Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі (актовий запис №1133, який за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.10.2024 розірваний (справа №711/6856/24). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що після розірвання шлюбу у сторін залишилося нажите майно: садовий (дачний) будинок [ADDRESS] , кадастровий номер: 7110136400:03:049:0043, за адресою: [ADDRESS] . Будинок набуто у спільну сумісну власність 22.10.2021, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до даних технічного паспорта на садовий (дачний) будинок від 21.05.2021, виданого ТОВ «ГЕТ ТЕКНОЛОДЖІ», інвентаризаційна справа № 21-60, загальна площа будинку становить 58,9 кв.м, житлова площа 45,0 кв.м, складається з кухні вітальні, допоміжна площа 13,9 кв.м, що включає веранду 8,9 кв.м та санвузол 5,0 кв.м. Згідно із даними Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №432911502 та копією довідки товариства садоводів «Енергетик» від 22.09.2024 №223, [PERSON] є номінальним власником садового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки [ADDRESS] . Відповідно до даних консультації №378/25 від 03.07.2025 щодо ймовірної ринкової вартості об`єкта нерухомості вартість садового будинку, загальною площею 58,9 кв.м, з надвірними спорудами та земельної ділянки, кадастровий номер: 7110136400:03:049:0043, загальною площею 0,0502 га, за адресою: [ADDRESS] складає 1 505 220,00 гривень без урахування ПДВ, що в еквіваленті при курсі НБУ станом на дату оцінки 41,8116 грн, становить 36 000,00 дол. США; земельна ділянка № [NUMBER] , кадастровий номер: 7110136400:03:049:0077, площею 0.0489 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Набуття права власності на вказану земельну ділянку підтверджується договором купівлі продажу серії та номеру: 699, виданим 13.04.2019, видавник: приватний нотаріус Алексєєв М.Ю. Земельну ділянку набуто у спільну сумісну власність 13.04.2019, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до даних консультації №464/25 від 18.08.2025 щодо ймовірної ринкової вартості земельної ділянки кадастровий номер 7110136400:03:049:0077, загальною площею 0,0489 га, за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, товариство садоводів «Енергетик» становить 289 380,00 гривень без урахування ПДВ, що в еквіваленті при курсі НБУ станом на дату оцінки 41,3401 грн, становить 7 000,00 дол. США. Таким чином, позивач вважає вказане нерухоме майно спільним сумісним, оскільки придбане в період шлюбу, а тому воно підлягає поділу порівну між бувшим подружжям. Добровільно сторони між собою не можуть вирішити цей спір. Спірне майно перебуває у користуванні відповідача, за останнім зареєстроване право власності, а тому на думку позивача, слід визначити на її користь і стягнути з відповідача компенсацію у вигляді 1/2 частини дійсної вартості вказаного майна. У позовній заяві зазначено, що позивачем понесені судові витрати: судовий збір за подачу до суду позову. Таким чином, позивач просить суд, - визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) садовий будинок, що знаходиться на земельній ділянці № [NUMBER] , кадастровий номер: 7110136400:03:049:0043, загальною площею 58,9 кв.м. з додатковими спорудами, за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію 1/2 частини вартості садового будинку, що знаходиться на земельній ділянці № [NUMBER] , кадастровий номер: 7110136400:03:049:0043, загальною площею 58,9 кв.м. з додатковими спорудами, за адресою: [ADDRESS] , адреса СТ: [ADDRESS] у сумі 752 610 (сімсот п`ятдесят дві тисячі шістсот десять гривень) 00 грн; визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) земельну ділянку №154, кадастровий номер: 7110136400:03:049:0077, площею 0.0489 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію земельної ділянки №154, кадастровий номер: 7110136400:03:049:0077, площею 0,0489 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у сумі 144 690 (сто сорок чотири тисячі шістсот дев`яносто гривень) 00 грн.; здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 09.09.2025 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачем відзив на позов подано не було. Ухвалою суду від 20.11.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви та наявні докази. Зазначили, що позивач не має доступу до нерухомого майна; будинок був побудований в період їхнього шлюбу; до розлучення позивач проживала в цьому будинку; все майно підлягає поділу порівну між сторонами. Позивач хоче отримати компенсацію вартості майна, що було придбане у шлюбі. Вважають, що відповідачем не доведені обставини, що будувався будинок за особисті кошти відповідача. Будинок був введений в експлуатацію у період шлюбу. Судові витрати: судовий збір 8973грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 18000грн. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково. Зазначили, що будинок (коробка) побудований до шлюбу у серпні 2014 року. Вважають, що позивачем не підтверджено належними доказами обставини справи та позовні вимоги. Оцінка проведено по консультативних висновках, які не є належними доказами. Оцінка щодо земельної ділянки №…0077 є явно завищеною, оскільки над нею проходять високовольтні лінії і ціна повинна бути меншою. Оцінювач не виходив на об`єкти і не оглядав їх в натурі. Крім того, надані письмові пояснення. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є сусідкою відповідача і проживає у будинку [ADDRESS] з 2011 року. Відповідач придбав у 2014 році ділянку , завозив на неї будматеріали і почав будівництво. У серпні 2014 року він одружився. Чи введений в експлуатацію будинок, вона не знає; зі слів відповідача знає, що гроші на будівництво йому давала його матір. Згодом, після серпня 2014 року він придбав іншу земельну ділянку, над якою проходять високовольтні лінії електропередач. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знає сторін. Відповідач придбав земельну ділянку у березні 2014 року. Вони одружились у серпні 2014 року. До їхнього весілля були зведені фундамент, стіни, дах будинку, гараж. Він також допомагав по будівництву ; з 2017 року сторони почали проживати у будинку. Потім відповідач придбав ще одну земельну ділянку, яка знаходиться під високовольтними лініями електропередач. Зі слів відповідача, йому відомо, що будувався будинок та придбавалася земельні ділянка за кошти його матері. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є матір`ю відповідача, а позивач її бувша невістка. Від продажу свого спадку, вона мала значні грошові кошти, які віддала сину для придбання в кооперативі «Енергетик» земельної ділянки у березні 2014 року. Син одразу почав будівництво будинку, придбавав будматеріали. У серпні 2014 року він одружився, а потім придбав ще одну земельну ділянку в цьому ж кооперативі. У 2017 році невістка із дитиною почали проживати у будинку. Згодом вони розлучились. Син їй грошові кошти не повернув і вона до суду про стягнення боргу не зверталася. Має ще одного сина, але йому вона грошові кошти на давала. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволенні за таких підстав: встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2014 (актовий запис №1133), який розірваний рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.10.2024 (справа №711/6856/24). Судове рішення набрало законної сили 12.11.2024. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що садовий (дачний) будинок [ADDRESS] , кадастровий номер: 7110136400:03:049:0043, за адресою: [ADDRESS] . За даними Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.06.2025 №432911502 право власності на цей садовий будинок зареєстроване 22.10.2021 за [PERSON] (відповідач по справі). Відповідно до даних технічного паспорта на садовий (дачний) будинок від 21.05.2021, виданого ТОВ «ГЕТ ТЕКНОЛОДЖІ», інвентаризаційна справа № 21-60, загальна площа будинку становить 58,9 кв.м, житлова площа 45,0 кв.м, складається з кухні вітальні, допоміжна площа 13,9 кв.м, що включає веранду 8,9 кв.м та санвузол 5,0 кв.м. Також за описом наявні: садовий будинок А-І, гараж Б, погріб В, огорожа №1-5, водоколонка №6, вигрібні ями №7,8. Крім того, за даними Витягу встановлено, що ці об`єкти розміщені на земельній ділянці кадастровий номер 7110136400:03:049:0043, право власності на яку зареєстроване за [PERSON] . Відповідно до даних консультації №378/25 від 03.07.2025, що складена ПП «Ажіо.» щодо ймовірної ринкової вартості об`єкта нерухомості вартість садового будинку, загальною площею 58,9 кв.м, з надвірними спорудами та земельної ділянки, кадастровий номер: 7110136400:03:049:0043, загальною площею 0,0502 га, за адресою: [ADDRESS] складає 1 505 220,00 гривень без урахування ПДВ, що в еквіваленті при курсі НБУ станом на дату оцінки 41,8116 грн, становить 36 000,00 дол. США. Відповідно до даних Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ЧК161210730735 проведена реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією (будівництво садового будинку літ. А-І, гаража Б, погріба В в ТС «Енергетик» м. Черкаси; зареєстровано Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради 25.08.2021. Крім того, відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.06.2025 №432911502 за [PERSON] зареєстроване 13.04.2019 право власності на земельну ділянку №154, кадастровий номер: 7110136400:03:049:0077, площею 0.0489 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Набуття права власності на вказану земельну ділянку підтверджується договором купівлі продажу серії та номеру: 699, виданим 13.04.2019, видавник: приватний нотаріус Алексєєв М.Ю. Відповідно до даних консультації №464/25 від 18.08.2025, складеної ПП «Ажіо.» щодо ймовірної ринкової вартості земельної ділянки кадастровий номер 7110136400:03:049:0077, загальною площею 0,0489 га, за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, товариство садоводів «Енергетик» становить 289 380,00 гривень без урахування ПДВ, що в еквіваленті при курсі НБУ станом на дату оцінки 41,3401 грн, становить 7 000,00 дол. США. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного Процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як визначено статтею 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, ч.ч. 1, 5 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Тож, спір між сторонами виник з правовідносин щодо майнових прав подружжя на майно, набуте у шлюбі, яке регулюється нормами Конституції України, Цивільного Кодексу України та Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами Сімейного Кодексу України на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Стаття 57 СК України визначає, яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема, Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. За положеннями статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17-ц. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст. 65 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68СК). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69СК, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70СК). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст. 368 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.