Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 05 квітня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 1 800 000 гривень терміном повернення до 01 січня 2025 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів за договором позики підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою від 05 квітня 2023 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач та представник позивача адвокат Весеньов Є.В. не з`явились, про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Відповідач в підготовчому судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав, підтвердив факт підписання ним розписки від 05 квітня 2023 року та факт отриманих грошових коштів в сумі 1 800 000 гривень, не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог та стягнення боргу за договором позики в розмірі 1 750 000 гривень, з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем в розмірі 50 000 гривень. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, враховуючи, що відповідач [PERSON] , позов визнав, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого засідання. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно розписки від 05 квітня 2023 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий 20 листопада 2019 року, отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1 800 000 гривень, які зобов`язався повернути до 01 січня 2025 року. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі №357/11170/16-ц, провадження №61-40453ск18 зазначено наступне: «Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.» Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року, у справі № 6-50цс16 від 24 лютого 2016 року. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року в справі № 212/3860/15-ц провадження № 61-6380св18 «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і, залежно від встановлених результатів, робити відповідні правові висновки. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позивача певної грошової суми.» Відповідно до ст. 545 ЦК України, наявність оригінала розписки у позивача є належним доказом невиконання боржником зобов`язань за договором позики. До позовної заяви позивачем додано оригінал розписки, який знаходиться в матеріалах справи, і був досліджений судом безпосередньо в судовому засіданні. 05 квітня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 1 800 000 гривень терміном повернення до 01 січня 2025 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів за договором позики підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою від 05 квітня 2023 року. Відповідач в підготовчому судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав, підтвердив факт підписання ним розписки від 05 квітня 2023 року та факт отриманих грошових коштів в сумі 1 800 000 гривень, не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог та стягнення боргу за договором позики в розмірі 1 750 000 гривень, з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем в розмірі 50 000 гривень. Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики становить 1 750 000 гривень. Доказів повернення відповідачем отриманих в позику грошових коштів позивачу матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Згідно копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , виданого 04 січня 2019 року пенсійним фондом України, позивач - [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи. Відповідно до пп. 1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 15 140 гривень. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved