Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі До Основ`янського районного суду міста Харкова зі Слобідського районного суду міста Харкова за підсудністю надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі представника Баєвої Г. О. з вимогою стягнути з [PERSON] суму переплати пенсії у розмірі 65 016,00 гривень. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи з 13 квітня 2023 року, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на підставі заяви від 22 травня 2023 року за № 3606, виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 699230 від 13 квітня 2023 року, виданої міжрайонною Слобідською медико-соціальною експертною комісією м. Харкова. Виплата пенсії припинена на підставі довідки Харківської обласної адміністрації Департаменту охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 30 грудня 2024 року № 2 про невизнання [PERSON] особою з інвалідністю з 13 квітня 2023 року. Листом № 2000-0308-8/45300 від 21 березня 2025 року [PERSON] було повідомлено про те, що виплату пенсії призупинено у зв`язку із скасуванням ІІІ групи інвалідності, довідка № 2 від 30 грудня 2024 року Харківської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я КЗОЗ «Обласний центр медико - соціальної експертизи» про невизнання інвалідом [PERSON] , [INFO] , з дати встановлення 13 квітня 2023 року. У зв`язку із скасуванням довідки було зайво виплачено пенсію у розмірі 65 016,00 гривень за період з 13 квітня 2024 року по 28 лютого 2025 року та запропоновано внести зазначені кошти на рахунок Пенсійного фонду України, як зайво виплачена пенсія. На момент звернення до суду кошти на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не надходили. Ураховуючи викладене вище, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму переплати пенсії у розмірі 65 016,00 гривень та сплачений судовий збір. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні. 20 серпня 2025 року від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву. В обгрунтування відзиву зазначено, що 13 квітня 2023 року міжрайонною Слобідською медико-соціальною експертною комісією КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» на підставі достовірних даних та документів встановлено відповідачу ІІІ групу інвалідності на строк до 13 квітня 2025 року. Відповідач отримував пенсію у зв`язку з інвалідністю. Про скасування довідки серії 12 ААВ № 699230 від 13 квітня 2023 року, виданої Міжрайонною Слобідською МСЕК КЗОЗ «ОЦМСЕ», а також про прийняття рішення КЗОЗ «ОЦМСЕ» у формі довідки про невизнання інвалідом від 30 грудня 2024 року відповідачу стало відомо лише 13 серпня 2025 року. У період з грудня 2024 року по серпень 2025 року відповідачем від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не було отримано жодних листів, викликів, документів. На переконання представника відповідача, повторний огляд [PERSON] КЗОЗ «ОЦМСЕ» відбувся 30 грудня 2024 року без наявності підстав, передбачених пунктом 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності № 1317. Відповідачем не було подано заяву про повторний огляд, відсутні заяви інших осіб у межах змін у стані здоров`я відповідача, відсутнє судове рішення про проведення МСЕ, а посилання позивача, що виявлені обставини, а саме перевірка медико-експертних справ осіб за направленням МСЕК (форма № 088/о) в межах кримінальної справи не є підставою для проведення експертного дослідження згідно із положенням № 1317. Матеріали справи не містять направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями. Яке є обов`язковим згідно із вимогами пункту 3 Положення № 1317. Як зазначає представник відповідача, відсутність законодавчо визначених підстав для прийняття КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» висновку, оформленого довідкою від 30 грудня 2024 року із одночасним порушенням порядку прийняття такого висновку з огляду на положення пунктів 1.4, 1.10 Інструкції № 561, дає підстави стверджувати, що довідка КЗОЗ «ОЦМСЕ» від 30 грудня 2024 року є протиправною та незаконною. Окрім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що прийняття рішення про призначення пенсії та сам факт надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки [PERSON] , яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною. Ураховуючи викладене вище, представник відповідача просив у задоволенні позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до [PERSON] відмовити у повному обсязі. У судове засідання, призначене на 24 лютого 2026 року, представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином; матеріали справи містять заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. До канцелярії суду надали заяви про розгляд справи без їх участі та проханням відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 699230, виданої 13 квітня 2023 року Міжрайонною Слобідською медико-соціальною експертною комісією Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, [PERSON] з 13 квітня 2023 року є особою з інвалідністю ІІІ групи. Як встановлено з довідки № 2, виданої КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, [PERSON] за результатами заочного огляду не визнаний інвалідом з 13 квітня 2023 року, рішення Слобідської міжрайонної МСЕК скасовано. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 204850014527 від 07 березня 2025 року скасовано рішення № 204850014527 від 29 травня 2023 року про призначення пенсії по інвалідності [PERSON] відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі довідки КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації № 2 від 30 грудня 2024 року про визнання [PERSON] особою з інвалідністю з 13 квітня 2023 року. Згідно із наданою позивачем довідкою, по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , виникла переплата пенсії за період з 13 квітня 2023 року по 28 лютого 2025 року у розмірі 65 016,00 гривень. Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно із статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Згідно статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України № 25-3 від 25.11.2014). Згідно пункту 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії. Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку, у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Отже, стягнення надмірно сплачених сум пенсій передбачене лише у випадках, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації, ненадання відповідної інформації або внаслідок рахункової помилки органу Пенсійного фонду України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17, провадження № 61-33727сво18. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц, провадження № 61-29030св18. Верховний Суд у постанові від 18.08.2020 року у справі №638/10460/17 дійшов висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані пенсійним органом за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 487/3380/16-а та від 11.02.2020 року у справі № 761/41107/16-а. Отже, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та надані докази, судом не встановлено обставин, які б свідчили про недобросовісність дій [PERSON] під час набуття спірних грошових коштів. Отримання [PERSON] грошових коштів відбулося на законних підставах як виплата пенсії по інвалідності, призначеної та виплаченої уповноваженими органами у межах наданої компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства. Окрім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що виплата грошових коштів була здійснена внаслідок технічної чи арифметичної помилки або з інших підстав, які відповідно до закону можуть бути підставою для повернення отриманих сум. Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що отримана відповідачем сума переплати пенсії у розмірі 65 016,00 гривень поверненню не підлягає, а позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, сплачені позивачем судові витрати по справі залишаються за ним.

Outcome: dismissed