Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 13 травня 2019 року близько 00:30 годин водій автомобіля марки «АУДІ-80», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись в с.Старий Чорторийськ по вул. Сокола в напрямку с.Новосілки Маневицького району, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який помер на місці пригоди. Цивільно правова відповідальність воді автомобіля марки «Ауді-80», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП (13 травня 2019 року) була застрахована відповідно до Полісу №АМ7360752 в АТ «СГ «ТАС» (приватне). 16 грудня 2019 року на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне) було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах [PERSON] (матері загиблого) та [PERSON] (батька загиблого) за шкоду, заподіяну в результаті ДТП з участю автомобіля «Ауді-80», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 200 000 гривень, з яких по 25 038 гривень відшкодування моральної шкоди для кожного із заявників [PERSON] та [PERSON] , 11 500 гривень витрат на поховання для [PERSON] та 150 228 гривень витрати на утримання для [PERSON] 30 листопада 2021 року АТ «СГ «ТАС» за результатом розгляду вказаної заяви проведено виплату страхового відшкодування для [PERSON] та [PERSON] у загальному розмірі 61 576 гривень. 17 жовтня 2022 року до матеріалів страхової справи було долучено документи, що підтверджують встановлення пам`ятника із вимогою здійснити для [PERSON] виплату страхового відшкодування на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 42 000 гривень. Листом від 9 грудня 2022 року АТ «СГ «ТАС» повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування на спорудження пам`ятника у розмірі 42 000 гривень, оскільки заява про долучення документів та виплату страхового відшкодування не була подана впродовж трьох років з моменту скоєння дорожньо транспортної пригоди (якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого). Із рішенням АТ «СГ`ТАС» про відмову у виплаті страхового відшкодування не погоджуються, вважають безпідставним, оскільки із заявою про виплату страхового відшкодування [PERSON] звернулася до страхової компанії в межах встановленого Законом трирічного строку, а саме 16 грудня 2019 року (ДТП мала місце 13 травня 2019 року). Крім цього сторона позивача зазначає, що згідно з їх розрахунками до загальної суми у розмірі 42 000 гривень 00 копійок нараховуються пеня, три проценти річних та інфляційні втрати за користування чужими коштами за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України. Для позивача [PERSON] сума нарахування заборгованості за період з 9 грудня 2022 року по 29 березня 2023 року становить 7 700, 26 гривень, з яких: пеня 6 386, 30 гривень, відсотки річні 383,18 гривень, інфляційні втрати 930, 78 гривень. На підставі зазначеного просили суд стягнути із АТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 42 000 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 6 386 гривень 30 копійок, три відсотки річних у розмірі 383 гривні 18 копійок, інфляційні втрати у розмірі 930 гривень 76 копійок, а всього 7 700 гривень 27 копійок. Також просили суд стягнути із відповідача 6 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу. У подальшому стороною позивача 25 квітня 2023 року подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просили стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] відшкодування у розмірі 42 000 гривень та пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 8 400 гривень, три відсотки річних у розмірі 504 гривні, інфляційні втрати у розмірі 1 574 гривні 74 копійки, а всього разом 10 478 гривень 74 копійки. Також просила стягнути понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 гривень. 26 червня 2023 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просили стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] відшкодування у розмірі 42 000 гривень та пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 11 967 гривень 12 копійок, три відсотки річних у розмірі 718 гривень 3 копійки, інфляційні втрати у розмірі 1 880 гривень 20 копійок, а всього разом 14 565 гривень 35 копійок. Також просила стягнути понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 гривень. 2 жовтня 2023 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просили стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] відшкодування у розмірі 42 000 гривень та пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 16 968 гривень 00 копійок, три відсотки річних у розмірі 1 056 гривень 33 копійки, інфляційні втрати у розмірі 1 350 гривень 33 копійки, а всього разом 19 374 гривні 66 копійок. Також просила стягнути понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 гривень. 17 листопада 2023 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просили стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] відшкодування у розмірі 42 000 гривень та пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 18 919 гривень 56 копійок, три відсотки річних у розмірі 1 225 гривень 48 копійок, інфляційні втрати у розмірі 1 915 гривень 62 копійки, а всього разом 22 060 гривень 66 копійок. Також просила стягнути понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 гривень. У своїх письмових поясненнях від 8 квітня 2024 року відповідач ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» зазначає, що позов заперечують, так як вважають позовну вимогу про стягнення страхового відшкодування у розмірі 42 000 гривень безпідставною та необґрунтованою, оскільки 16 грудня 2019 року на адресу відповідача позивачем було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах [PERSON] (матері загиблого) та [PERSON] (батька загиблого) за шкоду, заподіяну в результаті ДТП. 30 листопада 2021 року за результатами розгляду заяви відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 11 500 гривень відшкодування витрат на поховання та 50 076 гривень моральної шкоди батькам загиблого. 21 жовтня 2022 року відповідачем була прийнята заява позивача про долучення документів від 17 жовтня 2022 року щодо виплати страхового відшкодування на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 42 000 гривень і того ж дня надіслано лист про надання додаткових документів, які підтверджують факт встановлення надгробного пам`ятника, однак таких долучено не було. 9 грудня 2022 року відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на спорудження пам`ятника. Вважають позовні вимоги необґрунтованими, оскільки позивач звернувся із заявою про долучення документів після спливу трьох років з моменту скоєння ДТП (13 травня 2019 року). Заперечили також щодо позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 6 386, 30 гривень, покликаючись на п.18 прикінцевих положень Цивільного кодексу України: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеною статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо відшкодування на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат від простроченої суми заперечили, зазначивши, що застосовуючи до правовідносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, положення ст. 625 ЦК України, слід брати до уваги, що положення цієї норми не застосовуються до вказаних відносин, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено лише нарахування пені, а відшкодування шкоди це не боргове (грошове) зобов`язання, оскільки до розрахунку відшкодування шкоди не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що також є відповідальністю. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України не є штрафними санкціями, а системний аналіз положень ст. ст. 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодовувати інфляційні витрати за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням у розумінні ст. 509 ЦК України. 19 квітня 2024 року стороною позивача було скеровано до суду заперечення на письмові пояснення відповідача, де зазначили, що відповідачем не враховано те, що пункт 18 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України стосується лише правовідносин, що виникають із договорів позики, а не зі страхових відносин. Крім того, відповідач неправильно розраховує строк позовної давності, розраховуючи строк позовної давності від дати оплати коштів за спорудження надгробного пам`ятника (24 грудня 2019 року), проте не враховує той факт, що відповідно до частини 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з правовим висновком ВСУ від 29 червня 2016 року у справі №6192цс16, від якого не відступав і Верховний Суд, право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування, яка була документально підтверджена у Листі відповідача від 9 грудня 2022 року. Отож відлік строку позовної давності розпочався 9 грудня 2023 року (з моменту відмови у виплаті страхового відшкодування), а не 24 грудня 2019 року (дати оплати коштів за спорудження надгробного пам`ятника), як помилково вважає відповідач. Відповідно до п.3 частини 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. У цьому випадку основна вимога відшкодування шкоди з`явилася внаслідок ДТП, у якій загинув син позивачки. Стягнення штрафних санкцій є похідною позовною вимогою і не може існувати окремо від основного відшкодування шкоди, а тому теж стосується правовідносин, які виникли внаслідок смерті потерпілого. Відповідно до ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а не до стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за користування чужими коштами. У зв`язку з прийняття ВРУ 15 березня 2022 року ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розширено обставини зупинення позовної давності. Отже, з 15 березня 2022 року строк обчислення позовної давності зупинився для будь яких зацікавлених у судовому захисті осіб. Причому перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування воєнного стану. І лише від дня припинення останнього, плин строку захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного суб`єктивного права в судовому порядку продовжиться, з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Також заперечують твердження страховика про те, що позивач вчасно не звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії, однак такий висновок відповідача не відповідає фактичним обставинам, оскільки [PERSON] звернулася до страхової компанії в межах встановленого ЗУ трирічного строку, а саме 16 грудня 2019 року (ДТП мало місце 13 травня 2019 року). Зі страхової справи вбачається, що із заявою про виплату страхового відшкодування [PERSON] звернулася до страхової компанії 16 грудня 2019 року. До заяви від 16 грудня 2019 року були долучені всі необхідні документи згідно з переліком ст. 35 Закону. За результатом розгляду вказаної заяви АТ «СГ «ТАС» було проведено виплату у розмірі 11 500 гривень витрат на поховання та 50 076 гривень моральної шкоди. Факт вчасного звернення до страхової компанії є підтвердженим навіть самим страховиком, який провів виплату страхового відшкодування у розмірі 61 576 гривень 00 копійок за первинною заявою. Отож 16 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до страхової компанії, тим самим дотрималася трирічного строку, встановленого законодавством. Усі інші документи, надіслані після цієї дати, є додатковими до первинної заяви та не впливають на дотримання чи порушення трирічного строку звернення, адже сам трирічний строк фактично вважається дотриманим. Таким чином вважають, що страховиком не обґрунтовано належним чином причини відмови у виплаті страхового відшкодування, помилково застосовуючи трирічний строк, який не був порушений. Зважаючи на наявність підстав для задоволення позовної заяви в частині стягнення страхового відшкодування, також обґрунтованими є вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційні втрати, а тому просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та 6 500 гривень на надання правничої допомоги згідно з детальним описом наданих послуг. 22 січня 2026 року до суду представником відповідача скеровано додаткові пояснення у справі, в яких наголошують, що позовна вимога позивачки про стягнення страхового відшкодування у розмірі 42 000 гривень є безпідставною та необґрунтованою, оскільки вона звернулася із заявою про доручення документів після спливу трьох років з моменту скоєння ДТП (13 травня 2019 року), а також звертають увагу суду, що долучений товарний чек датований 24 грудня 2019 року, а тому позивачка мала можливість протягом трьох років звернутися до відповідача щодо відшкодування витрат на спорудження пам`ятника. У позові просили відмовити повністю. 26 січня 2026 року представником позивача [PERSON] подано заперечення на додаткові прояснення відповідача, де зазначила, що страховиком не обґрунтовано належним чином причини відмови у виплаті страхового відшкодування, помилково застосовуючи трирічний строк, а тому позовні вимоги просила задовольнити. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляду справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити на підставі вказаних у позові обставин та письмових пояснень, скерованих до суду. Представник відповідача до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи його відсутності, позов заперечують з підстав, зазначених у запереченні до позову та письмових поясненнях. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши обставини справи та дослідивши письмові матеріали, судприходить наступних висновків. Судом установлено, що 13 травня 2019 року близько 00:30 годин водій автомобіля марки «АУДІ-80», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись в с.Старий Чорторийськ по вул. Сокола в напрямку с.Новосілки Маневицького району, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який помер на місці пригоди. Цивільно правова відповідальність водія автомобіля марки «Ауді-80», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП (13 травня 2019 року) була застрахована відповідно до Полісу №АМ7360752 в АТ «СГ «ТАС». 16 грудня 2019 року на адресу АТ «СГ «ТАС» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах [PERSON] (матері загиблого) та [PERSON] (батька загиблого) за шкоду, заподіяну в результаті ДТП з участю автомобіля «Ауді-80», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 200 000 гривень, з яких по 25 038 гривень відшкодування моральної шкоди для кожного із заявників [PERSON] та [PERSON] , 11 500 гривень витрат на поховання для [PERSON] та 150 228 гривень витрат утримання для [PERSON] 30 листопада 2021 року АТ «СГ «ТАС» за результатом розгляду вказаної заяви проведено виплату страхового відшкодування для [PERSON] та [PERSON] у загальному розмірі 61 576 гривень (дата, вид та розмір сплати цього страхового відшкодування за заявою про виплату страхового відшкодування від 16 грудня 2019 року сторонами не оспорюється). 17 жовтня 2022 року до матеріалів страхової справи було долучено документи, підтверджують встановлення пам`ятника із вимогою здійснити для [PERSON] виплату страхового відшкодування на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 42 000 гривень. Листом від 9 грудня 2022 року АТ «СГ «ТАС» повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування на спорудження пам`ятника у розмірі 42 000 гривень, оскільки заява про долучення документів та виплату страхового відшкодування не була подана впродовж трьох років з моменту скоєння дорожньо транспортної пригоди (якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого. За положеннями статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Зокрема, у пункті 27.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. У пункті 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Установлено, що дорожньо-транспортна подія, внаслідок якої помер [PERSON] , мала місце в межах строку дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, отже, є страховим випадком. Виплатами від 30 листопада 2021 року АТ «СГ «ТАС» за результатом розгляду заяви позивача проведено виплату страхового відшкодування для [PERSON] та [PERSON] у загальному розмірі 61 576 гривень, що дає суду підстави вважати, що дата, вид та розмір сплати цього страхового відшкодування за заявою про виплату страхового відшкодування від 16 грудня 2019 року сторонами не оспорюється. 17 жовтня 2022 року до матеріалів страхової справи було долучено документи, підтверджують встановлення пам`ятника із вимогою здійснити для [PERSON] виплату страхового відшкодування на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 42 000 гривень. Листом від 9 грудня 2022 року АТ «СГ «ТАС» повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування на спорудження пам`ятника у розмірі 42 000 гривень, оскільки заява про долучення документів та виплату страхового відшкодування не була подана впродовж трьох років з моменту скоєння дорожньо транспортної пригоди (якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого. Таку відмову відповідача суд вважає неправомірною з огляду на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування 16 грудня 2019 року (ДТП мала місце 13 травня 2019 року), тобто у трирічний строк, встановлений Законом для такого звернення, а тому усі інші документи, надіслані після цієї дати, є додатковими до первинної заяви та не впливають на дотримання чи порушення трирічного строку звернення, який у цьому випадку позивачем дотриманий. Згідно з частиною першоюстатті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Правовідносини з приводу виплати страхового відшкодування також відносяться до страхових. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV) за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону №1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21). Оскільки відповідачем не обґрунтовано належним чином причини відмови у виплаті страхового відшкодування та помилково застосовано трирічний строк для звернення, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь [PERSON] пені з розрахунку подвійної ставки Національного банку України в розмірі 6 386 гривень 30 копійок, трьох відсотків річних у розмірі 383 гривень 18 копійок, інфляційних втрат у розмірі 930 гривень 76 копійок, а всього 7 700 гривень, тобто виходячи із розрахунку на час звернення позивача до суду. Відповідно до ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що адвокатом Скочиляс І.М. надавалася правнича допомога [PERSON] у цій справі та надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір про надання правової допомоги від 28 лютого 2023 року, укладені між [PERSON] та позивачкою [PERSON] . Відповідно до детального опису наданих [PERSON] представником позивачки [PERSON] послуг загальна сума становить 6 500 гривень, з яких 500 гривень за усну консультацію, 2 500 гривень формування позовної заяви, 2 000 гривень написання заперечень на письмові пояснення, 500 гривень написання заяви про збільшення позовних вимог, заяви в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, клопотання про доручення документів, клопотання про ведення судового засідання в режимі відео конференції, клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Платіжною інструкцією від 4 листопада 2025 року підтверджується оплата позивачем [PERSON] представнику позивача [PERSON] 6 500 гривень за адвокатські послуги згідно з договором від 28 лютого 2023 року. Відповідачем указана сума не оспорювалася. Якщо відповідач не оспорював судові витрати (не подавав заперечень щодо їх розміру чи обґрунтованості), суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує документально підтверджені витрати з відповідача на користь позивача в повному обсязі, оскільки заперечень щодо їх розміру не надійшло. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», тому згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі. На підставі ст.ст.1168, 1200 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial