Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій визначив заінтересованою особою Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Суми), про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що актовий запис про народження № 15 від 20.07.1968 року належить « [PERSON] », а не « [PERSON] », що паспорт громадянина України належить « [PERSON] », а не « [PERSON] », що трудова книжка належить « [PERSON] », а не « [PERSON] ». В обгрунтування заяви вказав, що в актовому записі про народження [PERSON] , який було складено 20.07.1968 року, виданому Виконавчим комітетом Вікнинської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області, його прізище було вказано « [PERSON] » замість « [PERSON] ». При видачі свідоцтва про народження була допущена помилка, яка перешкоджає йому отримати паспорт громадянина України (ID-картку), з відповідним зазначенням прізвища. Він звернувся до Відділу ДРАЦС у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Суми) і йому усно було відмовлено у внесенні відповідних змін до свого свідоцтва про народження, посилаючись на те, що реєстрація актів цивільного стану є юридичним фактом, який вчинявся та вчиняється лише після ознайомлення із змістом актом та за згодою осіб, стосовно яких проводилася реєстрація. З вказаною відмовою він не згоден, оскільки його батьки підписали актовий запис про його народження у 1968 році та не усвідомлювали з якими проблемами він зіткнеться, зокрема, через неможливість реалізувати своє право, як громадинин України. Вважає, що неправильне написання його прізвища виникло у зв`язку із неправильним перекладом з російської на українську мову. Внаслідок такої помилки у нього виникла невідповідність між документами, що посвідчують його особу та його свідоцтвом про народження, а також свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження його дитини. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 20 березня 2025 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 04 березня 2026 року провадження у справі в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме паспорту громадянина України та актового запису про народження закрито. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, представник позивача [PERSON] заяву підтримав. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, у заяві начальник відділу прохала в розглядати справи за відсутності представника. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у порядку окремого провадження, визначений статтями 293 та 315 ЦПК України. Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.1 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що звернути увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При вирішенні питання про прийняття до розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачається позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесений її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже закрито - закриває провадження в ній. Як встановлено Верховним Судом у постанові Великої Палати від 22 вересня 2022 року в справі № 462/5368/16-ц, захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в п.6 ст. 315 ЦПК України. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як вбачається із прохальної часини заяви, заявник [PERSON] прохає встановити факт, що має юридичне значення, а саме що трудова книжка належить « [PERSON] », а не « [PERSON] » При цьому, заявник не конкретизував, яку саме трудову книжку прохає визнати такою, що належить « [PERSON] ». У матеріалах доданих до позовної заяви міститься трудова книжка серії [NUMBER] від 15 жовтня 1999 року, видана на ім`я « [PERSON] » (російською мовою) (а.с.11-19). Також позивачем надано копію паспорту громадянина України на ім`я « [PERSON] » серіх [NUMBER] від 4 листопада 1997 року (а.с.6) та свідоцтво про народження серії [NUMBER] на ім`я « [PERSON] » (російською мовою» (а.с.7). Таким чином, враховуючи, що у наданих документах, що посвідчують особу заявника, а саме паспорті громадянина України та свідоцтві про народження, його прізвище не зазначено «як « [PERSON] », а зазначено як « [PERSON] », а також те, що заявник не навів у заяві підстав, у зв`язку з якими у нього виникла необхідність встановлення факту належності трудової книжки, підстав для встановлення заявленого факту в окремому порядку суд не вбачає.

Outcome: dismissed