Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.05.2024р. між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4687719 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав 15000 грн., строком на 360 днів з 27.05.2024р. по 22.05.2025р., шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку [NUMBER] . Кредитний договір був укладений в електронному вигляді та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 31.03.2025р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладений договір факторингу №31-1/03/2025, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №4687719. Відповідач порушив умови кредитного договору в зв`язку з чим його заборгованість становить 48 214,52грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту в сумі 9012,18грн., нарахованих процентів первісним кредитором -32308,02грн., нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» - 6894,3177грн. В добровільному порядку відповідач не бажає погасити вказану суму заборгованості, а тому просить позов задоволити. Крім цього, просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 10000грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 11.03.2026 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до вимог ст .ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ст.ст. 525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Крім цього, статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи 27.05.2024р. між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4687719 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав 15000 грн., строком на 360 днів з 27.05.2024р. по 22.05.2025р., шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку [NUMBER] . Укладаючи Кредитний договір відповідач вчинив дії визначені ст.11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 68337 та отримав кредит в сумі 15000 грн. на платіжну картку. Тобто, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс -повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем не був би укладений. Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 06.01.2026р. направленого на адресу суду, згідно ухвали суду про витребування доказів у даній справі від 08.12.2025р., було надано інформацію про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ) про зарахування коштів на суму 15 000,00 UAH від 27-05-2024 р. Судом встановлено, що 31.03.2025р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладений договір факторингу №31-1/03/2025, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №4687719. Згідно ст. ст. 598-599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України стверджується, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що відповідачем умови кредитного договору належно не виконувалися, внаслідок чого його заборгованість становить 48 214,52грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту в сумі 9012,18грн., нарахованих процентів первісним кредитором -32308,02грн., нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» - 6894,3177грн. Таким чином, наведені обставини дають суду підстави для задоволення позову в повному обсязі щодо стягнення з відповідача 48 214,52грн. заборгованості за кредитним договором. Що стосується витрат на правову допомогу, то Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved