Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] звернувся представник ТОВ «Фінпром маркет» та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 75448833 від 03.06.2021 у розмірі 8 555,45 грн, судові витрати у справі. У позовній заяві позивач зазначив, що 03.06.2021 між [PERSON] та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 75448833. На виконання умов договору позикодавцем було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 2540,00 грн. Вказав, що 19.11.2021 між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу № 1911. За умовами вказаного договору ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право вимоги до позичальників, в тому числі по договору № № 75448833 від 03.06.2021, укладеному між [PERSON] та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів». Також вказав, що 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» було укладено договір факторингу № 030423-ФК. За умовами вказаного договору ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «Фінпром маркет» право вимоги до позичальників, в тому числі по договору № 75448833 від 03.06.2021, укладеному між [PERSON] та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів». Зазначив, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 8555,45 грн, яка склаається із: суми заборгованості за основним боргом 2540,00 грн та суми заборгованості за відсотками 6015,45 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.12.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а. с. 74). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.01.2026 витребувано від АТ «Універсал Банк» інормацію щодо підтвердження факту належності [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] карткового рахунку № [NUMBER] , а також підтвердження факту зарахування грошових коштів у розмірі 254,00 грн від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» на картку № [NUMBER] за період з 03.06.2021 по 06.06.2021, а також виписку по вказаному картковому рахунку (а.с. 81). У судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надав. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 10.03.2026 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача, позивач посилався на договір факторингу № 1911, укладений 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та договір факторингу № 030423-ФК, укладений 03.04.2023 між ТОВ «Фінпром маркет» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За правилами ст. 1077, 1078, 1079, 1083 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України. Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 1911, укладений 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», суд встановив. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору факторингу, фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Відповідно до п. 5.4 договору факторингу з моменту переходу до фактора прав вимоги, відповідно до умов цього договору, фактор має право на наступне відступлення права грошової вимоги будь-якій третій особі. Згідно з п. 6.2, 6.3 ціна продажу за цим договором становить 7 444 257,52 грн. Вказану ціну продажу фактор сплачує на користь клієнта в наступному в строк до 21.11.2022 включно. Відповідно до акта звірки взаємних розрахунків за період з 19.11.2021 по 31.12.2023 між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за договором факторингу № 1911, станом на 31.12.2023 відсутня заборгованість по взаємних розрахунках між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», а саме: сплачено грошові кошти у розмірі 7 444 257,52 грн (а.с. 37). Згідно з п. 5.2 вказаного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього договору. Відповідно до копії реєстру прав вимоги № 3 до договору факторингу № 1911 від 19 листопада 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 75448833 у розмірі 8605,52 грн (а.с. 35-зворот 36- зворот). Згідно з актом прийому - передачі реєстру заборгованостей від 21.12.2021 за договором факторингу № 1911 від 19 листопада 2021 року ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» передав, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняв оригінал реєстру заборгованостей, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 34- зворот). Крім цього, суд дослідив договір факторингу № 030423-ФК, укладений 03.04.2023 між ТОВ «Фінпром маркет» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Відповідно до п. 1.1 вказаного договору факторингу, фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Згідно з п. 6.2, 6.3 ціна продажу за цим договором становить 22 573 367,99 грн. Вказану ціну продажу фактор сплачує на користь клієнта в наступному в строк до 01.07.2023 включно. Відповідно до акта звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» за договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 заборгованість ТОВ «Фінпром маркет» за договором факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відсутня, підтверджено надходження грошових коштів у сумі 22 073 367,99 грн (а.с. 45). Згідно з п. 5.2 вказаного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього договору. Відповідно до копії реєстру боржників до договору факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінпром маркет» набуло права вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 75448833 у розмірі 8605,62 грн (а.с. 43-зворот 44-зворот). Згідно з актом прийому - передачі реєстру заборгованостей від 03.04.2023 за договором факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передав, а ТОВ «Фінпром маркет» прийняв інформацію згідно з реєстром заборгованостей у електронному вигляді, після чого від клієнта да фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 42- зворот). Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договорами факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року та № 1911 від 19 листопада 2021 року, а також докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача. Встановлено, що 03.06.2021 між [PERSON] та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 75448833. За умовами договору сума кредиту становить 2540,00 грн, строк кредиту - 30 днів, процентна ставка (базова) 1,99% на день. Згідно з п. 1 позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника (п. 18 договору - № [NUMBER] ), а позичальний зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с. 15). На обґрунтування отримання відповідачем кредитних коштів на вказаний у договорі номер картки, надано платіжну інструкцію щодо підтвердження 03.06.2021 переказу ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» грошових коштів у розмірі 2540,00 грн [PERSON] на карту [NUMBER] (а.с. 26). Умовами п. 12 договору позики визначено, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачу підтверджується копією платіжної інструкції, зі змісту якої вбачається, що платником ТОВ "1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів" 03.06.2021 здійснено переказ коштів на платіжну карту № [NUMBER] -ХХХХ-9413 у розмірі 2540,00 грн (а.с. 12, 17-зворот). Крім того, згідно з повідомленням АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" № БТ/Е-3594 від 03.02.2026, на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . У період з 03.06.2021 по 06.06.2021 на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано грошові кошти у сумі 2540,00 грн (а.с.89-90). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що відповідач [PERSON] уклав з ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» договір позики та отримав кредитні кошти у розмірі 2540,00 грн. На підтвердження розміру заборгованості відповідача [PERSON] за договором позики № 75448833 від 03.06.2021 позивачем надано розрахунок суми заборгованості, згідно з яким загальна сума заборгованості становить 8555,45 грн, з яких: 2540,00 грн - заборгованість за тілом позики; 6015,45 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами (а.с. 5-7). Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6015,45 грн, суд зробив такий висновок. Як вбачається із договору позики № 75448833 від 03.06.2021 сторони врегулювали у договорі відносини щодо сплати процентів за користування кредитом, відповідно до 2.3 договору, у розмірі 1,99 %. Сторонами було погоджено строк дії позики (строк договору), відповідно до п. 2.2 договору - по 03.07.2021 (30 днів). Позивач, нараховуючи заборгованість після 03.07.2021 стверджував, що згідно з п. 5.2 договору позики, строк користування позикою (пролонгація) було продовжено. Так, відповідно до п. 5.2 договору позики від 03.06.2021 підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Проте, суд із твердженням позивача не погоджується, оскільки долучені до позовної заяви Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», на які посилається ТОВ «Фінпром Маркет», не містять підпису позичальника, а тому їх не можна розцінювати як частину договору позики, укладеного 03.06.2021 шляхом підписання електронним підписом. Згідно з роз`ясненнями, що викладені у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, із огляду на їх мінливий характер, такі Правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому договорі можливість пролонгації і відповідно нарахування відсотків протягом строку, довшого, ніж 30 днів з дня укладення договору позики і до 18.11.2021 включно. У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Проаналізувавши викладене, суд вважає правомірною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства та погодженим сторонами умовам договору вимогу позивача про стягнення із відповідача на його користь відсотків за користування позикою у розмірі 1516,50 грн., виходячи із розрахунку: 50,55 грн. (грошовий еквівалент відсоткової ставки на день) х 30 днів. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо продовження або зміну строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в межах цього строку кредитування та у розмірі, погодженому сторонами під час укладення кредитного договору. Тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 75448833 від 03.06.2021 у розмірі 4056,50 грн, що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 2540,00 грн, суми заборгованості за відсотками 1516,50 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з платіжною інструкцією № 579944428,1 від 25.11.2025, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на 47,4 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 1148,20 грн. Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничну допомогу у розмірі 4500,00 грн. Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» під час судового розгляду справи здійснювала адвокат Ткаченко Юлія Олегівна на підставі договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 (а.с. 45 зворот -48). Відповідно до витягу з акту № 3- ФП від 06.10.2025 приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025, виконаних адвокатом Ткаченко Ю.О., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Фінпром Маркет» щодо стягнення кредитної заборгованості адвокатом Ткаченко Ю.О. надано юридичні послуги ТОВ «Фінпром Маркет», а саме: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/ доказів (у разі відсутності у клієнта необзхідних документів/доказів, адвокат збирає їх самостійно шляхом направлення адвокатських запитів) по малозначних справах для фомування позовної заяви - 500,00 грн, судовий супровід в суді першої інстанції: підготовка/складання та направлення/подача однієї позовної заяви до боржника за договором позики у малозначних справах, за необхідності інших заяв по суті справи, в електронній формі за посередництвом Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, у тому числі представництво інтересів Клієнта в суді (адвокат самостійно подає позовну заяву від імені клієнта, представляє інтереси як представник клієнта в суді) 4000,00 грн (а.с. 49 зворот). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з якими судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial