Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

31.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (далі - ТОВ «Діджи фінанс») звернулися до суду та просили постановити рішення суду, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1403961873883 від 08.02.2024 у розмірі 22 064,00 грн, витрати за сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн та 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги мотивували тим, що 08.02.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 1403961873883 в електронній формі, відповідно до умов якого останньому перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5 600,00 грн. Обумовлено розмір відсотків та комісії за користування кредитними коштами. Визначено строк кредитування 120 днів до 07.06.2024. Проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. В подальшому згідно з умовами Договору факторингу №18102024 ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» відступило право вимоги за кредитним договором № 1403961873883 від 08.02.2024 на користь ТОВ «Діджи фінанс», тому позивач набув права вимоги до відповідача. В добровільному порядку спір не вирішено, з метою захисту своїх майнових прав змушені звернутись до суду. Ухвалою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області 14.01.2026 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти постановлення заочного рішення (а. с. 56). У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. У судові засідання 09.02.2026, 04.03.2026 учасники справи не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (відповідач відповідно до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання та зважаючи на позицію представника позивача суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд виснує наступне. Судом встановлено, що 08.02.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту продукту Кредитна лінія старт № 1403961873883, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5600,00 грн на строк 120 днів до 07.06.2024 зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 2,45 % за кожен день строку користування кредитом (а. с. 22-31). Договір, а також графік платежів за договором та паспорт споживчого кредиту підписані [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 23.12.2025 товариством на виконання умов договору № М1805/1 від 18.05.2023, укладеного із ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал», перераховано 08.02.2024 о 19:19 кредитні кошти на картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 5600,00 грн (а. с. 39). Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» за кредитним договором № 1403961873883 [PERSON] має заборгованість за період з 08.02.2024 до 18.10.2024 у розмірі 22 064,00 грн, яка складається з боргу за тілом кредиту 5 600,00 грн, боргу за відсотками 16 464,00 грн (а. с. 15-16). 18.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу № 18102024, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги до боржників відповідно до реєстру прав вимоги, зокрема і за кредитним договором № 1403961873883 від 08.02.2024 (а. с. 9-10, 14, 32-37). До договору долучено Акт приймання-передачі реєстру прав вимог від 18.10.2024 із загальною кількістю боржників 535 на загальну суму заборгованості 7 666 615,74 грн, витяг з реєстру боржників до Договору факторингу № 18102024 від 18.10.2024 відповідно до якого [PERSON] за кредитним договором №1403961873883 має заборгованість 22 064,00 грн; копію платіжної інструкції про сплату коштів ТОВ «Діджи фінанс» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал». У серпні 2025 року представник ТОВ «Діджи фінанс» звернувся з досудовою вимогою до відповідача про погашення заборгованості за Договором № 1403961873883 від 08.02.2024 у сумі 22 064,00 грн, проте спір не вирішено у добровільному порядку (а. с. 42). При вирішенні спору по суті суд керується наступними нормами права. У відповідності до статті 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Згідно з статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Основоположним принципом цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, який закріплений положеннями статей 12, 81 ЦПК України, та полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить до висновку, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Кредитний договір № 1403961873883 від 08.02.2024 укладений між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» та [PERSON] у електронній формі відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони обумовили істотні умови договору як то розмір кредиту, суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. Також позивачем доведено факт отримання грошових коштів відповідачем у розмірі 5600,00 грн, правові підстави набуття права вимоги за вказаними кредитними договорами та факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань. При цьому відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц). Проте наданий суду позивачем розрахунок заборгованості за відсотками за договором № 1403961873883 від 08.02.2024 не у повній мірі відповідає вимогам Закону України Про споживче кредитування (далі Закону). Частиною 5 ст. 8 Закону України Про споживче кредитування встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1 %. Згідно з п. 17 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Оскільки Закон набрав чинності 24.12.2023, тому за період з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року - 1,5 %, а за період з 20 серпня 2024 року - 1 %. Відтак нараховані відсотки підлягають перерахуванню за період з 08.02.2024 до 21.04.2024 (74 календарні дні) за денною процентною ставкою 2,45 %, що становить 10 152,80 грн (5600 х 2,45 % х 74); за період з 22.04.2024 до 07.06.2024 (46 календарних днів) за денною процентною ставкою 1,5 %, що становить 3864,00 грн (5600 х 1,5 % х 46), а всього 14 016,80 грн (10 152,80 + 3864,00). Тобто позивачем частково доведено порушення його майнових прав відповідачем. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому підлягає стягненню із відповідача на користь позивача 2153,72 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд виснує наступне. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та зважаючи на фінансовий стан обох сторін, враховуючи, що справа є малозначною, розглянута судом у спрощеному позовному провадженні, без присутності учасників справи, часткову обґрунтованість позовних вимог, кількість процесуальних документів, виготовлених представником при поданні позову, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про доцільність і необхідність відшкодування вартості професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн.

Outcome: partial