Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

У червні 2024 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної протизаконними діями та бездіяльністю посадових осіб. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що за його адміністративним позовом, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі № 480/8490/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року, визнано бездіяльність Департаменту ДВС МЮУ протиправною щодо неналежного розгляду його звернення на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року. Позивач вважав, що протиправними діями відповідача - директора департамента йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 6700 грн та вважав, що ця сума буде достатньою для відновлення душевної рівноваги. Моральна шкода виявилася в душевних стражданнях пережитих ним у зв`язку із неправомірними діями відповідача, у зв`язку з чим похитнулась віра в державні органи. В судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Стягнути з відповідача, як фізичної особи моральну шкоду в розмірі 6700грн. Ухвалою судді від 23.06.25 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом за останнім відомим місцем знаходження. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Ухвалою суду від 27.01.2026р. залучено до участі у справі № 757/28580/24-ц як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Представник 3-ї особи -Департамент ДВС МЮУ подав до суду відзив у якому вказував на те, що заперечує проти позову в повному обсязі, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі № 480/84909/21, яке набрало законної сили, Департаментом ДВС МЮУ повторно розглянуто звернення [PERSON] від 02 липня 2021 року. Позивач не надав суду доказів того чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, та чому оцінено моральну шкоду саме у такому розмірі, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї справи. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі № 480/8490/21, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року, позов [PERSON] до Департаменту ДВС МЮУ, МЮУ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправними дії Департаменту ДВС МЮУ щодо неналежного розгляду звернення [PERSON] на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року № ЧУ-12546236/2. Зобов`язано Департамент ДВС МЮУ повторно розглянути звернення [PERSON] на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року № ЧУ-12546236/2 та надати відповідь на вказане звернення з урахуванням правової оцінки, наданої судом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодися й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що Департамент ДВС МЮУ належним чином не виконав покладений на нього статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» обов`язок об`єктивно та всебічно перевіряти заяви чи скарги, оскільки у листі від 26 липня 2021 року № 39686/Ч-20519/20.4.2 Департамент ДВС МЮУ не зазначав звідки, коли, з яких причин оригінал виконавчого листа [PERSON] був повернутий до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ), не вказує дату реєстрації і номер поштового відправлення, яким виконавчий лист направлявся вперше, хоча саме достовірність цього факту і викликала сумнів у позивача та стала підставою для звернення на Урядову гарячу лінію. Також цей лист не містить відповіді на прохання заявника притягти [PERSON] до відповідальності за надання неправдивої інформації. Департамент ДВС МЮУ, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі № 480/8490/21, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року, повторно розглянуло звернення [PERSON] від 02 липня 2021 року та надало відповідь листом від 09 лютого 2023 року № 15378/20.4.2/31-23. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачем, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на загальні підстави цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року відмовлено в позові [PERSON] до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної протизаконними діями та бездіяльністю посадових осіб , Постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2024р. рішення залишено без змін. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем у процесі є особа, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, залучена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Позивач вказував , що даний позов пред`явлений до [PERSON] як фізичної особи. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діяннями відповідача та вини останнього. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, які, на думку позивача, є підставою для відшкодування моральної шкоди. При таких обставинах позов не підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а тому оскільки у задоволенні позову відмовлено, при цьому позивач звільнений від сплати судового збору, питання про відшкодування судового збору не підлягає вирішенню та покладається на рахунок держави.

Outcome: dismissed