ч.1, 2 ст. 369 ЦК України). Як передбачено ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно чи його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Пунктом 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Метою сторін єсаме поділ спільного сумісного майна подружжя. Суд встановив відсутність між сторонами будь-яких угод щодо добровільного поділу майна, набутого ними за час перебування у шлюбі. Крім того, під час розгляду справи вони не дійшли до можливості укладення мирової угоди. Таким чином, за результатами розгляду справи судом встановлено, що садовий будинок, загальною площею 58,9 кв.м із надвірними спорудами та земельна ділянка кадастровий номер 7110136400:03:049:0077, площею 0.0489 га у СТ «Енергетик» були придбані сторонами в період шлюбу, за спільні кошти, для потреб і в інтересах їхньої сім`ї, а тому є спільним майном подружжя (на цей час бувшого) і, відповідно підлягають поділу порівну між ними. Належних, допустимих та переконливих доказів того, що будинок був побудований за особисті кошти відповідача та до шлюбу, стороною відповідача надано не було. Показання свідків стосовно підтвердження будівництва будинку у період до шлюбу сторін (до серпня 2014 року), не є допустимими, з огляду на норми ч. 2 ст. 78 ЦПК України, за якими передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, надані відповідачем: замовлення покупця на придбання будматеріалів від 18.07.2014, видаткові накладні від 04.06.2014, від 17.04.2014 та інш., накладна від 18.07.2014, товарні чеки від 10.06.2014, від 26.06.2014, квитанції за червень-липень 2014 року, - жодним чином не підтверджують, що такі будматеріали були придбані саме [PERSON] і використані ним саме при будівництві садового будинку за вказаною адресою до реєстрації ним шлюбу із [PERSON] . Що стосується показань свідка [PERSON] матері відповідача, а також розписки [PERSON] від 01.03.2014 про отримання ним, начебто, коштів у матері в розмірі 20000 доларів США, то суд ставиться до них критично, виходячи із їхніх родинних відносин. Також, навіть, якщо і гіпотетично допустити, що такі кошти були відповідачем отримані, то жодним чином не доведені обставини про те, що за ці кошти ним було придбане спірне нерухоме майно, зокрема земельна ділянка кадастровий номер 7110136400:03:049:0043, загальною площею 0,0502 га, право власності на яку було зареєстроване за [PERSON] 28.03.2014. Крім того, посилання відповідача на розписку [PERSON] від 01.03.2014 про, як зазначено, надання сину коштів у розмірі 20000 доларів США для придбання ділянки та будівництва будинку для особистого проживання в садовому кооперативі «Енергетик», - на підтвердження обставин наявності у нього особистих коштів для придбання нерухомого майна, то слід зазначити, що ця розписка також не є належним і допустимим доказом, у розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України, оскільки в ній навіть на вказано прізвище, ім`я і по-батькові особи, якій такі кошти, начебто, надавались (під час розгляду справи встановлено, що свідок має двох синів, один з яких [PERSON] ). Що стосується доводів сторони відповідача стосовно незгоди із вартістю нерухомого майна, яка визначена у консультативних висновках ПП «Ажіо.», які надані стороною позивача разом із позовною заявою і досліджені під час розгляду справи, а також їх невідповідність вимогам ст.76 ЦПК України, то як на думку суду, ці письмові докази є належними, допустимими та достатніми. Висновки складені у липні 2025 року оцінювачами, які мають відповідну кваліфікацію та сертифікат на здійснення такого виду діяльності, а позовна заява подана до суду 25.08.2025. Крім того, суд враховує доводи позивача про те, що вона у будинку не проживає тривалий час, доступу до будинковолодіння немає, а тому спеціалістами оцінювачами підприємства були складені висновки на замовлення (за договором) [PERSON] , враховуючи застосування методичних підходів (методи порівняльного підходу), оціночних процедур, джерел інформації про фактичні продажі/факти оренди подібного майна, джерел інформації про базові показники для здійснення розрахунків тощо. Також, суд звертає увагу, що під час підготовчого засідання на запитання головуючого судді по цій справі, - сторона відповідача вказала, що не заявляє клопотання про проведення експертизи (дослідження) щодо визначення вартості нерухомого майна. Отже, судом приймається та вартість нерухомого майна, яка вказана у висновках ПП «Ажіо.» Оскільки позивач фактично просить про стягнення з відповідача на свою користь лише компенсації 1/2 частини вартості нерухомого майна (будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки кадастровий номер 7110136400:03:049:0077, площею 0.0489 га), що підтвердила і під час судового розгляду справи, то враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги під п.п. 3, 5 прохальної частини позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації у розмірі 752610грн. 00коп. та 144690грн. 00коп. відповідно, підлягають до задоволення. У задоволенні позовних вимог в редакції, що викладена під п.п. 2, 4, - слід відмовити, оскільки позивач не просить про визнання за нею права власності на частину (на все) нерухомого майна і, як на думку суду, викладена редакція таких позовних вимог не є належним способом захисту її прав/інтересів. При цьому, суд дійшов до висновку, що вказане нерухоме майно набуте в період шлюбу сторін, за спільні кошти, в інтересах їхньої сім`ї і має статус спільного сумісного майна подружжя. При подачі до суду цього позову, позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 8973грн. 00коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 23.08.2025. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 8973грн. 00коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial