Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчого комітету Вінницької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , згідно договору найму житла, яке перебуває у комунальній власності м. Вінниці №19 від 06.06.2022 року. Вказана квартира була надана позивачу в найм після смерті його батька [PERSON] , якому ця квартира надана згідно ордеру на житлове приміщення №111 від 04.05.1994 року, який помер [INFO] . В цій квартирі позивач проживав з батьками та був зареєстрований з 08.08.1986 року, двічі знімався з реєстрації під час служби в армії та на час перебування на роботі за кордоном. Також в спірній квартирі зареєстрований з 05.10.2011 року син позивача - [PERSON] . Проте, в 1999 році позивач з матір`ю відповідача фактично припинили шлюбні відносини та спільне проживання. Стосунки з сином у позивача не склалися, вони не спілкуються, з 1999 року разом не проживали, ставлення сина до позивача негативне, участі в утриманні житла відповідач не приймав та не приймає, за житлово-комунальні послуги не платив, квартиру не відвідує, речі не зберігає, однак зніматись з реєстрації самостійно категорично відмовляється. Через тривалу відсутність позивача в спірній квартирі, побутові умови стали непридатними до проживання, а за тривалу заборгованість були відключені всі мережі. В 2023 році борги були погашені позивачем. Разом з тим, відповідач лише зареєстрований в квартирі, але не проживає в ній тривалий час, не бере жодної участі в утриманні квартири, виїхав за кордон і не цікавиться житлом, крім наміру успадкування її після смерті батька, відмовляється добровільно зніматися з реєстрації, тому позивач з метою захисту своїх прав звернувся до суду з цим позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити з підстав викладених у позові. Просила позов задовольнити в повному обсязі та не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судове засідання представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору виконавчого комітету Вінницької міської ради не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 04.05.1994 року [PERSON] було видано ордер №111 на квартиру [ADDRESS] , склад сім`ї: син [PERSON] (а.с. 12). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с. 13). Згідно з витягом з рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради №2981 від 15.12.2016 року надано дозвіл житлово-експлуатаційній конторі на укладення договору найму з членами сім`ї квартиронаймача на трикімнатну квартиру під [ADDRESS] , з [PERSON] , в зв`язку зі смертю попереднього наймача [PERSON] (а.с. 11). Позивач перебував у шлюбі із [PERSON] та у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 15, 16, 17). На підставі договору найму житла, яке перебуває у комунальній власності м. Вінниці №19, укладеного 06.06.2022 року між МКП «Управляюча компанія «Замостя» та позивачем [PERSON] , останньому та членам його сім`ї [PERSON] (син) надано у безготівкове користування житлове приміщення трикімнатну квартиру під [ADDRESS] (а.с. 9-10). З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі з: 08.08.1986 року по 07.12.1988 року, з 19.04.1991 року по 06.05.1994 року та з 09.08.2006 року по теперішній час (а.с. 6-7, 8, 14). Згідно з актами опитванняу сусідів №161 від 25.03.2024 року, №555 від 29.10.2025 року, позивач та його син [PERSON] з січня 2023 року не проживають за адресою: [ADDRESS] , понад чотири роки (а.с. 18-21). Вказаний факт також був підтверджений свідками [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що відповідач одружився та проживає в Польщі, з батьком не спілкується та не проживав з ним після розлучення батьків, оскільки проживав з тіткою [PERSON] до виповненя повноліття, а після цього виїхав за кордон. Відповідно до акту №554 обстеження житлових умов сімї від 29.10.2025 року, квартира [ADDRESS] перебуває в нежитловому стані, відсутні побутові умови, електропостачання, водопостачання, водовідведення, газопостачання відсутнє. Житловий стан квартири не придатний для проживання, потребує капітального ремонту. У цій житловій квартирі зареєстровані дві особи: позивач з 09.08.2006 року та його син з 05.10.2011 року (а.с. 22). Слід зазначити, що позивач 12.01.2023 року призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та є військовослужбовцем (а.с. 26-28). Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У частині четвертій статті 9 ЖК України закріплено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З аналізу вказаної норми є, те що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Згідно із ч. 1 ст. 71 ЖК Українипри тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України врегульовано, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті71,72,116,156 ЖК України,стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Відповідно до положень ст. 71, ст.72, Житлового кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. Поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців судом не встановлено. З матеріалів справи вбачається, що відповідач житлом не цікавиться, витрат щодо його утримання не несе. Отже, відповідач без поважних причин, понад шість місяців відсутній за місцем реєстрації, що є правовою підставою для визнання його, згідно зі ст. 71, 72 Житлового Кодексу України, таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. З огляду на вказане вище, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved