Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

До Вараського міського суду Рівненської області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить визнати його батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Вараш, Рівненської області та внести зміни до актового запису № 339 від 03 листопада 2020 року про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Вараським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), а саме - змінити по батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та записати його батьком дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що протягом 2019 та 2020 років він підтримував близькі відносини з відповідачкою [PERSON] , внаслідок чого на початку 2020 року остання завагітніла. Вироком Святошинського районного суду м. Київ від 29 травня 2019 року він був засуджений за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили 21 листопада 2019 року. На виконання вироку суду 04 червня 2020 року його було взято під варту та до 20 травня 2022 року він відбував покарання у Державній установі «Катеринівська виправна колонія № 46». В час його перебування у місцях позбавлення волі, [INFO] , у них народилась дочка - [PERSON] . Оскільки на дату народження доньки [PERSON] він перебував у місцях позбавлення волі, тому відомості про батька в актовому записі про народження записані на підставі ч.1 ст. 135 СК України - зі слів матері. Після звільнення від відбування покарання він з [PERSON] відновили стосунки та почали проживати однією сім?єю, як чоловік та дружина. 13 грудня 2023 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Вараським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління, актовий запис № 305. [INFO] у них народився син [PERSON] . З моменту звільнення його з місць позбавлення волі, реєстрації шлюбу з [PERSON] вони проживають однією сім?єю, спільно виховують дітей. Оскільки він є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , тому ними була подана спільна заява до Вараського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківства. На їхню заяву Вараським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надано повідомлення, в якому роз`яснено процедуру звернення до суду за визнанням батьківства через те, що він при народженні дитини не скористався правом визнання батьківства. Однак, визнання батьківства під час реєстрації народження дочки [PERSON] він фактично не міг провести через перебування в місці позбавлення волі, а [PERSON] при реєстрації народження дитини не вказала його дані через його ув`язнення та погіршення відносин, у зв`язку з чим на певний час вони взагалі припинили спілкуватись. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У своїх поясненнях послався на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги. Зі змісту її пояснень вбачається, що вона познайомилась з [PERSON] у 2019 році та підтримувала близькі відносини до червня 2020 року. У цей час вони жили окремо, спільного господарства не вели та спільного бюджету не мали. Вона проживала разом із своїм батьком та старшою дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зустрічались час від часу. Про те, що вагітна дізналась на четвертому місяці вагітності під час УЗД. На той час [PERSON] вже був у місцях позбавлення волі. Спочатку у судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснювала, що спілкувалась з [PERSON] , коли був позбавлений волі по телефону та вказувала, що на той час він вживав наркотичні засоби. Проте, відповідаючи на питання суду, змінила свої пояснення та повідомила, що з ним не спілкувалась у період коли він перебував у місцях позбавлення волі. Також, пояснила, що після народження дочки [PERSON] вона образилась на [PERSON] і під час реєстрації народження дитини [PERSON] записала її на чоловіка, з яким раніше перебувала у цивільному шлюбі та який був батьком старшої дочки [PERSON] . Коли [PERSON] звільнився з місця позбавлення волі, вони відновили відносини та зареєстрували шлюб. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Вараський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області, явку свого представника до суду не забезпечив, проте подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 25.04.2025, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 12.09.2025, відомості про батька [PERSON] внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. Копією довідки про звільнення серії РІВ № 11885 та копією витягу з ІАС «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» від 09.12.2024, позивач [PERSON] був засуджений 29.05.2019 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі та у період з 04.06.2020 до 20.05.2022 відбував покарання. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , до реєстрації шлюбу [PERSON] , зареєстрували шлюб 13.12.2023, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у сторін народився син [PERSON] . За колишнім місцем роботи у ФОП [PERSON] та релігійною організацією «Рівненське обласне об`єднання УЦХВЄ» позивач характеризується позитивно. Відповідно до інформаційної довідки від 04.07.2025, [PERSON] на праві спільної часткової власності у розмірі 1/5 частки належить квартира [ADDRESS] . За цією ж адресою позивач зареєстрований, згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 04.09.2025. В той же час відповідач [PERSON] та дитина [PERSON] зареєстровані за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується копіями витягів з реєстру територіальної громади. Будь-яких доказів про те, що сторони, разом із дитиною [PERSON] проживають за однією адресою до суду не подано. Свідки [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, а також [PERSON] показали, що зі слів [PERSON] їм відомо, що батьком дитини [PERSON] є [PERSON] . Свідки не надали показань, які б підтверджували б існування будь-яких відносин між сторонами у період з 2019 2020 років. Свідок [PERSON] показав, що не бачив спілкування [PERSON] та [PERSON] у 2019 2020 роках. Листом від 22.11.2025 Вараський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відмовив [PERSON] та [PERSON] у визнанні батьківства щодо [PERSON] , оскільки останній не скористався правом визнати батьківство відносно [PERSON] . Інших доказів, які могли б підтвердити обставини батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] до суду не надано. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри (пункт 60 постанови Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №291/1352/20 (провадження №61-11047св23)). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) зазначено, що «доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги». Проте, всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України, сторони не подали до суду достатніх доказів на підтвердження батьківства позивача щодо дитини [PERSON] . Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що проведення ДНК-експертизи з метою встановлення батьківства наразі є простим і дуже надійним методом, а її доказова цінність суттєво переважає будь-які інші докази, надані сторонами для підтвердження або спростування факту близьких стосунків» (пункт 34 рішення «Брауер проти Німеччини», заява № 3545/04). В судовому засіданні, суд в порядку п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснив сторонам значення ДНК-експертизи у справах про встановлення батьківства, а також наслідки у випадку якщо сторони не ініціюють проведення такої експертизи. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] відмовились від проведення такої експертизи, посилаючись на те, що така експертиза проводиться у м. Києві та м. Одесі, які знаходяться на значній відстані від м. Вараша, і по дорозі [PERSON] може бути мобілізований до ЗСУ, а такий наслідок їх не влаштовує. Інших причин, які об`єктивно перешкоджали б проведенню судово-генетичної експертизи сторони не навели. Така позиція сторін вказує на відсутність у них достатнього інтересу у доведенні позовних вимог Таким чином, всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України, сторони не подали до суду достатніх та належних доказів на підтвердження батьківства позивача щодо дитини [PERSON] . Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для визнання [PERSON] батьком [PERSON] , а тому у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. Оскільки у задоволенні позовних вимог про встановлення факту батьківства судом відмовлено, а вимога про внесення змін до актового запису про народження [PERSON] є похідною від неї, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині потрібно відмовити також.

Outcome: dismissed