Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

23.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в обґрунтування якого зазначало наступне. 01.01.2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 5317320. На підставі кредитного договору № 5317320, [PERSON] надано грошові кошти в сумі 4 550, 00 грн. Строк кредитування 30 днів, зі сплатою відсотків 1,90% в день. [PERSON] користувалась коштами але своєчасно не вносила платежі, внаслідок чого станом на день подання позовної заяви за вказаним договором утворилася заборгованість на загальну суму 9 304,75 грн., яка склалася за тілом кредитом 4 550, 00 грн., процентами на дату відступлення права вимоги 4 754, 75 грн., яку [PERSON] , добровільно не сплачує. 10.02.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Сіті фінанси» укладено договір факторингу № ФК 10-02/23, відповідно до умов якого ТОВ «Сіті фінанс» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. 01.08.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу № 01-08/25, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг партнерс» набуло право грошової вимоги за вказаним договором. 02.01.2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3135995. На підставі кредитного договору № 3135995, [PERSON] надано грошові кошти в сумі 10 000, 00 грн. Строк кредитування 15 днів, з кінцевою датою повернення кредитних коштів 17.01.2022 року; зі сплатою відсотків 2,5% в день; комісії за надання кредиту 1 900 грн. [PERSON] користувалась коштами але не вносила платежі, внаслідок чого станом на день подання позовної заяви за вказаним договором утворилася заборгованість на загальну суму 34 150 грн., яка склалася за тілом кредитом 10 000 грн., процентами на дату відступлення права вимоги 22 250 грн., комісією 1 900 грн., яку [PERSON] , добровільно не сплачує. 26.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг партнерс» набуло право грошової вимоги за вказаним договором. З огляду на вказане, ТОВ «Факторинг партнерс» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаними кредитними договорами та судові витрати. Ухвалою судді від 29.01.2026 року було відкрито провадження у справі і її призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін на 15 год. 00 хв. 16.02.2026 року. В подальшому розгляд справи було відкладено на 08 год. 00 хв. 11.03.2026 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка [PERSON] , будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась. Відзив не подала. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів, та за письмової згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи та надавши оцінку доказам наявним у ній, суд приходить до наступного висновку. Статтею 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Виходячи з приписів, викладених в ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що 01.01.2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 5317320. На підставі кредитного договору № 5317320, [PERSON] надано грошові кошти в сумі 4 550, 00 грн. Строк кредитування 30 днів, зі сплатою відсотків 1,90% в день. Договір укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] користувалась коштами але своєчасно не вносила платежі, внаслідок чого за вказаним договором утворилася заборгованість на загальну суму 9 304, 75 грн., яка склалася за тілом кредитом 4 550, 00 грн., процентами на дату відступлення права вимоги 4 754, 75 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. 10.02.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Сіті фінанси» укладено договір факторингу № ФК 10-02/23, відповідно до умов якого ТОВ «Сіті фінанс» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. 01.08.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу № 01-08/25, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг партнерс» набуло право грошової вимоги за вказаним договором. 02.01.2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3135995. На підставі кредитного договору № 3135995, [PERSON] надано грошові кошти в сумі 10 000, 00 грн. Строк кредитування 15 днів, з кінцевою датою повернення кредитних коштів 17.01.2022 року; зі сплатою відсотків 2,5% в день; комісії за надання кредиту 1 900 грн. Договір укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] користувалась коштами але не вносила платежі, внаслідок чого за вказаним договором утворилася заборгованість на загальну суму 34 150 грн., яка склалася за тілом кредитом 10 000 грн., процентами на дату відступлення права вимоги 22 250 грн., комісією 1 900 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. 26.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено Договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг партнерс» набуло право грошової вимоги за вказаним договором. Вказана заборгованість на час розгляду справи в суді не погашена. За таких обставин, суд доходить висновку, що позов ТОВ «Факторинг партнерс» слід задовольнити та стягнути з [PERSON] вказану заборгованість за кредитними договорами. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦК). Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000, 00 грн. Згідно з приписами ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. В матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги № 02-07/2024, укладеного 02.07.2024 між ТОВ «Факторинг партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал ассістанс», витяг з Акту № 25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 року на суму 16 000, 00 грн. За таких обставин, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені, суд присуджує позивачу з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662, 40 грн.

Outcome: approved