Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

30.01.2026 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просив стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 360,00 грн. Позов мотивує тим, що 18.12.2019 р. між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 99523, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 4000 грн строком на 30 днів. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 17 360 грн. 28.10.2021 р. між ТОВ «ЗАЙМЕР» і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Тому представник позивача просив суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» суму заборгованості за кредитним договором, судові витрати у справі та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.2026 відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 02.03.2026 представник позивача не з`явився, але в позові просив здійснювати розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в частині заборгованості по кредитному договору, просила суд по можливості зменшити її розмір, щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу просила суд їхній розмір зменшити. У порядку ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення було відкладено на 11.03.2026. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 18.12.2019 ТОВ «Займер» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту № 99523 (далі - договір) (а.с. 14-16). Згідно з довідкою про ідентифікацію ТОВ «Займер» акцепт договору №99523 від 18.12.2019, укладеного позичальником [PERSON] із ТОВ «Займер» (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора), здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі. Одноразовий ідентифікатор відправлено позичальнику 18.12.2019, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор 380936217620 (а.с. 18). Згідно з умовами договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Пунктом 1.1 даного договору передбачено, що сума кредиту становить 4000 грн. Згідно пункту 1.2 договору кредит надається на строк 30 днів до 16.01.2020 року. Процентна ставка становить 730 % річних від суми кредиту з розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.3 договору). Відповідно до п.1.4 Договору кредит надається у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Повернення та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 2.1 договору). Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.3 договору). Додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту №99523 є Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, який підписаний клієнтом електронним підписом (а.с. 16). Інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» підтверджено фактичну видачу кредиту шляхом переказу грошових коштів у сумі 4000,00 грн. на картку [NUMBER] (а.с. 17). Отже, позичальник свої зобов`язання за договором виконав. У подальшому 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників. Реєстром боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021 підтверджується, що позивач ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до до [PERSON] (а.с. 23). Оплату за договором факторингу підтверджено копією платіжних доручень №1672 від 23.11.2021 та № 432 від 02.11.2021 (а.с. 26-27). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 99523 від 18.12.2019, підготовленим позивачем, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» станом на 24.11.2025 складає 17 360 грн та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 13 360,00 грн (а.с. 25). Нарахування пені та штрафів ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не здійснювало. 25.11.2025 р. ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» зверталося до відповідачки з вимогою про виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Однак остання борг не погасила. Вирішуючи правовий спір між сторонами, що виник, суд керується такими нормами права. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 вказаного Закону ). Статтею 12 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронна ідентифікація це процес використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або уповноваженого представника юридичної особи (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При вирішенні спору суд керується принципом змагальності, згідно з яким учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Також кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). За принципом диспозитивності цивільного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що відповідачка не виконала свої зобов`язання за кредитним договором № 99523 від 18.12.2019, укладеним згідно з чинним законодавством. Право вимоги до відповідача за цим кредитним договором перейшло на підставі договору факторингу №01-28/10/2021до позивача. Відповідачка у судовому засіданні свій борг визнала. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 4000 грн є обгрунтованими, доведеними належними, допустимими доказами та підлягають задоволенню. Щодо нарахованих позивачем впроцентівсуд зазначає наступне. За змістом частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пункті 53 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 щодо застосування абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, положення зазначеної норми про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як встановлено судом, за умовами договору про надання фінансового кредиту № 99523 кредит надається на строк 30 днів. У п. 3.3.3. договору передбачено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. У матеріалах справи відсутні і позивачем не надано доказів продовження строку надання кредиту. Відтак нарахування процентів по закінченню 30-денного строку договору припиняється, таке нарахування не має правової підстави. Згідно з розрахунком вартості кредиту, виконаним позикодавцем ТОВ «Займер» та викладеним у додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 99523 від 18.12.2019 року, сума нарахованих процентів за користування кредитом складає 2400,00 грн, з чим погоджується суд. Адже такий розмір боргу відповідає математичному розрахунку: 4000 грн * 30 днів * 2 % = 2400 грн. Саме в межах цієї суми до позивача перейшло право вимоги до відповідача від позикодавця. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 6400 грн: 4000 грн заборгованості по кредиту + 2400 грн заборгованості за процентами. Як можна дійти висновку з наданих позивачем доказів на підтвердження вимог по стягненню процентів у сумі 13360 грн, то вона підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором № 99523 на ім`я відповідачки (а.с. 25). Суд оцінює цей доказ критично, оскільки це внутрішній документ позивача, в якому не наведено розрахунку суму заборгованості, що міг би бути оцінений судом. Нарахування процентів у сумі 13360 грн в цьому документі та позові не обгрунтовано ні нормами права, ні положеннями договору. Тому ця виписка з особового рахунку не може бути визначена як допустимий доказ у розумінні ст.78 ЦПК України. Така ж сума процентів наведена у витягу з реєстру боржників, що є додатком до договору факторингу між позикодавцем та позивачем. З мотивів, аналогічних наведеним вище відносно виписки з особового рахунку за кредитним договором, суд не може визнати допустимим доказом на підтвердження розміру процентів у сумі 13360 грн і цей документ. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10500 грн, викладених у заяві про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат від 27.02.2026, суд зазначає таке. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 року у справі №2040/6747/18. Суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 17 360 грн. Справа є малозначною в силу прямої вказівки пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України. Згідно з актом про отримання правової допомоги від 19.02.2026 між адвокатом Пархомчуком С.В. та позивачем (а.с. 52) до числа наданих послуг включено моніторинг та аналіз судової практики, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу судової справи, що разом зі складанням процесуальних документів оцінено у 8 тис. грн. Окрім того, зустріч та консультація щодо перспектив судового врегулювання кредитної заборгованості передбачала оплату в 2 тис. грн. Така вартість роботи адвоката, враховуючи витрачений ним час, незначну складність справи,критерій обґрунтованості та доцільності понесених витрат, кількість складених процесуальних документів по справі, може бути визначена судом як завищена і неспівмірна із затраченими зусиллями на підготовку матеріалів для подання позовної заяви до суду. Тому,

Outcome: partial