Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННОВА НОВА" звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказували, що 17.04.2025 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" було укладено Договір надання грошових коштів у позику № 7852480425, в електронній формі. Згідно вказаного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі - 8000 гривень, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1 % за кожен день користування. Позивач свої зобов`язання виконав, але відповідачка покладених на неї обов`язків не виконала, через що утворилась заборгованість, яка становила заявлену до стягнення суму грошових коштів та складає -19520 гривень, з яких: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11520 гривень - заборгованість за процентами. На підставі викладеного просять позов задовольнити. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області - 28.10.2025. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. 22.12.2025 від представника відповідача адвоката Шелудько О.О. надійшов відзив на позовну заяву, де остання зазначила, що 10.04.2025 між відповідачем та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (перейменовано на ТОВ "ІННОВА - НОВА") було укладено Договір надання грошових коштів у позику № 7852480425 із наступними істотними умовами:Сума кредиту 8 000,00 грн.;Строк кредиту 360 днів; Процентна ставка: 1%. В своїй позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість з Відповідача за кредитним договором № 7852480425 від 17 квітня 2025 року у розмірі 19 520 (дев`ятнадцят тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок, з яких : 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 11520 грн. заборгованість за процентами. Відповідачка вважає позовні вимоги Позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо неналежних документів наданих до позовної заяви: Так, на підтвердження обставин укладення з Відповідачем кредитного договору Позивач додав до позову кредитний № 7852480425 від 17.04.2025, як зображення змісту договору у форматі pdf, Паспорт споживчого кредиту, Анкету клієнта (витяг з інформаційно- телекомунікаційної системи - https://finsfera.ua/) у форматі pdf, а також інформаційний лист, що є підтвердженням, на суб`єктивну думку Позивача, відправлення Відповідачу на електронну пошту одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору. Однак, відправлення Відповідачу на електронну пошту одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору не підкріплені та не доведені жодними належними доказами, з огляду на наступне. Зокрема, варто зазначити, що наданий інформаційний лист жодним чином не є належним підтвердженням відправлення Відповідачу одноразового ідентифікатора. Позивачем не доведено жодними належними та достовірними доказами того, що під час створення між Первісним кредитором та Відповідачем вищезазначених документів, вони були захищені від редагування/зміни будь-якими особами, а сама форма створюється автоматично системою та захищається від змін. З огляду всього вищезазначеного, не є таким безсумнівним доказом вчинення сторонами дій з укладення електронного договору і подана Позивачем та створена одноособово Первісним кредитором Анкета клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://finsfera.ua/). Окрім того, Позивачем не доведено та не обґрунтовано, що надані ним вищевказані документи створюються автоматично системою в день укладення договору. Отже, твердження Позивача про те, що ним в повному обсязі були виконані зобов`язання з підписання та укладення кредитного договору № 7852480425 від 17.04.2025 є необґрунтованими та недоведеними належними на те доказами. Відтак, з наданих Позивачем документів не вбачається можливим встановити наявність волевиявлення Відповідача щодо укладення кредитного договору та підписання його електронними підписами, зокрема шляхом використання одноразового ідентифікатора, оскільки відповідні докази відсутні, всі додані до заяви документи складені заявником одноособово. Також позивач до матеріалів позовної заяви додає Правила надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс».Оскільки позичальником не було особисто підписано надані Правила надання коштів у позику, можна встановити, що відсутнє погодження позичальника з вказаними документами, вони не є частиною укладеного між сторонами правочину, а тому не повинні бути враховані судом при розгляді справи. Так само не є належним доказом укладення кредитного договору № 7852480425 від 17.04.2025 наданий Позивачем Паспорт споживчого кредиту з огляду на наступне. У наданому Паспорті споживчого кредиту зазначено, що інформація щодо обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Так, у вказаному Паспорті споживчого кредиту вказано що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням,зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Окрім того, доказів надіслання Відповідачу на номер телефону та/або електронну пошту одноразового ідентифікатора для підписання вказаного Паспорту споживчого кредиту, Позивач так само не надав. Таким чином, Позивачем не було доведено належними доказами підписання кредитного договору, що є предметом спору в даній справі, а тому надані Позивачем докази мають бути визнані судом як неналежні недоведені докази. Щодо відсутності доказів розміру заборгованості зазначають, що Позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по Кредитному договору № 7852480425 від 17.04.2025. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у Відповідача, так і встановити її розмір. В матеріалах позовної заяви вказано, що на підтвердження надання грошових коштів у кредит, відповідно до умов кредитного договору № 7852480425 від 17.04.2025, Позивач надав квитанцію до платіжної інструкції №20195-1354- 209194758, згідно з відомостями якої, 17.04.2025 ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» здійснило перерахування грошових коштів у розмірі 8 100,00 грн. Вказаний документ не є належним доказом для підтвердження факту надання ТОВ "ІННОВА - НОВА", відповідно, отримання Відповідачем грошових коштів на виконання умов кредитного договору № 7852480425 від 17.04.2025. В матеріалах справи відсутні докази того, чи отримав Відповідач вказані кошти. Крім того, зазначене призначення платежу «кредитні кошти від ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» [NUMBER] » не дає можливості ідентифікувати платіжний засіб « [NUMBER] » як такий, що дійсно належить Відповідачу, а не іншій особі. Тож надана квитанція не є належним доказом підтвердження перерахування грошових коштів на картковий рахунок Відповідача. Так, з вищевказаних документів неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних про здійснені операції. Такі листи не є розрахунковими документами та не підтверджують переказу коштів, операцій по банківському рахунку, оскільки такі документи не містять відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містять повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме Відповідача. Також на підтвердження боргу Позивач надав Розрахунок заборгованості за кредитом, складений Позивачем. В свою чергу, розрахунок заборгованості, на який посилається Позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Вказаний розрахунок заборгованості містить лише суму заборгованості (незмінну) та не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, сум погашення заборгованості, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Наданий Позивачем документ розрахунку кредитної заборгованості не підтверджений належними, в розумінні чинного законодавства, доказами, оскільки наявність або відсутність указаної Позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Відповідно до наданого розрахунку взагалі неможливо встановити дійсний розмір заборгованості Відповідача, періоди та відсоткову ставку, за які така заборгованість була нарахована. Отже, Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих Відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Щодо отримання Відповідачем вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості та досудового врегулювання спору. Позивач не дотримався обов`язкової процедури дострокового стягнення кредиту, матеріали справи не містять доказів отримання Відповідачем досудової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів. Отже, позивач не набув права на дострокове стягнення тіла кредиту, строк сплати якого настане 17.04.2026 року та передчасно заявив вимогу про його стягнення, а тому у стягненні заборгованості за тілом кредиту в сумі 8 000,00 грн. На підстві вищевикладеного просить поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю "ІННОВА - НОВА" до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі. 06.01.2026 від представника позивача надійшла заява про залишення відзиву без розгляду, оскільки резолютивною частиною ухвали Володимирецького районного суду Рівненської від 30 жовтня 2025 року про відкриття провадження установлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до дати відправлення Відзиву відповідача, його подано до суду лише 21.12.2025, тобто із вкрай значним пропуском встановленого строку ухвалою суду. Враховуючи вищевикладене, Позивач вважає, що Відповідачем пропущено строк на подання відзиву, та просить не враховувати поданий Відповідачем відзив під час ухвалення рішення по справі. 04.03.2026 від представника відповідача адвоката Шелудько О.О. надійшли додаткові пояснення у справі, де зазначила, що 03.12.2025 представник Відповідача, адвокат Шелудько Оксана Олександрівна, отримала доступ до матеріалів справи №556/3256/25 підсистеми «Електронний суд». 16.12.2025 року представник Відповідача, адвокат Шелудько Оксана Олександрівна подала Відзив на позовну заяву за допомогою підсистеми «Електронний суд». Однак, 21.12.2025 року виявила, що через технічні несправності та помилку при надсиланні Відзив на позовну заяву не було надіслано учасникам справи та суду. В зв`язку з наведеним, просили суд поновити строк на подачу відзиву на позовну заяву. Відзиву, а також врахувати, що вищевказана справа розглядається в період дії воєнного стану. Щодо факту укладення договору, представник відповідача надала аналогічні пояснення, зазначені у відзиві. Представник відповідача зазначає, якщо до суду подано копію електронного доказу, це саме по собі не означає неприйнятність такого доказу як такого. Лише якщо в учасника справи або в суду виникне сумнів щодо цього доказу, то суд може витребувати в учасника справи, який надав таку копію, оригінал електронного документа. Отже, можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів. Якщо до суду не було надано примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться та з`ясувати: (а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційно- комунікаційній системі; (б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); (в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Відповідно, якщо в ході здійснення цих дій буде встановлено, до прикладу, що відповідачу було надіслано лише посилання на веб-сторінку, де міститься договір, а сам текст договору на цій сторінці викладено у простому ПДФ-форматі, то підтвердження цілісності і незмінюваності тексту цього договору фактично немає, оскільки цей формат дозволяє власнику веб- сторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого ПДФ-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності і незмінюваності електронного документа. Зазначене узгоджується з висновком, зробленим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2026 року у справі №758/14925/23. Так, на підтвердження обставин укладення з Відповідачем кредитного договору Позивач додав до позову кредитний договір № 7852480425 від 17.04.2025, як зображення змісту договору у форматі pdf. Однак, за відсутності демонстрації Позивачем місця збереження кредитором електронних даних та інформації про вчиненні в системі дії неможливо встановити будь-який зв`язок між вказаними Позивачем обставинами та діями, у тому числі створеній Первісним кредитором односторонньо візуальній формі послідовності дій. Зокрема, Позивачем не доведено жодними належними та достовірними доказами того, що під час створення між кредитором та Відповідачем вищезазначеного документу, він був захищений від редагування/зміни будь-якими особами, а сама форма створюється автоматично системою та захищається від змін. Додані ж до позову документи подані лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитного договору Відповідачем. В даному випаду це лише текст, який складений Позивачем одноособово, а тому, в розрізі зазначених вище процесуальних норм стосовно достовірності доказів, дані документи мають бути визнані судом неналежними доказами укладання кредитного договору. Відтак, неможливо перевірити факт підписання оспорюваного кредитного правочину, адже тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора (кредитодавця) можуть слугувати доказом таких фактів, однак Позивачем вони до суду не надані. Наданий Позивачем доказ, а саме «Роздруківка з підтвердженням відправлення одноразового ідентифікатора Відповідачу для підпису Договору та паспорту споживчого кредиту», не може бути прийнятий судом до уваги, з огляду на наступне. Позивач надав лише зображення у вигляді скріншоту, яке відображає інтерфейс платформи Metabase. Такий файл не містить електронного цифрового підпису, метаданих та інших реквізитів, що дозволяють встановити його автентичність та походження. Позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатора «5532» Відповідачеві, не надано доказів використання Відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора. У матеріалах справи наявна відповідь АТ «Універсал Банк», яка відображає зарахування на рахунок [PERSON] ( [NUMBER] ) кредитних коштів, а саме 17.04.2025 року о 17:43:25 «кредитні кошти від ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" Поповнення картки [NUMBER] , 380979845234» 8 000.00 грн. Водночас Відповідач заперечує належне погодження істотних умов кредитування в частині розміру та порядку нарахування процентів, оскільки Позивачем не доведено належного підписання електронного договору та незмінності його змісту. Крім того, з врахуванням проведених оплат по кредиту в загальному розмірі 2640 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та не оспорюється Позивачем, сума заборгованості має бути зменшена. На підставі вищевикладеного, просить позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА - НОВА" до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення заборгованості задовольнити частково. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності . Не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Належним чином повідомлені відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили. Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2025 року між ТОВ "ІННОВА - НОВА" та [PERSON] укладено в електронному вигляді Договір надання грошових коштів у позику № 7852480425. Договір позичальником було підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. За змістом пункту 2.3. Договору, позичальник отримує кредит в сумі 8000 гривень. Строк позики становить 360 днів (п.2.5). Пунктом 2.6.1. передбачено стандартну процентну ставку в розмірі 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 даного договору. Відповідно до п.3.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Про те, що [PERSON] направлявся одноразовий ідентифікатор для підписання Договору, підтверджується долученим до матеріалів справи Відправкою одноразового ідентифікатора для підписання Договору. Згідно Додатку №1 до Договору про надання грошових коштів у кредит № 7852480425 від 17 квітня 2025 року, який є невід`ємною часиною Договору, строк кредиту 360 днів, тіло кредиту 8000 грн., проценти, нараховані за весь час користування кредитом 25968 грн. Загальна вартість кредиту 35168,00 грн. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» співпрацює з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» («ІННОВА-НОВА»), як клієнтом, на підставі договору № 160523/1 від 16.05.2023 р. про надання послуг в системі «EasyРау» (небанківський оператор платіжних та фінансових сервісів в Україні), укладення якого передбачено ч. 1,2 ст. 29 Розділу 4 «Умови надання платіжних послуг» Закону України «Про платіжні послуги». За цим Договором (№ 160523/1 від 16.05.2023 р.), зокрема відповідно до п.п. 1.1.-1.2. клієнт доручає ФК за відповідну плату здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням Реєстру виплат на користь Отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send. Згідно п. 3.2.8 договору № 160523/1 від 16.05.2023 р. ТОВ «ФК» КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» надає ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» («ІННОВА-НОВА») у разі надходження запиту (на електронну пошту ФК та іншими каналами зв`язку) документ(и), що підтверджує(ють) здійснення переказу коштів (Платежу) отримувачу(ам). Основним напрямком діяльності ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» є надання населенню фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, що здійснюються за допомогою: програмно-технічних комплексів самообслуговування; платіжних терміналів; вебсайта: https://easypay.ua; мобільного застосунку: easypay та easywallet; систем дистанційного банківського обслуговування рахунків клієнтів. Перекази на користь Отримувачів здійснюються ФК за умови перерахування Клієнтом забезпечувального платежу на Рахунок ФК, в межах якого Клієнт отримує право направляти Реєстри виплат ФК з метою подальшого переказу Платежів. Суми Забезпечувального платежу перераховуються окремими платежами. Розмір забезпечувального платежу самостійно визначається Клієнтом з розрахунку сум всіх очікуваних Платежів в звітному місяці. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції №20195-1354-209194758, 17.04.2025 17:43:24, отримувач РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ отримав кошти у сумі 8000 грн. Згідно листа операційного директора АТ «Універсал банк» №17441-В від 12.11.2025, Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» (код ЄДРПОУ 21133352) (далі - «Банк») розглянуто Ухвалу від 30 жовтня 2025 року по справі № 556/3256/25, стосовно надання інформації: чи належить (належала раніше) платіжна картка за номером [NUMBER] - [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; надати відомості про повний номер карти [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування переказу через систему інтернет-сквайрингу EasyРау від 17.04.2025 у розмірі 8 000,00 грн. (ID операції: 1592101834; призначення платежу: «кредитні кошти від ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" Поповнення картки [NUMBER] , 380979845234»); інформацію про рух коштів (виписку) по картковому рахунку №№ [NUMBER] за період 3 17.04.2025 р. по 17.05.2025 р. (тобто з моменту, під час якого було укладено договір про надання грошових коштів у позику №№ 7852480425 від 17.04.2025 р. та отримано кредитні кошти від ТОВ «ІННОВА ФІНАНС»). Банком було ініційовано детальну перевірку в ході якої повідомляють наступне: на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано платіжну картку [NUMBER] . Щодо поповнення картки [NUMBER] зазначили, що 17.04.2025 о 17:43:25 дійсно було зарахування коштів у сумі 8000.00 UAH з призначенням платежу: «кредитні кошти від ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" Поповнення картки [NUMBER] , [NUMBER] ». Як зазначено у Руху коштів за картковим рахунком, спеціальним платіжним засобом до якого є картка [NUMBER] за період з 17.04.2024 по 17.05.2025, 17.04.2024, о 17:43:25 на картку [PERSON] зараховано 8000 грн.. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором надання грошових коштів у позику № 7852480425 від 17.04.2025, всього нараховано процентів 12960 грн., всього нараховано комісії 1200 грн. Всього сплачено 2600 грн., з них проценти 1440 грн., комісія 1200 грн. Залишок заборгованості за кредитним договором, станом на 08.10.2025 складає: кредит 8000 грн.; проценти 11520 грн. Також вказано, що з відповідача слід стягнути нараховані позивачем відсотки, оскільки вказана сума відсотків нарахована відповідно до узгоджених сторонами розмірів процентної ставки в межах строку кредитування, а тому є обґрунтованою. Із дослідженого договору про надання грошових коштів у позику видно, що його умови відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту кредитного договору видно й те, що при його укладенні кредитор з`ясував особу позичальника, його персональні дані, а саме, серію і номер паспорту, місце проживання та реєстрації, ідентифікаційний номер та інформацію про банківську платіжну картку позичальника № [NUMBER] . Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. А як зазначено в ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено в частині першій статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що між сторонами було укладено електронний кредитний договір. Також судом встановлено, що докази повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, передбачених спірним договором, у справі відсутні. А тому позовні вимоги в частині стягнення процентів та тіла кредити є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окремо суд зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. З урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зроблено висновок, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування, узгоджені проценти за користування кредиту, та термін на який видавався кредит, а також, що всупереч наведеним нормам закону та умовам спірного договору відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором у встановлений ним строк, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до задоволення у загальній сумі - 22880 гривень, з яких: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14880 гривень - заборгованість за процентами. В той же час в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки, слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Між тим, будь-яких доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову, в т.ч. і щодо відсутності вини та зобов`язань, відповідач не надав, судом не було здобуто, а матеріали справи їх не містять. Що стосується сплаченого судового збору позивачем, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 19520 грн. Судом задоволено позовні вимоги в повному обсязі, отже з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі - 2422,40 грн.

Outcome: approved