Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

заявник просить суд визнати недієздатною громадянку України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] з моменту набрання рішенням суду законної сили та встановити опіку над громадянкою України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] і призначити їй опікуна громадянку України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи заяву. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та проживає з нею спільно за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства другої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №360601 від 20.04.2011 року. З дитинства [PERSON] мала затримку в психічному розвитку, помірну розумову відсталість. Наявність у [PERSON] інвалідності з дитинства та ряду діагнозів впливає на її можливість повноцінно самостійно функціонувати, розуміти; значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи викладене, [PERSON] потребує опіки з боку інших осіб. Заявник здійснює догляд за дочкою, забезпечує їй належні умови існування. Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . На даний час заявник є єдиним працездатним, фізично здоровим членом сім`ї [PERSON] , який може та бажає здійснювати за нею догляд. Оскільки [PERSON] має захворювання, яке перешкоджає їй повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, то її може бути визнано недієздатною за рішенням суду та призначено їй опікуна. Згідно ч. 1 ст. 39 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 40 Цивільного кодексу України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Згідно з ст. 55 ЦК України та п. 1.2 цих Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно ст. 295 Цивільного процесуального кодексу України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу , закладом з надання психіатричної допомоги. Згідно ч. 1 ст. 300 Цивільного процесуального кодексу України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно ч. 2 ст. 63 Цивільного кодексу України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до приписів ч. ч. 1,4 ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Викладені у цій заяві фактичні обставини, а також наведені вище норми права в сукупності свідчать, що наявні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною, а заявника може бути призначено її опікуном. Представник заінтересованої особи в особі Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань не надходило. Рішенням № 1771-114 від 09.12.2025 «Про розгляд ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 26.11.2025 р. по справі № 368/1987/25 за заявою [PERSON] про визнання особи недієздатною та встановлення опіки» було вирішено відмовити [PERSON] у видачі подання про доцільність призначення її опікуном над [PERSON] у зв`язку з відсутністю рішення суду про визнання її недієздатною особою. Представник особи щодо якої вирішується питання [PERSON] адвокат Матюшенков Д.В. підтримує заяву [PERSON] про визнання її опікуном над [PERSON] та визнання [PERSON] недієздатною. Суд, вислухавши заявника, представника особи щодо якої вирішується питання [PERSON] адвоката Матюшеннкова Д.В., вивчивши матеріали справи та висновок виконавчого комітету Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, приходить до наступного висновку. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 3, 11, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Згідно паспорта [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в с. Слобода Кагарлицького району Київської області. Згідно паспорта [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в м. Києві. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] одружилася з [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-1 № 360601 [PERSON] , [INFO] , має другу групу інвалідності з 01.05.2011 року і довічно, причиною є інвалідність з дитинства. Згідно висновку експерта № 99-ц від 18.02.2026 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад помірну розумову відсталість, F 71.1 за МКХ 10. [PERSON] за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд, серед іншого, розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим наявні правові підстави для визнання її недієздатною. Що стосується питання про призначення опікуном, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Аналогічна норма закріплена у процесуальному законодавстві: відповідно до частини першої статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Системний аналіз статті 60 ЦК України та статті 300 ЦПК України свідчить про те, що процесуальною підставою для призначення судом конкретної особи опікуном є наявність відповідного подання органу опіки та піклування про доцільність такого призначення. У подібних правовідносинах Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24.07.2024 у справі № 727/597/24 дійшов наступного висновку: призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування... Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Відсутність цього подання унеможливлює вирішення судом вказаного питання, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи виконувати обов`язки опікуна». Також Верховний Суд у зазначеній постанові наголосив, що вирішуючи питання про призначення опіки, суд не діє самостійно у виборі кандидатури без врахування позиції профільного органу, а приймає рішення на підставі подання. У справі, що переглядається, орган опіки та піклування надав суду висновок про недоцільність призначення заявника опікуном. За відсутності позитивного подання органу опіки та піклування у суду відсутні законні підстави для призначення скаржника опікуном. Саме відсутність позитивного висновку (подання) органу опіки та піклування є тією процесуальною перешкодою, яка унеможливлює призначення опікуна судом, незалежно від фактичних причин, що лягли в основу такого висновку органу опіки. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи те, що підстав для визнання опікуном [PERSON] над [PERSON] відсутні, а тому в цій частині вимог заяви, суд заявнику відмовляє. Заявник не позбавлений права повторно ініціювати питання про своє призначення опікуном у разі отримання позитивного подання органу опіки та піклування у майбутньому. На підставі викладеного і

Outcome: partial