Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернулася [PERSON] з позовом до Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області про скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] , 09 травня 1987 року уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Великожолудської сільської ради Володимирецького району Рівненської області. Актовий запис державної реєстрації шлюбу № 8 від 09.05.1987 [INFO] її чоловік, [PERSON] , помер, в зв`язку з чим відкрилася спадщина. Після смерті [PERSON] заявниця звернулася до Володимирецької держаної нотаріальної контори Рівненської області із заявою про прийняття спадщини. На підставі її заяви державним нотаріусом Володимирецької держаної нотаріальної контори Рівненської області Килюшик А. А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку в квартирі [ADDRESS] Вказаний документ засвідчує факт прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Крім частки квартири, заявниця також отримала у власність на підставі спадщини за законом частки земельних ділянок з кадастровими номерами: 5621282000:05:001:0122, 5621282000:05:001:0123, 3222487200:04:008:0077, 3222487200:04:008:5081, 3222487200:04:008:0080, 3222487201:01:010 : 0012. Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Зазначені норми вказують, що заявниця як спадкоємець першої черги прийняла належну їй спадщину повністю, однак нотаріус не видала свідоцтво про право власності на все спадкове майно, яке входить до спадщини, в тому числі на майно, яке є предметом позову у даній справі. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, 19 вересня 1991 року [PERSON] , як засновник зареєстрував Мале приватне підприємство «Ринок», ідентифікаційний код 21093201, юридична адреса підприємства: вул. Енергетиків, 3 м. Вараш, Рівненська область, за цією адресою зареєстроване нерухоме майно підприємства. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , розпорядженням нотаріуса видано свідоцтво про визначення управителя корпоративними правами МПП «РИНОК» від 11.04.2023, яке зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 686 та призначено в. о. директора МПП «РИНОК». На підставі цього документа заявниця прийняла управління підприємства МПП «РИНОК». Згідно останньої чинної редакції Статуту МПП «РИНОК» від 07.08.2013 року (реєстраційний запис № 160610500170000020) єдиним засновником та власником юридичної особи є [PERSON] , підприємство здійснює діяльність на підставі власного установчого документа Статуту, статутний фонд установчими документами не передбачений. Згідно п. 1.1. Статуту засновником Підприємства є громадянин України [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 04 серпня 2000 року, проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 1.2. Статуту у всіх випадках, що не передбачені чинним Статутом, Підприємство керується рішенням Засновника та вимогами діючого законодавства. Від часу державної реєстрації Підприємства до дня смерті [PERSON] як засновника та директора, підприємство розвивалось за рахунок спільних сімейних коштів подружжя. Дані обставини підтверджуються фінансовою звітністю (балансами). Для ілюстрації динаміки розвитку підприємства надані копії фінансової звітності (баланси) МПП «РИНОК» за період з 31.12.2009 року по 31.10.2023 року. Згідно фінансового звіту за 2009 рік станом на 31.12.2009 року на балансі підприємства є незавершене будівництво (рядок 020), зростання залишкової вартості (рядок 030), поточні фінансові інвестиції (рядок 220), внесення додаткового капіталу (рядок 320), зростання власного капіталу за відсутності статутного фонду (рядок 300, 380). Всього в 2009 році зростання балансової вартості основних засобів, необоротних та оборотних активів на суму 66 000,00 грн. Така ж тенденція зростання активів підприємства прослідковується за увесь період діяльності підприємства по грудень 2023 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 436365231 від 22.07.2025 року МПП «РИНОК» 07.12.2007 року одержало в постійне користування для функціонування ринку земельну ділянку з кадастровим номером 5610700000:01:010:0002, площею 1.58 га, що підтверджується копією державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, а також в оренду одержало земельну ділянку з кадастровим номером 5610700000:01:010:0052, площею 0.0773 га на підставі договору оренди від 23.06.2014 року з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. МПП «РИНОК» на підставі договору купівлі-продажу № 2155 від 31.08.2001 року набуло у власність нежитлову будівлю, будівлю громадського туалету. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.01.2006 за МПП «РИНОК» визнано право власності на будівлю трансформаторної підстанції, яка було збудована господарським способом. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.07.2010 року у справі № 3/80 за МПП «РИНОК» визнано право власності на об`єкти збудовані господарським способом, які розміщені на земельній ділянці, що перебувала у користуванні підприємства, а саме: торгівельно-виробничий корпус (реєстраційний номер 31161338), м`ясний павільйон (реєстраційний номер 31167072), кафе (реєстраційний номер 31167290), магазин (реєстраційний номер 31167468), гаражні бокси з майстернею (реєстраційний номер 31167839). Враховуючи вищевикладене, вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя , а саме [PERSON] та [PERSON] . За фактичних обставин майно, що знаходиться на балансі приватного підприємства було створене за рахунок доходів підприємства та особистих грошових внесків сім`ї, зареєстроване як власність підприємства, а не власність засновника [PERSON] 3 цих підстав успадкування майна підприємства як цілісного майнового комплексу є неможливим, але майнові права в силу приписів ст. 1218 ЦК України є об`єктом спадкування відповідно до частки, що належить виділити із спільної сумісної власності. 