Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , звернулася до Снятинського районного суду Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , в якому просить: ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 21 серпня 2018 року, актовий запис №2; дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею [PERSON] ; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 серпня 2018 року виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу сторони мають одну дитину сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з 24 серпня 2025 року вона з сином проживає в її родичів, однак прописані двоє в [ADDRESS] . Як зазначено у позовній заяві, у провадженні Снятинського районного суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа про розірвання шлюбу. Заочним рішенням від 5 березня 2021 р. шлюб розірвано. Позивач повідомляє, що у зв`язку із тим, що відповідач прийшов миритися і вони вирішили, що спробують ще один раз, [PERSON] написав заяву у справі № 351/2196/20, провадження № 2-п/351/7/21. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 5 березня 2021 р. по цивільній справі № 351/2196/20 про розірвання шлюбу скасовано. Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опікита піклування Снятинської РДА, про розірвання шлюбу залишено без розгляду. Позивач зазначає, що вона думала, що життя, після того як помирилися, зміниться в кращу сторону, але стало ще гірше. [PERSON] наголошує, що відповідач почав більше пити, піднімати руки і робити у всьому винну її. Тому більше цього шлюбу вона не хоче і рішення не змінить. Зазначає, що їх шлюб розпався, проживати в такому шлюбі вона не бажає, тому змушена звернутися до суду про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивач хоче, щоб їх син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом з нею. Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Мартинюк В.І. від 19.11.2025 року цивільну справу № 351/1668/25 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Снятинської міської ради, про розірвання шлюбу на розгляд Городенківського районного суду Івано-Франківської області. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено суддю Федів Л.М. Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Снятинської міської ради, про розірвання шлюбу. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання в справі. Зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування Снятинської міської ради подати суду у строк до 13 січня 2026 року письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з позивачем. 23 січня 2026 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила позовну вимогу про визначення місця проживання сина [PERSON] з нею залишити без розгляду. Зазначила, що позовну вимогу щодо розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Також просила суд закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Снятинської міської ради, про розірвання шлюбу, в частині залишення місця проживання дитини з матір`ю - залишено без розгляду. Ухвалою суду від 26 січня 2026 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Снятинської міської ради, про розірвання шлюбу. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17.02.2026 о 09:20 год в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань №2). Учасники справи в судове засідання 17.02.2026 не з`явилися. Судове засідання відкладено на 10 березня 2026 року о 9:30 год, у зв`язку із неявкою відповідача, який про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку. У заяві від 10 березня 2026 року позивач [PERSON] просила суд розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення судом не заперечувала. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав. Отже, відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України не скористався. Разом з цим, згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є зокрема день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Основною умовою відкладення розгляду справи є - не відсутність у судовому засіданні сторони по справі, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21 серпня 2018 року виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, про що 21 серпня 2018 року складено відповідний актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09 вересня 2025 року Снятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У сторін за час шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже положення статті 51 Конституції України та статті 24 СК України відповідають Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, відповідно до статті 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, статтею 5 Протоколу № 7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Аналогічні положення містить стаття 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При вирішенні позову про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими. Відповідач в судове засідання не з`явився для дачі особистих пояснень, а також не подав до суду письмової заяви/пояснення чи заперечення з приводу розірвання шлюбу. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено в нормах Сімейного кодексу України. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позивач та відповідач не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить лише формальний характера, а відповідач в судове засідання не з`явився для дачі особистих пояснень, та не подав до суду письмової заяви/пояснення чи заперечення з приводу розірвання шлюбу, то суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу слід задовольнити, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивача, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved