Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи У квітні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулася [PERSON] (далі також позивачка за первісним позовом), поданим в його інтересах представником [PERSON] до [PERSON] (далі також відповідач за первісним позовом) про проділ спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіля марки «Toyota», моделі «RAV-4 Hybrid», н.з. [NUMBER] , шляхом стягнення із [PERSON] у виді компенсації вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 675 060 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки за первісним позовом [PERSON] зазначив, що під час шлюбу подружжя за спільні кошти придбано автомобіль, право власності на який зареєстроване за дружиною. У подальшому подружжя розлучилося, у зв`язку з чим виникла необхідність у поділі їх спільного сумісного майна, зокрема автомобіля, який є неподільною річчю. Чоловік у добровільному порядку не бажає здійснити такий поділ, відтак позивачка звернулася з цим позовом до суду з вимогою про поділ автомобіля шляхом визнання за нею права власності та стягнення з відповідача коштів у виді компенсації половини вартості автомобіля. У відзиві на первісний позов представник відповідача [PERSON] зазначив, що відповідач не заперечує перебування оспорюваного автомобіля у спільній сумісній власності колишнього подружжя, однак вказав, що наразі в провадження суду перебуває ще два позови між цими самими сторонами про поділ нерухомого майна подружжя та іншого автомобіля, який зареєстрований за відповідачем. Рішенням суду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] вказаний автомобіль був визнаний спільним сумісним майном подружжя та поділений між ними шляхом визнання за відповідачем права особистої приватної власності на нього та стягнення коштів з [PERSON] у виді компенсації вартості 1/2 частки автомобіля на користь [PERSON] . Відтак стягнення з нього вартості 1/2 частки автомобіля, яким він не володіє, не відповідатиме принципу рівності та справедливості при поділі майна подружжя. Разом з відзивом 15.07.2025 до суду представником відповідача за первісним позовом подано зустрічний позов. Ухвалою суду від 01.10.2025, після усунення недоліків, постановлено прийняти до розгляду зустрічний позов з такими позовними вимогами: здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, шляхом визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки «Toyota», моделі «RAV-4 Hybrid», н.з. [NUMBER] , та стягнути з [PERSON] 1/2 частину вартості автомобіля в розмірі 675 060 грн. Позовні вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одному провадженні з первісним позовом. Обґрунтування зустрічного позову є аналогічними відзиву. Подібними є також доводи представника позивача за первісним позовом Рибака А.В. у відповіді на відзив на первісний позов. Інших заяв по суті справи не надходило. Заяви та клопотання учасників справи Не надходили. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 07.05.2025 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судові засідання призначалися на 27.05.2025, 17.06.2025, 15.07.2025, 10.09.2025, 01.10.2025. Ухвалою суду від 01.10.2025 постановлено прийняти до розгляду зустрічний позов та перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 04.11.2025, 25.11.2025, 12.12.2025, 03.02.2026, 26.02.2026. Ухвалою суду від 03.02.2026 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 26.02.2026. У судовому засіданні 26.02.2026 представник позивача за первісним позовом позовні вимоги просив задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача за первісним позовом просив відмовити в його задоволенні з одночасним задоволенням позовних вимог за зустрічним позовом. Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів з огляду на таке. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.11.2012 підтверджено укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого виконавчим комітетом Червоногребельської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, актовий запис № 05 від 07.11.2012. Після одруження подружжю визначено прізвища « [PERSON] / [PERSON] ». Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2024 у справі № 947/10486/24 означений шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці повернуто дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль марки «Toyota», моделі «RAV-4 Hybrid», н.з. [NUMBER] , 14.01.2021 зареєстровано за [PERSON] . Водночас, судом установлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувають ще дві цивільні справи між тими ж самими сторонами про поділ нерухомого майна подружжя та іншого автомобіля, який зареєстрований за відповідачем. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2025 у справі № 947/12052/25 (головуючий суддя Петренко В.С.) позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. Ухвалено поділити спільне майно подружжя електроавтомобіль автомобіль марки «Hyundai ne/f5e24», комерційний опис «iONIQ 5», н.з. [NUMBER] . В порядку поділу майна визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на електромобіль марки «Hyundai ne/f5e24», комерційний опис «iONIQ 5», н.з. [NUMBER] . Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частки автомобіля марки «Hyundai ne/f5e24», комерційний опис «iONIQ 5», н.з. [NUMBER] , в розмірі 420 705 грн. В частині вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.09.2025 дію рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2025 зупинено у зв`язку з розглядом апеляційної скарги [PERSON] . Провадження в іншій цивільній справі № 947/10140/24 (головуюча суддя Гниличенко М.В., справа не розглянута по суті, тривають експертизи) відкрито за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності по 1/2 частки за кожним на: - земельну ділянку, площею 0,0383 га, кадастровий номер 5110136900:41:003:0045, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 215,8 кв. м, житловою площею 96,8 кв. м (кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:41:003:0045); - земельну ділянку, площею 0,0231 га, кадастровий номер 5110136900:41:003:0057, за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,048 га, кадастровий номер 5110136900:41:003:0065, за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Тоуоtа», моделі «RAV-4 Нуbrid», н.з. [NUMBER] . Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Нуundai», моделі «Іоniq 5», н.з. [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] компенсацію на користь [PERSON] , що полягає в різниці вартості автомобілів в розмірі 179 447,10 грн. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності по 1/2 частки за кожним на будівельні матеріали і конструктивні елементи, що у своїй сукупності становлять конструкцію будинку, що перебуває на земельній ділянці, площею 0,0231 га, кадастровий номер 5110136900:41:003:0057, за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] та [PERSON] права замовників будівництва самочинно збудованого будинку, що перебуває на земельній ділянці, площею 0,0231 га, кадастровий номер 5110136900:41:003:0057, за адресою: [ADDRESS] , з правом подальшого введення будинку в експлуатації на ім`я [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку. 14.07.2025 до суду у справі № 947/10140/24 представником позивача адвокатом Рибаком А.В. подано заяву про часткову відмову від позовних вимог, а саме в частині поділу двох автомобілів марки «Тоуоtа», моделі «RAV-4 Нуbrid», н.з. [NUMBER] , та автомобіля марки «Нуundai», моделі «Іоniq 5», н.з. [NUMBER] . Ухвалою суду від 14.07.2025 в означеній частині позовних вимог провадження закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову в порядку п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Застосовані норми права Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 1, 2 ст. 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ч. 1, 2 ст. 68 СК УКраїни). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України) Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна (ч. 1, 2 ст. 357 ЦК України). Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 1-3 ст. 364 ЦК України). Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (ч. 1-3 ст. 370 ЦК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 1, 2 ст. 365 ЦК України). Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України). Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 1-4 ст. 372 ЦК України). Як зазначив Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22 постанови). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо (п. 23 Пленуму). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми (п. 25 Пленуму). Мотиви прийнятого рішення З кумулятивного аналізу приписів норм СК України та ЦК України логічно випливає, що під час вирішення питання про поділ спільного сумісного майна подружжя суд повинен виходити з обсягу всього наявного у сторін майна та його вартості. В іншому разі суд розглядає вимоги,

Outcome: dismissed