26 липня 2025 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області Килюшик А. А. із заявою видати свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частку розміром 100% засновника в статутному капіталі Малого приватного підприємства «Ринок», дата державної реєстрації: 19.09.1991 року, дата запису: 16.12.2004 номер запису 16061200000000020. Крім особистого матеріального інтересу, на що [PERSON] має повне право, подавши заяву нотаріусу, остання також керувалась ЗУ «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-ІХ від 09.01.2025 року, який набирає чинності 28.08.2025 року. Цим Законом не передбачено такої організаційно-правової форми господарських суб`єктів юридичних осіб як мале приватне підприємство, а передбачено реорганізацію цих юридичних осіб, приведення у відповідність до закону у формі товариства. Постановою державного нотаріуса Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області Килюшик А. А. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку розміром 100% засновника (учасника) в статутному капіталі малого приватного підприємства «РИНОК», дата державної реєстрації: 19.09.1991 року, дата запису: 16.12.2004 року, номер запису: 16061200000000020. Як зазначено в постанові нотаріуса, відповідно до статті 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, тому за наявності заяв про прийняття спадщини від [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , спадщина між спадкоємцями буде розділена згідно чинного законодавства. З такими висновками остання не погоджується виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] є громадянами російської федерації, постійно проживають в м. Санкт-Петербург, Ленінградська область, російська федерація. Вказані особи не звернулись до нотаріуса по місцю відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у спосіб визначений Законами України. Згідно ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Натомість, [PERSON] та [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини, які посвідчені нотаріусом в м. Санкт-Петербург Ленінградської області, рф через посередника за довіреністю [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] не подали нотаріусу копії паспортів, які посвідчують їх особи. В зв`язку із збройною агресією рф проти України перевірити дійсність вказаних документів як того вимагає законодавство України у нотаріуса немає можливості. [PERSON] та [PERSON] не виконали приписів Законів України при поданні заяв про прийняття спадщини, а відтак вважається, що заяви про прийняття спадщини від їх імені не були подані, а термін їх подачі передбачений статтями 1270, 1272 ЦК України, є пропущеним. Зміст постанови нотаріуса про причини відмови видати [PERSON] свідоцтво про право власності на корпоративні права МПП «РИНОК» на підставі спадщини за законом, є суперечливим. Констатуючи, що відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу) та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя нотаріус посилається на ст. 1267 ЦК України, згідно якої частки кожного із спадкоємців за законом є рівними. Із цього не зрозуміло до спадщини відноситься 100% корпоративних прав МПП «РИНОК» чи частки із спільної подружньої власності. Також в постанові нотаріуса не дана оцінка обставинам подання заяв на прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] в частині дотримання вимог законодавства України, не роз`яснено, у який конкретно спосіб може бути розділена спадщина згідно чинного законодавства. Отже, свідоцтво про спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] не може бути видане громадянам Російської Федерації [PERSON] та [PERSON] не тільки з підстав, що вони в неналежний спосіб звернулися із заявами про прийняття спадщини, а відтак, пропустили встановлений законом шестимісячний строк прийняття спадщини, а і в силу приписів інших Законів України, якими обмежено право громадян Російської Федерації на отримання спадщини в Україні. Відмова у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] - свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку розміром 100% засновника (учасника) в статутному капіталі малого приватного підприємства «РИНОК», дата державної реєстрації: 19.09.1991 року, дата запису: 16.12.2004 року, номер запису: 16061200000000020 є незаконною. На підставі вищевикладеного просить скасувати постанову державного нотаріуса Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області Килюшик А. А. про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 581/01-16 від 26.07.2025. Вказаний позов надійшов до Вараського міського суду Рівненської області - 18 серпня 2025 року. Ухвалою Вараського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 29.09.2025. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 02.10.2025, позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. 03.11.2025 ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області закрито підготовче провадженян у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Належним чином повідомлений дердавний номаріус Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. [PERSON] та [PERSON] , 09 травня 1987 року уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Великожолудської сільської ради Володимирецького району Рівненської області. Актовий запис державної реєстрації шлюбу № 8 від 09.05.1987 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 23.03.2021. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 03.04.2023. Після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулася до Володимирецької держаної нотаріальної контори Рівненської області із заявою про прийняття спадщини. На підставі її заяви державним нотаріусом Володимирецької держаної нотаріальної контори Рівненської області Килюшик А. А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку в квартирі [ADDRESS] . Крім частки квартири, [PERSON] отримала у власність на підставі спадщини за законом частки земельних ділянок з кадастровими номерами: 5621282000:05:001:0122, 5621282000:05:001:0123, 3222487200:04:008:0077, 3222487200:04:008:5081, 3222487200:04:008:0080, 3222487201:01:010 : 0012. 19 вересня 1991 року [PERSON] , як засновник зареєстрував Мале приватне підприємство «Ринок», ідентифікаційний код 21093201, юридична адреса підприємства: вул. Енергетиків, 3 м. Вараш, Рівненська область, за цією адресою зареєстроване нерухоме майно підприємства. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , розпорядженням нотаріуса видано свідоцтво про визначення управителя корпоративними правами МПП «РИНОК» від 11.04.2023, яке зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 686 та призначено в. о. директора МПП «РИНОК». На підставі цього документа [PERSON] прийняла управління підприємства МПП «РИНОК», що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № 35531316 від 15.07.2025. Згідно останньої чинної редакції Статуту МПП «РИНОК» від 07.08.2013 (реєстраційний запис № 160610500170000020), єдиним засновником та власником юридичної особи є [PERSON] , підприємство здійснює діяльність на підставі власного установчого документа Статуту, статутний фонд установчими документами не передбачений. Відповідно до п. 1.1. Статуту засновником Підприємства є громадянин України [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 04 серпня 2000 року, проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 1.2. Статуту у всіх випадках, що не передбачені чинним Статутом, Підприємство керується рішенням Засновника та вимогами діючого законодавства. Відповідно до п. 3.1. Статуту, управління Підприємством здійснюється на підставі сполучення прав власника щодо господарського використання свого майна та самоврядування трудового колективу. Згідно п. 4.1. Статуту , майно Підприємства складають основні та оборотні засоби та інші цінності, вартість яких відображається на самостійному балансі Підприємства. Майно Підприємства є власністю Засновника і знаходиться у Підприємства на правах повного господарського відання. Відповідно до п. 4.2. Статуту, джерелами формування майна Підприємства є: гроші та матеріальні внески Засновника, доходи, що одержані від господарської діяльності Підприємства, доходи від цінних паперів, кредити банків та інших кредиторів, внески та пожертвування юридичних та приватних осіб, інші джерела, що не заборонені чинним законодавством. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 436365231 від 22.07.2025, МПП «РИНОК», 07.12.2007, одержало в постійне користування для функціонування ринку земельну ділянку з кадастровим номером 5610700000:01:010:0002, площею 1.58 га, що підтверджується копією державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, а також в оренду одержало земельну ділянку з кадастровим номером 5610700000:01:010:0052, площею 0.0773 га на підставі договору оренди від 23.06.2014 року з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. МПП «РИНОК» на підставі договору купівлі-продажу № 2155 від 31.08.2001 року набуло у власність нежитлову будівлю, будівлю громадського туалету. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.01.2006 року за МПП «РИНОК» визнано право власності на будівлю трансформаторної підстанції, яка було збудована господарським способом. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.07.2010 року у справі № 3/80 за МПП «РИНОК» визнано право власності на об`єкти збудовані господарським способом, які розміщені на земельній ділянці, що перебувала у користуванні підприємства, а саме: торгівельно-виробничий корпус (реєстраційний номер 31161338), м`ясний павільйон (реєстраційний номер 31167072), кафе (реєстраційний номер 31167290), магазин (реєстраційний номер 31167468), гаражні бокси з майстернею (реєстраційний номер 31167839). 6 липня 2025 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області Килюшик А. А. із заявою видати свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частку розміром 100% засновника в статутному капіталі Малого приватного підприємства «Ринок», дата державної реєстрації: 19.09.1991 року, дата запису: 16.12.2004, номер запису 16061200000000020. Постановою державного нотаріуса Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області Килюшик А. А. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі, [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку розміром 100% засновника (учасника) в статутному капіталі малого приватного підприємства «РИНОК», дата державної реєстрації: 19.09.1991 року, дата запису: 16.12.2004 року, номер запису: 16061200000000020, де зазначено, що 11.04.2023, державним нотаріусом заведена спадкова справа №120/2023 щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , що проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно із матеріалами спадкової справи: [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 09.02.2001 року Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] в установлений законом шестимісячний строк, звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Відповідно статті 1261 Цивільного кодексі України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 26.07.2025 р. до державного нотаріуса звернулась [PERSON] , з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частку розміром 100% засновника (учасника) в статутному капіталі малого приватного підприємства «РИНОК», дата державної реєстрації: 19.09.1991 року, дата запису: 16.12.2004 року, номер запису: 16061200000000020. Державним нотаріусом було роз`яснено [PERSON] , що відповідно до статті 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, тому за наявності заяв про прийняття спадщини від [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , спадщина між спадкоємцями буде розділена згідно чинного законодавства. Відповідно до ст. 51, п. 5 ч. 1 ст. 92 Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї розповсюджується на рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. Як зазначено в ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Як зазначено в ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно положень ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що су спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Така правова позиція у судовій практиці с незмінною і, зокрема, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 рокуу справі № 372/504/17 (провадження № 14-325це18). У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи-підприємця зазначено, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної власності. Корпоративні права є майновими правами. За визначенням ст. 1216 ЦК України корпоративні права є частиною спадщини. Приймаючи до уваги зміст цих прав як інструменту управління майном підприємства, яке здобуте під час шлюбу за спільні кошти подружжя, [PERSON] , належить частка корпоративних прав МПП «РИНОК», а на частки відкрилася спадщина внаслідок смерті спадкодавця. Згідно ст. 96 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи. Системний аналіз ст. 96' ЦК України вказує, що корпоративні права, які виражаються в розмірі частки в статутному капіталі, якщо такий передбачений Статутом або власник корпоративних прав є єдиним засновником підприємства це інструмент управління підприємством, його майном та засобом впливу на прийняття управлінських рішень на підприємстві. У статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку зі смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала спадкодавцю, вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника (стаття 55 Закону України «Про господарські товариства» у редакції, чинній на момент відкриття спадщини). В постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі № 388/86/15-ц зазначено: «Згідно із ст. 5 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -Закон № 1952) підприємства як цілісний майновий комплекс (ЦМК) с окремими та самостійними об`єктами, на які потрібно реєструвати речові права. Отже, право власності на ЦМК виникає з моменту реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (ч. 2 ст. 331 ЦКУ, ч. 2 ст. 3 Закону № 1952). Тож ЦМК ФГ може включатися до складу спадщини спадкодавця лише у разі, коли право власності на такий ЦМК було зареєстроване за спадкодавцем». За фактичних обставин майно, що знаходиться на балансі приватного підприємства було створене за рахунок доходів підприємства та особистих грошових внесків сім`ї, зареєстроване як власність підприємства, а не власність засновника [PERSON] 3 цих підстав успадкування майна підприємства як цілісного майнового комплексу є неможливим, але майнові права в силу приписів ст. 1218 ЦК України є об`єктом спадкування відповідно до частки, що належить виділити із спільної сумісної власності. Щодо спадкоємців майна. Згідно ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Натомість, [PERSON] та [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини, які посвідчені нотаріусом в м. Санкт-Петербург Ленінградської області, РФ через посередника за довіреністю Паньковець Ольгу Миколаївну. [PERSON] та [PERSON] не подали нотаріусу копії паспортів, які посвідчують їх особи. В зв`язку із збройною агресією рф проти України перевірити дійсність вказаних документів як того вимагає законодавство України у нотаріуса немає можливості. Законом України № 2783-ІХ від 01.12.2022 року держава Україна зупинила дію та вийшла з Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року. Згідно п. 3 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України іноземний громадянин, особа без громадянства чи особа, яка має статус біженця, які звертаються за учиненням нотаріальних дій, установлюються нотаріусом на підставі документів, передбачених законодавством України. Згідно п. 4 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 Закону, а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень. Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умови їх легалізації уповноваженими органами. Без легалізації такі довіреності приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. У разі наявності сумнівів щодо обсягу повноважень уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної або юридичної особи, від імені якої діє представник. Згідно п. 9 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус приймає для вчинення нотаріальних дій електронні документи та паперові копії електронних офіційних документів, що видані уповноваженими органами іноземних держав з проставленим на них електронним апостилем. Перевірка дійсності електронного апостилю на вказаних документах здійснюється за реєстрами країн-учасниць Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, відомості про які містяться на офіційному вебсайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права та/або за посиланням на електронний апостиль, наданий особою, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Після перевірки електронного апостилю нотаріус роздруковує з відповідного вебсайту документ з електронним апостилем та здійснює заходи, передбачені пунктом 10 цієї глави. На офіційному вебсайті Гаазької Конвенції електронний апостиль заяви про прийняття спадщини відсутній, що унеможливлює завірити дійсність зазначених документів. Отже, [PERSON] та [PERSON] не виконали приписів Законів України при поданні заяв про прийняття спадщини, а відтак вважається, що заяви про прийняття спадщини від їх імені не були подані, а термін їх подання,передбачений статтями 1270, 1272 ЦК України, є пропущеним. Згідно з підпунктами 3.3-3.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу в письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Верховний Суд неодноразово викладав свій висновок про застосування статей 1270, 1272 ЦК України в умовах воєнного стану, зокрема в постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014 св21), від 21 червня 2023 року в справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23), від 16 серпня 2023 року в справі № 520/15620/17 (провадження № 61-8414 св23), від 20 березня 2024 року в справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23), від 08 квітня 2024 року в справі № 334/2358/23 (провадження № 61-434св24) та інших. У наведених вище постановах Верховний Суд виснував, що строк на прийняття спадщини є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» з послідуючими оку № 164 змінами визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Зокрема, цією постановою заборонено видавати свідоцтва про право на спадщину громадянам російської федерації. Постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 року передбачено, що для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі особи, пов`язані з державою-агресором) громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах. Установити, що: 1) правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними, 2) нотаріальне посвідчення правочинів, що порушують мораторій, визначений пунктом 1 цієї постанови, забороняється. Державна реєстрація або інше визнання державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державними реєстраторами юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, особами, які надають публічні (адміністративні) послуги, правочинів, укладених з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, забороняється. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України«Про нотаріат» нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, в тому числі видають свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 23 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №7від 30травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії визначено у частині 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст. 49 Закону України "Про нотаріат", нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом врегульовано ст.68Закону України«Про нотаріат» та п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 , зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Пунктом 3 Глави 13 "Відмова у вчиненні нотаріальної дії" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України передбачено, що у постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Згідно зі статтею 50 Закону України«Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відмова у вчиненні нотаріальних дій - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку розміром 100% засновника (учасника) в статутному капіталі малого приватного підприємства "Ринок", є незаконною. Зміст постанови нотаріуса про причину відмови видачі свідоцтва про право власності на корпоративні права МПП "Ринок" на підставі спадщини за законом, є суперечливим. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи встановлені судом обставини справи, наявні в матеріалах справи письмові докази та положення чинного законодавства України, дослідивши письмові докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем було доведено обґрунтованість заявлених вимог, а тому позовні вимоги [PERSON] до Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області про скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved