Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

У провадженні Чернівецького районного суду міста Чернівців перебувала вищевказана цивільна справа. 2 березня 2026 року представник [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила враховуючи складність справи та значну тривалість судового процесу, що вплинуло на розмір судових витрат, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 72 800 грн., а також 163 грн. поштових витрат, всього 72 963 грн. Крім того, 2 березня 2026 року на адресу суду від представника відповідача також надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 53 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також 11 461 грн. витрат на оплату проведення товарознавчої експертизи та 860 грн. витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи. Заяви обґрунтовані тим, що в провадженні Чернівецького районного суду міста Чернівців перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в межах розгляду якої сторони понесли витрати на правничу допомогу, які підлягають розподілу, а також на оплату проведення експертиз. 10 березня 2026 року на адресу суду від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у їх відсутності. Крім того, у поданій заяві просила про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі й відповідно відмовити у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення в частині вимоги про стягнення 11 461 грн. витрат за проведення товарознавчої експертизи, оскільки дана експертиза не була проведена, а тому кошти сплачені [PERSON] за її проведення мають бути йому повернуті експертною установою. 10 березня 2026 року від представника відповідача [PERSON] також на адресу суду надійшла заява про розгляд питання щодо ухвалення додаткового рішення у відсутності відповідача та його представника. Дослідивши матеріали справи та подані представниками заяви разом із доданими доказами, судом встановлено наступне. З матеріалів справи убачається, що рішенням Чернівецького районного суду міста Чернівців від 23 лютого 2026 рокупозов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя,та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, - задовольнити частково. Виділено [PERSON] у власність в порядку поділу спільного майна подружжя транспортний засіб марки «AUDI», модель А6, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , тип загальний легковий універсал. Виділено [PERSON] у власність в порядку поділу спільного майна подружжя дві тумби «NewYork», ліжко «NewYork» [NUMBER] , матрац «Кашемір» [NUMBER] . Виділено [PERSON] у власність в порядку поділу спільного майна подружжя пральну машину LG F2R5HS1W, холодильник HITACHI R-VG 660PUC7- 1GBK, диван «Річмонд» (крісло бокове, диван 2 бок. розкл.), телевізор LEDten SAMSUNG QE43Q60CAUXUE, радіатор біметалічний Italclima 500/96 (пачка 10 шт.) Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 59 309грн. 05 коп. як різницю в частках у спільному майні. В іншій частині позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовити. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 903, 92 коп. Разом з тим, вищевказаним рішенням суду питання про судові витрати на професійну правничу допомогу сторін та оцінку майна судом не вирішувались, оскільки сторонами, в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, заявлено про подання сторонами доказів про понесені витрати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Так, згідно із п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати або, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. При цьому, відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що до закінчення судових дебатів у справі сторони зробили відповідні заяви та повідомили суд про намір звернутися із заявами про стягнення понесених ними витрат на правову допомогу та інших витрат, пов`язаних із розглядом справи та надання доказів на їх підтвердження. При цьому, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надано суду копії наступних документів: копія звіту (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи та договору про надання правничої допомоги № 49/23 від 26 вересня 2023 року, які підтверджують надання [PERSON] послуг на суму 72 800 грн., а також копії платіжних інструкцій на суму 37 821 грн. При цьому, як вказано у заяві заборгованість [PERSON] в сумі 34 979 грн. за надані послуги буде погашена найближчим часом. В свою чергу на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) [PERSON] надано суду копії наступних документів, а саме: договір про надання правової допомоги від 7 листопада 2023 року, копія якого також наявна у матеріалах справи, а також додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 7 листопада 2023 року, розрахунок суми гонорару від 26 лютого 2026 року та акт виконаних робіт № 1 до договору про надання правової допомоги на загальну суму 53 000 грн. Крім того, в матеріалах справи також містяться договори про надання правової допомоги від 7 листопада 2023 року та від 26 вересня 2023 року, згідно яких у даній справі сторонам по справі надавалася правової допомога адвокатами Цеханським В.Д. та Білою У.М. Таким чином, з наданих документів вбачається, що позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) [PERSON] в межах розгляду цивільної справи понесено витрати на послуги правничої допомоги в розмірі 72 800 грн. та витрати на поштові послуги в сумі 163 грн., а відповідачем [PERSON] понесено витрати на правову допомогу на суму 53 000 грн., а також витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 860 грн. 40 коп. та на проведення товарознавчої експертизи в сумі 11 461 грн. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Зокрема, відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно із положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, частиною ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. В свою чергу, відповідно до висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду від 06.12.2023 року у справі № 713/1890/21, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При цьому, відсутність доказів сплати витрат на послуги в повному обсязі, то згідно з практикою Верховного Суду, це не має значення, оскільки такі витрати можуть бути здійснені стороною в майбутньому, що й передбачено договором про надання правничої допомоги. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18. Отже, розподіляючи витрати, які понесені сторонами на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази є підставою для їх відшкодування, адже їх розмір доведений документально. Крім того, Верховний Суд у постанові від 19 листопада 2025 року у справі № 753/2606/24 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц сформулював чіткий правовий висновок: суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу з власної ініціативи. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та клієнтом можливе лише за наявності обґрунтованих заперечень іншої сторони. Разом з тим, жодна із сторін не скористалася своїм правом та не подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а тому у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру понесених кожної із сторін витрат на правову допомогу. При цьому, як убачається з рішення суду, судом ураховуючи обсяг заявлених позовних вимог, у тому числі в частині способу поділу спільного майна подружжя, було задоволено частково як первісний позов, так й зустрічний позов, здійснено поділ спільного майна подружжя із стягненням на користь [PERSON] , ураховуючи загальну вартість спільного майна подружжя в розмірі 446 161 грн. 33 коп. грошову компенсацію в розмірі 59 309 грн. 05 коп. як різницю в частках у спільному майні. Так, ч. 10 ст. 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на відсутність заперечень сторін щодо стягнення таких витрат, а також не звернення із заявами про зменшення витрат на правову допомогу, витрачений представниками сторін час при наданні правничої допомоги у даній справі, процесуальну поведінку сторін, а також зважаючи на правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, з урахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне покласти понесені судові витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог із зобов`язанням відповідача [PERSON] як сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні в розмірі 19 800 грн. (72800 грн. 53 000 грн.) судових витрат на правничу допомогу, а також витрат на поштові відправлення під час розгляду цивільної справи в розмірі 163 грн. При цьому, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Щодо вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] витрат на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 11 461 грн. та витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 860 грн. 40 коп., то суд зазначає наступне. Так, згідно із ч. 3, 6 ст. 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. При цьому, частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторони (сторона) не надали відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України). Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону). Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5,передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Суд призначає експертизу у справі лише за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 102 КАС України, частина перша статті 98 ГПК України, частина перша 103 ЦПК України). Зокрема, судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом [PERSON] понесено витрати на проведення оцінки транспортного засобу в сумі 860 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією «Ощадбанка» від 9 листопада 2023 року та іншими доказами, підтверджуючими проведення відповідного експертного дослідження, а тому дані витрати підлягають відшкодуванню на користь [PERSON] . При цьому, суд враховує позицію постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, відповідно до якої сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, зокрема витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи й відповідно стягуючи ці витрати з [PERSON] , суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи та чи враховано відповідний висновок експерта як доказ. Крім того, за клопотанням відповідача [PERSON] з метою з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою Чернівецького районного суду міста Чернівців від 4 грудня 2024 року в даній справі була призначена судова товарознавча експертиза з метою визначення дійсної вартості спірного рухомого майна, яке підлягає поділу й відповідно [PERSON] здійснено оплату її вартості в розмірі 11 461 грн. на рахунок експертної установи, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією ( а.с. 32, т. 2). Разом з тим, призначена судом експертиза не була проведена у зв`язку із не допуском [PERSON] експерта до огляду предметів за місцем її проживання та справа повернута експертом разом із повідомленням про неможливість надання висновку. Таким чином, судом встановлено, що на час розгляду справи судова експертиза по справі не проведена, кошти, сплачені сторонами за проведення експертизи, не повернуті. При цьому, нормами цивільного-процесуального закону не передбачено, як саме вносять кошти на оплату експертизи: на рахунок суду чи експертної установи. У даному випадку кошти вносилися безпосередньо на рахунок експертної установи на підставі виставленого нею рахунку ( а.с 27, 32, т. 2). Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вказано, що вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. При цьому витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України «Про судову експертизу»). У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи, суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи. Як встановлено судом [PERSON] було перераховано кошти на оплату проведення експертизи згідно виставленого рахунку, однак вказана експертиза не була проведена. Відповідно до ст.15 Закону України «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України у цивільних і господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством. Суд зазначає, що положеннями чинного законодавства не врегульований порядок повернення коштів за експертизу, яка не була проведена. Також суд враховує, що оскільки експертиза була призначена ухвалою суду, а не самостійно замовлена стороною, то питання повернення коштів, сплачених на її проведення, має вирішити суд у порядку, передбаченому для питань судових витрат. За сукупності наявних в матеріалах справи доказів, які підтверджують сплату [PERSON] коштів за проведення експертизи, яка з незалежних від відповідача причин не була проведена, суд вважає що дані кошти мають бути повернуті [PERSON] саме експертною установою, а не стягнуті з [PERSON] в порядку розподілу судових витрат й відповідно [PERSON] не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідною вимогою.

Outcome: partial