Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

11.12.2025 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями. На підтвердження позовних вимог вказали, що [INFO] помер [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після їх смерті відкрилася , спадщина яка складається зі спадкового майна - житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно по господарської книги №7 особовий рахунок № [NUMBER] будинковолодіння в [ADDRESS] станом на 01.07.1990 року, відносилося до типу колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] -син, [PERSON] -невістка, [PERSON] -внук, [PERSON] . Звернувшись до державного нотаріуса з`ясувалося, що видати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно-житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] нотаріус не може і відмовив у видачі свідоцтва, оскільки правовстановлюючі документи на будинок відсутні, при собі позивачі мали лише технічний паспорт виготовлений ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 27 лютого 2024 року, довідку виконавчого комітету Зіньківської міської ради , згідно якої дане будинковолодіння відповідно до погосподарської книги №7, особовий рахунок № [NUMBER] відносилося до колгоспного двору та довідку ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 1898 від 29.02.2024 року, згідно якої реєстрація право власності на вище вказаний житловий будинок не проводилася. [PERSON] , як член колгоспного двору на свою частку колгоспного двору не претендує та не заперечує щоб право власності було визнано за позивачами. За життя [PERSON] склала заповіт посвідчений 09.06.1999 року Бірківською сільською радою Зіньківського району Полтавської області за реєстровим №203 в якому своє господарство ,яке знаходиться в с. Бірки Зіньківського району Полтавської області ,все майно що в ньому знаходиться ,належний їй земельний пай згідно сертифікату та майновий пай ,які знаходяться в КСП ім. Куйбишева і взагалі все те ,що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. За таких обставин позивачі позбавлені можливості оформити у законному порядку право власності на вищевказаний житловий будинок. Право власності на житловий будинок ніхто не оспорює, а тому за захистом своїх прав позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Зіньківського районного суду Полтавської області 19.12.2025 року відкрито загальне провадження по справі. В судове засідання учасники справи не з`явилися, від позивача [PERSON] , який діє від свого імені та від імені позивачки [PERSON] згідно довіреності не з`явився ,надіслав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування ", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження . Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено: [PERSON] помер [INFO] в с. Бірки Зіньківського району Полтавської області ( а.с.9). [PERSON] померла [INFO] в с. Бірки Зіньківського району Полтавської області ( а.с.10). Відповідно до копії заповіту від 09.06.1999 року, який посвідчений 09.06.1999 року Бірківською сільською радою Зіньківського району Полтавської області за реєстровим № 203 [PERSON] здійснила заповідальне розпорядження ,яким господарство ,яке знаходиться в с. Бірки Зіньківського району Полтавської області ,все майно що в ньому знаходиться ,належний їй земельний пай згідно сертифікату та майновий пай ,які знаходяться в КСП ім. Куйбишева і взагалі все те ,що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON] в в рівних частинах ( а.с.13). Згідно по господарської книги №7 особовий рахунок № [NUMBER] будинковолодіння в [ADDRESS] станом на 01.07.1990 року, відносилося до типу колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] -син, [PERSON] -невістка , [PERSON] -внук , [PERSON] ( а.с.11). На день смерті [INFO] [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] і разом з ним за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані [PERSON] - мати, [PERSON] - дружина, [PERSON] -син ( а.с.12). На день смерті [INFO] [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] і разом з нею за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані [PERSON] - невістка, [PERSON] - внук ( а.с.12). На звернення позивача до Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який складається з позначених у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами наступними літерами: житловий будинок літ. А-1, літня кухня літ. Б, б, сарай літ. В, сарай літ. Г, сарай літ. Д, погріб літ. д, гараж літ. Е, сарай літ. Ж, сарай літ. ж, ворота огорожі №1,огорожа №2,колодязь питний №3 ( а.с.14-18). Державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно-житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , оскільки у позивача правовстановлюючі документи на будинок відсутні ( а.с.25). За таких обставин позивачі позбавлені можливості оформити у законному порядку право власності на вищевказаний житловий будинок. Право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ніхто не оспорює, а тому за захистом своїх прав позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом (а.с. 2-3). Нині чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспний двір». З прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991, який втратив чинність 20.06.2007 року, колгоспний двір припинив своє існування. З Цивільного Кодексу України вилучено статті, що встановлювали його статус (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 16 грудня 1993 року № 3718-XII, який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Він міг складатися і з однієї особи. Головою колгоспного двору був його засновник, як правило глава сім`ї, члени всі особи, котрі спільно проживали, вели господарство і перебували у сімейно-родинному зв`язку (подружжя, їхні батьки, діти, дід, баба, онуки та ін.), особи котрі тимчасово були відсутніми, перебували на дійсній військовій службі, виїхали на навчання чи займали виборчу посаду. Громадяни члени родини колгоспника, які не були членами колгоспу, вчителі та інші, а також громадяни, які не перебували в родинних зв`язках, але спільно вели підсобне господарство колгоспного двору, також користувалися правами колгоспного двору. У разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. За загальним правилом, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Це правило не поширюється за умови призову такого члена двору на військову службу, його навчання в навчальному закладі чи хвороби (положення статей 120-126 ЦК УРСР). У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України Про введення в дію Закону Про власність, загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За приписами ст. 120, ст. 121, ст. 123 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір часток учасників у праві спільної сумісної власності залежить від участі кожного із членів у його створенні. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (1217 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. В матеріалах справи відсутні докази про виділення часток у бувшому колгоспному дворі за життя спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , відповідач не заперечує якщо право власності на житловий будинок буде визнано за позивачами по частці за кожним, тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та визнання права власності на житловий будинок за позивачами. Визнання права власності за [PERSON] , [PERSON] не порушує права та інтереси інших осіб. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач просить визнати право власності на житловий будинок, тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за позивачем. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved