Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

17 листопада 2025 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Багатопрофільна лікарня Веснянської, Радсадівської сільських рад Миколаївського району Миколаївської області до [PERSON] про стягнення витрат, завданих лікуванням потерпілого від злочину, згідно з якою позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь Національної служби здоров`я України (отримувач: ГУК у місті Києві/Шевченківський район/24060300, МФО 899998, код отримувача (ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.) рахунок: UA978999980313080115000026011, витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] у розмірі 20 660,12 грн та на користь Миколаївської обласної прокуратури судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.06.2025 у справі № 945/736/25 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. За вироком суду [PERSON] визнано винуватим у тому, що він умисно спричинив [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, через що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Багатопрофільна лікарня Веснянської, Радсадівської сільських рад Миколаївського району Миколаївської області. Згідно довідки КНП «Багатопрофільна лікарня Веснянської, Радсадівської сільських рад», потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 19.02.2025 по 28.02.2025, 9 ліжкоднів. Фактичні витрати комунального підприємства на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] склали 20 660,12 грн. У добровільному порядку [PERSON] витрати на перебування на лікуванні [PERSON] в загальній сумі 20 660,12 грн. не відшкодував, тому у прокурора виникло право на звернення до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 листопада 2025 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та судовий розгляд у справ на 25 січня 2026 року. Через неявку відповідача в судове засідання, призначене на 25 січня 2026 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 09 березня 2026 року. 22 січня 2026 року на адресу суду надійшло клопотання від представника Національної служби здоров`я України Тарасенко Марії Сергіївни про розгляд справи за відсутності представника, Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. 09 березня 2026 року на адресу суду надійшла заява від прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Ящук Світлани Олегівни про розгляд справи без участі представника прокуратури, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 09 березня 2026 року повторно не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка, направлена на адресу суду ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.06.2025 у справі № 945/736/25 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. За вироком суду [PERSON] визнано винуватим у тому, що він умисно спричинив [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, через що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Багатопрофільна лікарня Веснянської, Радсадівської сільських рад Миколаївського району Миколаївської області. Згідно довідки КНП «Багатопрофільна лікарня Веснянської, Радсадівської сільських рад» від 25 липня 2025 року та листа Національної служби здоров`я України, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 19.02.2025 по 28.02.2025, 9 ліжкоднів. Загальна вартість на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] склала 20 660,12 грн. У добровільному порядку [PERSON] витрати на перебування на лікуванні [PERSON] в загальній сумі 20 660,12 грн. не відшкодував. Між Національною службою здоров`я України та КНП «Багатопрофільна лікарня Веснянської, Радсадівської сільських рад Миколаївського району Миколаївської області укладено договір № 1110-Е125-Р000 про медичне обслуговування наседення за програмою медичних гарантій. Відповідач [PERSON] відбуває покарання в державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35». При вирішенні справи суд виходить з наступного: Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року№ 545 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини заподіяння відповідачем тілесних ушкоджень потерпілому від кримінального правопорушення, встанволені вироком суду, відтак в силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 19.02.2025 по 28.02.2025, 9 ліжкоднів. Загальна вартість на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] склала 20 660,12 грн. Оплата вартості лікування здійснювалася Національною службою здоров`я України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1-2 ст. 89 ЦПК України). Відповідач, в свою чергу, не надав доказів на спростування факту перебування потерпілого [PERSON] на лікуванні у вказаному закладі охорони здоров`я та того, що потерпілому надавалось лікування, саме у зв`язку із отриманим ним тілесних ушкоджень, винуватим у вчиненні чого, вироком суду було визнано [PERSON] . Доказів на спростування розміру таких витрат відповідачем також не надано. Враховуючи наведене та те, що на час подання позову витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину не були відшкодовані відповідачем, суд вважає, що відповідно до частини першої статті 1206 ЦК України позов підлягає до задоволення у повному обсязі, а відповідні витрати стягненню з відповідача у примусовому порядку. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2 422,40 грн., від яких прокурор при розгляді справ даної категорії, є звільненим відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved