Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

29 жовтня 2025 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 15 000,00 грн. - за проведення експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди; 4 500,00 грн. - оплата проведення оцінки транспортного засобу; 50 000,00 грн. - моральна шкода. Вимоги позову обгрунтовані тим, що 22.01.2024 року в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 15.08.2024 року (справа № 761/26661/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 15.08.2024 року (справа № 761/26663/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави. Як зазначає позивач, 21.08.2024 року у зв`язку з наданням правової допомоги [PERSON] у справі щодо дорожньо-транспортної пригоди яка сталась 22.01.2024 року, адвокатом Борух С.В. було направлено адвокатський запит до ТОВ «Столичне бюро судових експертиз» з проханням провести дослідження обставин та механізму ДТП. На підставі укладеного із вказаним товариством договору, було перераховано 15 000,00 грн. за проведену експертизу. Складений експертний висновок був поданий разом з апеляційною скаргою та описаний в постанові Київського апеляційного суду від 21.01.2025 року внаслідок чого постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності від 15.08.2024 року скасовано, провадження відносно [PERSON] закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Автомобіль [PERSON] не був застрахований, тому [PERSON] надав документи до Моторно транспортного страхового бюро України, яке відкрило страхову справу та запропонувало оцінити вартість пошкодженого автомобіля [PERSON] та надати Звіт до МТСБУ. Згідно Звіту №14С/05/24Р, складеного на замовлення [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 87 31168 грн. За складання зазначеного Звіту позивач сплатив 4 500,00 грн. 11.11.2024 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена угода про ремонт автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] , але [PERSON] відмовився виконувати власні зобов`язання. 28.08.2025 року МТСБУ виплатило позивачу 87 311,68 грн. Позивач зазначає, що після ушкоджень здоров`ю позивача, він вимушений був вживати багато ліків, певний час перебував у лікувальному закладі. Через тривалий проміжок часу після ДТП позивач часто відчуває головні болі. [PERSON] , пенсіонер та з жахом згадує пережите ДТП, болісну реабілітацію як в лікарні так і вдома. Всі зазначені обставини залишили свій відбиток на його психоемоційному стані. З 31.01.2024 року по момент звернення до суду з позовом, позивач не має можливості користуватись власним автомобілем, втрачено життєво важливі зв`язки, чим завдано матеріальної та моральної шкоди. А тому позивач оцінив моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не направив. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність відповідача, який не з`явився в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та його представника, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] на праві власності. 22.01.2024 року в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 15.08.2024 року (справа №761/26663/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як встановлено судом та зазначено в постанові, [PERSON] 22.01.2024 о 22 год. 14 хв., в м. Києві на перехресті вул. О.Теліги та вул. І. Гонти, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , порушивши вимоги дорожньої розмітки 1.3 та 1.7, проїхавши на забороняючий червоний сигнал світлофора, здійснив зіткнення з транспортним засобом «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водій транспортного засобу «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] отримав тілесні ушкодження. Таким чином, [PERSON] порушив п.п. 8.7.3 е, 8.10 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанова набрала законної сили. Крім того, постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 15.08.2024 року (справа №761/26661/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. В постанові зазначено, що [PERSON] 22.01.2024 о 22 год. 14 хв., в м. Києві на перехресті вул. О.Теліги та вул. І. Гонти, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] , порушивши вимоги дорожньої розмітки 1.3 та 1.7 під час зміни напрямку руху не перекошався, що це буде безпечним та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Таким чином, [PERSON] порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. [PERSON] не погодився із зазначеною вище постановою та оскаржив її в апеляційному порядку. Постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2025 року апеляційну скаргу адвоката [PERSON] - Борух Сергія Володимировича задоволено. Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року скасовано, провадження відносно [PERSON] закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Як зазначено в постанові суду, суду апеляційної інстанції було надано висновок експерта №1-09/24 від 10 вересня 2024 року «автотехніка по факту ДТП за участю автомобілів «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] та «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] » з якого вбачається, з причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку, версія водія [PERSON] в частині швидкісного режиму руху керованого ним автомобіля VW-Passat у 50 км/год та того, що в момент проїзду через перехрестя з вул. Гонти по його напрямку руху прямо по вул. О. Теліги було включене зелене світло є технічно неспроможними. Підстав технічного характеру для спростування версії розвитку подій водія [PERSON] в частині швидкісного режиму руху керованого ним автомобіля Daewoo-Lanos матеріали справи не містять. З причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку, версія водія [PERSON] в частинах того, що виконання лівого повороту керованого ним автомобіля Daewoo-Lanos з вул. О. Теліги в напрямку вул. І.Гонти здійснювалося ним на зелене світло його напрямку, а зустрічний автомобіль VW-Passat, слідуючи прямо по вул. О. Теліги, рухався на червоний сигнал світлофору, є технічно обґрунтованими. Відповідно до вимог п.п. 1.5, 8.7.3 та 16.6 Правил дорожнього руху України (ПДР) водієві автомобіля Daewoo-Lanos [PERSON] перед виконанням лівого повороту на регульованому перехресті належало виїхати на перехрестя на зелений сигнал світлофору, і у випадку необхідності дати дорогу зустрічним транспортним засобам, якщо вони мали перевагу в русі, а в умовах відсутності переваги у зустрічного транспорту - завершити маневр лівого повороту на будь-який сигнал світлофору. Відповідно до вимог п.