Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача комунального закладу «Якушинецький ліцей» Вінницької області про стягнення компенсації за невикористану соціальну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відповідно до уточнених позовних вимог просила зобов`язати КЗ «Якушинецький ліцей» Вінницької області нарахувати та виплатити їй компенсацію за 54 календарні дні невикористаної додаткової соціальної відпустки; стягнути з КЗ «Якушинецький ліцей» Вінницької області на її користь середньодобовий заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 05.11.2025 року по дату ухвалення рішення в цій справі; стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір в сумі 1211,20 грн. за звернення з позовом про стягнення середньодобового заробітку, мотивуючи свої вимоги тим, що у день звільнення (04.11.2025 року) з нею не було проведено повний розрахунок згідно зі ст. 116 КЗпП, внаслідок чого, окрім компенсації за невикористану соціальну відпустку, відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. 02.02.2026 року відповідачем КЗ «Якушинецький ліцей» Вінницької області було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 04.02.2026 року позивачем [PERSON] було подано до суду відповідь на відзив, у якій позивач просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 23.02.2026 року відповідачем КП «Якушинецький ліцей» Вінницької області було подано до суду заперечення, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з наказу комунального закладу «Якушинецький ліцей» Вінницької області від 30.10.2025 року № 163-к/тр, [PERSON] було звільнено з посади практичного психолога комунального закладу «Якушинецький ліцей» Вінницької області 04.11.2025 року за згодою сторін згідно п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП; виплачено компенсацію за 10 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2025 рік (за відпрацьований період з 01.09.-04.11.2025 року) та за 10 календарних днів невикористаної додаткової соціальної відпустки за 2023 рік. [PERSON] має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.08.2007 року (а.с. 5); батьком дитини є [PERSON] , шлюб з яким розірвано 26.01.2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 6); як вбачається з Акту від 15.12.2025 року, батько [PERSON] з 2009 року не бере участі у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю (а.с. 30). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки», одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). Дійсно, поняття одинокої матері визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.199292 року № 9. Згідно з п. 9 цієї постанови одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. За цим визначенням для визнання «іншої жінки» одинокою необхідно дві ознаки: вона і виховує дитину, і сама її утримує. Однак, після введення в дію Закону України «Про відпустки» таке поняття одинокої матері не повинно застосовуватись, оскільки пункт 5 частини 12 статті 10 цього Закону визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька. Отже, участь батька або інших осіб в утриманні дитини не позбавляє матері статусу одинокої. Відповідно до зазначеного, до категорії одинокої матері відносяться: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена). Зазначене визначення терміну «одинока мати» застосовується тільки для надання пільг і гарантій, встановлених трудовим законодавством щодо відпусток. Так, згідно із ст. 157 Сімейного кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї; рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Батько тільки тоді може бути визнаний таким, що бере участь у вихованні дитини, коли він або разом проживає з дитиною, або маються інші докази щоденної участі батька у вихованні дитини. Як вбачається з довідки комунального закладу «Якушинецький ліцей» Вінницької області від 16.12.2025 року № 583, у 2011 році соціальна відпустка [PERSON] не надавалася, у 2012 році було надано 5 днів соціальної відпустки (наказ № 19-В від 11.05.2012 року), у 2013 році було надано 5 днів соціальної відпустки (наказ № 18-в від 15.08.2013 року), у 2014 році було надано 5 днів соціальної відпустки (наказ № 14-в від 22.04.2014 року), у 2015 році було надано 10 днів соціальної відпустки (наказ № 15-в від 24.04.2015 року та наказ № 56-в від 19.10.2015 року), у 2016 році було надано 10 днів соціальної відпустки (наказ № 22-в від 10.06.2016 року та наказ № 46-в від 23.12.2016 року), у 2017 році було надано 5 днів соціальної відпустки (наказ № 40-в від 29.03.2017 року), у 2018 році було надано 10 днів соціальної відпустки (наказ № 35-В від 01.08.2018 року та наказ № 46-В від 29.10.2018 року), у 2019 році було надано 5 днів соціальної відпустки (наказ № 66-т від 25.10.2019 року), у 2020 році соціальна відпустка не надавалася, у 2021 році було надано 10 днів соціальної відпустки (наказ № 19-т від 07.06.2021 року), у 2022 році було надано 10 днів соціальної відпустки (наказ № 28-т від 08.07.2022 року), за 2023 рік була виплачена компенсація за невикористану соціальну відпустку (наказ № 163к/тр від 30.10.2025 року), у 2024 році було надано 10 днів соціальної відпустки (наказ № 44-к/тм від 21.06.2024 року). Окрім того, згідно з наказом комунального закладу «Якушинецький ліцей» Вінницької області від 18.06.2025 року № 10-к/тм «Про надання додаткової соціальної відпустки [PERSON] » у 2025 році було надано 10 днів соціальної відпустки. Отже, залишок невикористаної [PERSON] соціальної відпустки становить: 2011 рік 10 днів; 2012 рік 5 днів, 2013 рік 5 днів, 2014 рік 5 днів, 2017 рік 5 днів, 2019 рік 5 днів, 2020 рік 10 днів, тобто всього 45 днів (а не 54 дні як зазначено у позовних вимогах). Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум; в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абзацу 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки комунального закладу «Якушинецький ліцей» Вінницької області від 15.12.2025 року № 03-02/581 середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 627,69 грн. Отже, [PERSON] підлягає виплаті середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 05.11.2025 року (наступний день за днем, коли повинен був бути здійснений розрахунок при звільненні) до 06.03.2026 року (день ухвалення рішення суду), тобто за 122 дні. Так, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні становить 76 578,18 грн. (627,69 грн. * 122 дні) (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів). Разом з тим, як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Таким чином, слід зобов`язати комунальний заклад «Якушинецький ліцей» Вінницької області нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію при звільненні за 45 днів невикористаної соціальної відпустки та стягнути з комунального закладу «Якушинецький ліцей» Вінницької області на користь [PERSON] 70 000 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів), тобто позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, належним відповідачем у спірних правовідносинах є саме комунальний заклад «Якушинецький ліцей» Вінницької області, оскільки звільнено позивача [PERSON] було саме з вказаного закладу (юридичної особи). Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з комунального закладу «Якушинецький ліцей» Вінницької області на користь [PERSON] 1102,19 грн. судового збору, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 91%). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial