих відсотків, а тому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Із зазначеним розрахунком, наведеним представником позивача у заяві від 12.02.2026 про зменшення позовних вимог, за період 12.03.2024 - 29.07.2024 на загальну суму 20748,00 грн за 140 днів (6000,00 грн х 2,47 % денна процентна ставка / 100 %), суд не погоджується тих підстав, що застосований розмір денної процентної ставки перевищує розмір, визначений п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») та підлягає перерахунку судом таким чином: за період з 12.03.2024 по 03.05.2024 (53 дні) за денною процентною ставкою 1,5 % від 6000,00 грн на загальну суму 4770,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в сумі 4770,00 грн. З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на на загальну суму 10845,00 грн (6000,00 грн тіло кредиту + 300,00 комісія за надання кредиту + 4770,00 грн перерахованих судом відсотків за користування кредитом 225,00 грн сплачених відповідачем коштів, як зазначено представником позивача у заяві про зменшення позовних вимог від 12.02.2026). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Сторони протилежного суду не довели, доказів на стпростування обставин, встановлених судом не надали. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. За змістом правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч 1ст 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі ( абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). З аналізу наведених норм, слідує, що будь-який вид укладеного договору на підставі ЦК України може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), п. 6 ч.1ст. 3 якого визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. ст. 610, 611 ЦК України). Судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано. Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами. Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним (ми). Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Щодо відступлення права вимоги. 21.10.2024 між первісним кредитором та позивачем укладений договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого останньому відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: (1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); (2) правонаступництва; (3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); (4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦКУкраїни до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст.516 ЦК України). Кредитний договір та договір факторингу є оспорюваними правочинами, а оскільки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, останні вважаються правомірними. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: (1) у разі задоволення позову - на відповідача; (2) у разі відмови в позові - на позивача; (3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 по справі № 815/1479/18, від 15.07.2020 по справі № 640/10548/19, від 21.01.2021 по справі № 280/2635/20. З урахуванням відсутності клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати, що стверджується доданими документами до позову, пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково на 51,71 % від заявленої суми з урахування заяви про зменшення позовних вимог 20973,00 грн, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1252,62 грн (51,71 % від 2422,40 грн) судового збору, сплаченого за подання позову до суду та 3619,70 грн (51,71 % від 7000,00 грн) витрат на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: partial