п. 1.5, 2.36), 8.7.3е), 8.10, 12.1, 12.3 та 12.4 ПДР водієві автомобіля VW-Passat [PERSON] належало зважати на реальний стан проїзної частини і дотримуватися безпечної швидкості, яка б дозволяла без застосування екстреного гальмування виконувати своєчасні заходи по керуванню транспортного засобу і не перевищувати допустимої швидкості 50 км/год, а при наближенні до регульованого перехрестя своєчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки (в першу чергу зміну сигналів світлофору) та завчасно знизити швидкість (при необхідності аж до зупинки транспортного засобу в належному місці) та не допускати руху по перехрестю на червоний сигнал світлофору. 3 огляду на об?єктивні дані щодо відеозапису зі стаціонарної камери відеонагляду на регульованому перехресті вул. О. Теліги та вул. І. Гонти в м. Києві і циклограми світлофорного об`єкту станом на день та час ДТП (сигналів світлофорів по напрямкам руху), умов загальної дорожньої обстановки та загальної дорожньої обстановки та загальної регламентації дій водіїв, видно, що ніякої переваги в русі водія автомобіля VW-Passat [PERSON] не було, оскільки на момент зіткнення для його напрямку руху по вул. О. Теліги вже давно горіло червоне світло і він мав дати дорогу водієві автомобіля Daewoo-Lanos [PERSON] . З причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку, формальна невідповідність дій водія повертаючого наліво автомобіля Daewoo-Lanos [PERSON] вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 і 1.7 не створювала ніякої небезпеки для водія автомобіля VW-Passat [PERSON] , що слідував прямо по вул. О.Теліги, оскільки водій [PERSON] , не мав переваги у русі і мав своєчасно зупинитися на червоний сигнал світлофору свого напрямку. З причин, наведених в дослідницькій частині, і небезпечна, і аварійна дорожні ситуації в даному випадку були створені виключно одноосібними діями водія автомобіля VW-Passat [PERSON] , які суперечили вимогам п.п.1.5, 2.3б), 8.7.3е), 8.10, 12.1, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. Зазначений висновок експерта апеляційний суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки він повністю узгоджується з наявними матеріалами справи, яким судом першої інстанції було надано не повну оцінку. На переконання апеляційного суду, вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують факту порушень [PERSON] вимог передбачених п. 10.1 ПДР України та, відповідно і вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Інших доказів, які безумовно можуть слугувати підставою для висновку, що у діях [PERSON] наявний склад адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, у матеріалах справи немає. Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що винуватість [PERSON] у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце за участі [PERSON] у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. При зверненні до суду з даним позовом позивач зазначив, що 15 000,00 грн. які були сплачені за складання Висновку експерта №1-09/24 від 10.09.2024 року ТОВ «Столичне бюро судових експертиз» який в подальшому був використаний як доказ при вирішенні питання наявності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП є збитками, а тому мають бути відшкодовані відповідачем. Положення КУпАП не передбачають відшкодування витрат сторін, зокрема на проведення експертизи. Згідно із ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2 ст.22 ЦК України). Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) наявність протиправної поведінки, 2) факт понесення збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Під час розгляду справи судом не встановлено вини [PERSON] у необхідності понесення витрат на проведення експертизи [PERSON] . А тому, суд не вбачає законом передбачених підстав для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення експертизи в сумі 15 000,00 грн. Крім того, позивач в позовних вимогах просив стягнути з відповідача на свою користь 4 500,00 грн. сплачені за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку складеного 26.05.2024 року ПП «Галавтоекпертиза», який в подальшому було надано МТСБУ для виплати регламентної виплати. Позивач не надав суду доказів, що вказаний Звіт було надано МТСБУ та саме на його підставі було визначено розмір регламентної виплати. Стаття 34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на момент дорожньо-транспортної пригоди) передбачала, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно із ст.34.3 зазначеного Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Таким чином, оскільки діюче законодавство не покладає на потерпілу особу необхідність нести витрати для визначення розміру збитків, під час розгляду справи суду не було надано доказів, що МТСБУ протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направило власного представника для встановлення розміру збитків, а тому на підставі зазначених вище положень діючого законодавства саме на МТСБУ покладається обов`язок відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). На підставі зазначеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 4 500,00 грн. Також позивач заявляв вимоги про відшкодування моральної шкоди. Стаття 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. В той же час, відповідно до частин 1 та 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Отже, враховуючи що судом встановлена вина відповідача у пошкодженні автомобіля, який належить на праві власності позивачу, враховуючи що внаслідок пошкодження автомобіля позивач позбавлений можливості ним користуватись, внаслідок чого порушено його життєві зв`язки, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди суд враховує, що внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль, що позбавляло позивача можливості вести нормальний спосіб життя та користуватися власністю, тривалість душевних страждань, враховуючи час, протягом якого позивач не має можливості користуватись власним автомобілем для власних потреб, а також виходячи із вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 25 000,00 грн. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial