Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Адвокат Брона М.В. від імені та в інтересах позивачів, звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визначити за позивачами по 1/3 частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 жовтня 2025 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 20 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання призначене на 10:30 год 03 березня 2026 року не з`явилися. Представник позивачів [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого. Відзив на позовну заяву не подав. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України). За умовами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не за-перечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру № C-06104 від 06.06.2007 року, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15293449 від 19.07.2007 року, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав № 388281243 від 25.07.2024 року. Маючи намір розпорядитись належними частками у спірній квартирі, [PERSON] та його дружина [PERSON] звернулися до нотаріуса з метою укладення договору дарування, однак їм було роз`яснено, що їх частки у праві спільної сумісної власності на квартиру згідно свідоцтва № C-06104 про право власності на квартиру, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, не визначені, відтак їм необхідно укласти нотаріально посвідчений договір про визначення часток з іншим співвласником квартири - [PERSON] . Однак в позасудовому порядку позивачі позбавлені можливості визначити належні їм частки у квартирі [ADDRESS] , оскільки співвласник - [PERSON] ухиляється від укладення нотаріально посвідченого договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності та не підтримує зв`язок з позивачами. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку. встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із статтею 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Водночас зазначена норма статті є диспозитивною, у зв`язку з чим співвласники мають право визначити свої повноваження щодо належного їм майна на праві спільної часткової власності за домовленістю між собою, тобто реалізація певних правомочностей (володіння та користування) щодо спільного майна здійснюється за взаємною згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Так, згідно ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З огляду на наведені вище норми закону, враховуючи презумпцію рівності часток у спільній сумісній власності, беззаперечним вважаю той факт, що розмір частки, належної [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] згідно свідоцтва № C-06104 про право власності на квартиру, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 06.06.2007 року, становить по 1/3 частці у кожного з позивачів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. За вимогами ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319, 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що слід визначити належність [PERSON] 1/3 частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв.м., згідно свідоцтва № С-06104 про право власності на квартиру, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 06.06.2007 року, визначити, що [PERSON] належить 1/3 частка у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв.м., згідно свідоцтва № C-06104 про право власності на квартиру, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 06.06.2007 року. Інша 1/3 частка у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв.м., згідно свідоцтва № C-06104 про право власності на квартиру, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 06.06.2007 року належить відповідачу [PERSON] . У порядку ст.141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню 1 211,20 грн судового збору, а на користь [PERSON] підлягає стягненню 1 211,20 грн судового збору.

Outcome: approved