Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

29.11.2023 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 18.09.2020 [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. 18.08.2020 підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту №500839988 відповідач запропонував банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Позивач свої зобов`язання в частини надання відповідачу кредитних коштів виконав. Натомість відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку із порушенням умов договору у відповідача перед АТ «Сенс Банк» виникла заборгованість в розмірі 181959,20 грн, яку він просить стягнути у судовому порядку, оскільки направлена відповідачеві досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань залишена відповідачем без належного реагування. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30.11.2023 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначений на 21.12.2023 та неодноразово відкладався. 10.06.2024 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа передана для розгляду судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08.07.2024 справа була прийнята до провадження судді Сидоренко А.П. Згідно розпорядження № 333 від 24.12.2025 керівника апарату Зарічного районного суду м. Суми Шевченко А.М. у зв`язку з призначенням [PERSON] суддею Сумського апеляційного суду здійснено повторний автоматизований розподіл вищезазначеної справи, яка згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025 передана для розгляду судді Зері Ю.О. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26.12.2025 вказана справа була прийнята до провадження судді Зері Ю.О. Ухвалою суду від 03.03.2026 було задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні, призначеному на 06.03.2026, у режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів. Представник позивача у судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомляв, його неприбуття не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації. З урахуванням положень частини восьмої статті 128 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи суд вважає за необхідне зазначити наступне. Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи. Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Судом встановлено, що відповідач неодноразово подавав письмові пояснення на обґрунтування своєї позиції по справі, а також отримував судові повістки, відтак є обізнаним про розгляд справи відносно нього у суді, однак з лютого 2025 року судові повістки, направлені за місцем його реєстрації, не отримує, при цьому не повідомляв суду про зміну адреси, тому суд вважає за можливе розглянути справу за наявним матеріалами. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дачу і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18.09.2020 підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту №500839988 відповідач запропонував банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Згідно умов споживчого кредиту сума кредиту визначена у розмірі 146972,71 грн, процентна ставка 43,00% річних, тип ставки фіксована, строк кредиту 60 місяців. Дата повернення кредиту 21.09.2025. Кредит наданий з метою повернення заборгованості за кредитним договором № 501153141 від 13.06.2019 та № 501243326 від 06.03.2020. Додатком до договору є Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості усіх сукупних послуг. Згідно паспорту споживчого кредиту, спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом, строк кредитування - 60 місяців. Графік платежів, Анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем власноруч. На виконання умов вказаного кредитного договору, на рахунок позичальника [PERSON] 21.09.2020 було перераховано 146972,71 грн кредитних коштів, що підтверджується меморіальним ордером № 3572444. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Із виписки по рахунку за кредитною карткою вбачається, що [PERSON] починаючи з 21.09.2020 користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість. Також у матеріалах справи наявна досудова вимога про усунення порушень, складена 03.07.2023, яку позивач направив на адресу відповідача, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, згідно якої [PERSON] зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком у розмірі 181959,20 грн протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації, однак відповідачем кошти не сплачено, що порушує право позивача на отримання власних коштів. Докази на підтвердження повноважень особи, яка склала та підписала досудову вимогу, а також докази її направлення відповідачеві надані суду на виконання судової ухвали про витребування доказів від 28.03.2024. Відповідачем умови договору належним чином не виконувались, у зв`язку з чим згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості станом на 14.08.2023 утворилась заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 206685,52 грн. Судом враховано, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму заборгованості, зазначену у досудовій вимозі, а саме 181959,20 грн. Суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення цивільного законодавства, які регулюють питання виконання зобов`язань, відповідальності за порушення зобов`язання, а також питання, пов`язані з кредитом. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Положення статті 626 ЦК України визначають, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до положень частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 вказаного Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина перша статті 612 цього ж Кодексу передбачає, що б оржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В силу зазначеного вище саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості у разі наявності заперечень. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Надаючи оцінку доказам, поданим позивачем, суд зазначає, що факт отримання та користування кредитними коштами, часткове виконання умов кредитного договору шляхом сплати відповідних платежів не заперечується відповідачем та підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, випискою по рахунку за кредитною карткою, відкритою на ім`я [PERSON] . Вимога позивача про повернення кредиту направлялася відповідачеві, однак залишена останнім без належного реагування. За даних обставин суд доходить висновку про задоволення позовних вимог АТ «Сенс банк», шляхом стягненням з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 18.09.2020 у розмірі 181959,22 грн. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2729,39 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved