Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 вересня 2006 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 2120 від 16.09.2006 про реєстрацію шлюбу та видане свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] від 16.09.2006. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Від цього шлюбу у подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які на момент подання позовної заяви є неповнолітніми. Згідно судового рішення від 25.10.2017 по справі № 638/10280/17, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 16.09.2006 міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції актовий запис № 2120 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено дівоче прізвище [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач на теперішній час не приймає належної участі у вихованні та утриманні своїх неповнолітніх дітей. Матеріальна допомога є недостатньою. Поряд з цим, відповідач має постійний дохід, добровільно аліменти не виплачує, угоди про виплату аліментів між сторонами не було досягнуто. Вказала, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із матір`ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Крім того матір`ю здійснюється на теперішній час виховання неповнолітніх дітей та їх постійне лікування. Зі свого боку позивач прикладає всі зусилля для забезпечення потреб неповнолітніх дітей, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити їх потреби. Вважає, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень [PERSON] одна не може забезпечити, тому батько відповідач, який є здоровим та працездатним, зобов`язаний сплачувати аліменти достатні для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей. На утримання двох спільних неповнолітніх дітей подружжя позивач має намір стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що саме таку суму має сплачувати відповідач на утримання двох своїх дітей. Оскільки щомісяця необхідно витрачати кошти на оздоровлення, повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу, канцелярських приладів, ліків у разі хвороби, та на інші життєві потреби дітей. Таким чином, при сплаті відповідачем аліментів у зазначеному вище розмірі забезпечується рівність батьків при несенні обов`язку утримання дитини. Позивач хоче забезпечити спільним дітям нормальний розвиток, і не хоче, щоб взаємовідносини між сторонами вплинули на матеріальне забезпечення їх спільних дітей. Позивач вважає, що відповідач має також забезпечити своїм дітям гарне і достойне дитинство. Крім того, звертає увагу суду на те, що за наявними у позивача відомостями відповідач не має родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб які потребують обов`язкового утримання з його боку. У зв`язку з чим, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 16 січня 2026 року було відкрито провадження по справі у спрощеному позовному порядку з повідомленням(викликом) сторін. Представник позивача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , а також [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтом про народження серії [NUMBER] Також сторони зареєстрували шлюб 16.09.2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 2120, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2017 шлюб між сторонами був розірваний. Діти зареєстровані та проживають з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.12.2025. Згідно з довідкою про доходи № 849 від 02.12.2025, за період з 1 червня по 30 листопада 2025 року загальна сума доходу відповідача складає 369042,88 грн. Згідно зі ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 27 Конвенції про права дитини передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В частинах 1, 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Суд зазначає, що відповідач є працездатним, отримує дохід, вказане свідчить про спроможність відповідача забезпечувати дітей та сплачувати аліменти на регулярній основі. Відомостей про наявність у [PERSON] інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина, а також про скрутний матеріальний стан та неможливість його сплати аліментів, суду не надано. Постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) встановлено, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Отже, батьки рівні не тільки в правах на дитину, але і в обов`язках щодо її забезпечення. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, враховує те, що відповідач є особою працездатного віку, в матеріалах справи відсутні докази, що він за станом здоров`я або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своїх малолітніх дітей, суд з метою забезпечення їх прав на належне утримання присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання його сина та дочки в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від сплати судового збору з позовну вимогу по сплаті аліментів, відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим витрати по судовому збору компенсуються за рахунок держави.

Outcome: approved