Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У лютому 2026 року [PERSON] , в інтересах і від імені якої діє адвокат Оліферук Ж.А., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 27.04.1996 між нею та відповідачем зареєстровано шлюб в Нетішинському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Хмельницької області, актовий запис №55. На даний час від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач вказує, що сімейні стосунки через різні погляди на життєві цінності з роками стали погіршуватись, що призвело до втрати почуттів один до одного. Вказує позивач, що шлюб між нею та відповідачем, на її переконання, втратив своє призначення, а його формальна реєстрація порушує її права. Окремо позивач у позові зазначає, що спору щодо поділу майна наразі немає, проте відповідач звертатись до органів РАЦСу із заявою про розірвання шлюбу не бажає. Посилаючись на зазначені обставини та норми права, які містяться в ст.ст. 24, 104, 105, 112 Сімейного кодексу України (далі СК України), позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.02.2026 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача. Відповідач також до суду подав заяву в якій зазначив, що позов визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу, просив справу розглядати без його участі. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Нетішинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 27.04.1996, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що було зроблено актовий запис №55. Згідно позовної заяви сторони по справі неповнолітніх дітей не мають. Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулась до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Таким чином, між сторонами по справі виникли спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу. Частиною першою статті 21 і частиною першою статті 24 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (частина перша статті 55 СК України). Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено частиною третьою статті 105 СК України. Відповідно до вимог частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків та формальність існування шлюбу, який не виконує свого прямого призначення, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, які не оспорюється відповідачем. Суд зауважує, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу у відповідності до ст. 24 СК України не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач, скористалась своїм правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та наполягає на такому, відмова у задоволенні позову за таких обставин, на переконання суду, буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З огляду на зазначене доводи представника позивача з цього приводу заслуговують на увагу суду. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги відсутність у подружжя неповнолітніх дітей, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. З огляду на зазначене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує позицію позивача, яка у позовній заяві просила такі покласти на неї.

Outcome: approved