Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

05 січня 2026 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 грудня 2021 року по 31 грудня 2024 року включно, у розмірі 85 584,32 грн. та судових витрат у виді сплаченого судового збору в сумі 3 028,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як суб`єкт ринку газу, здійснює діяльність з постачання природного газу. Відповідно до Правил постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року та ст. ст. 6, 7, 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", позивач зобов`язаний постачати природний газ споживачам, які використовують його для власних потреб, а споживачі здійснюють оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2500 від 30 вересня 2015 року "Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам" визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачами є публічним договором приєднання відповідно до статей 633, 634, 641, 642 ЦК України. Позивач здійснював постачання природного газу відповідачу на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є типовим і публічним договором. Визначення об`ємів споживання природного газу проводиться оператором ГРМ згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2294 від 30 вересня 2015 року. Оскільки відповідач не в повному обсязі здійснювала оплату нарахованих сум за спожитий природний газ, це свідчить про неналежне виконання нею своїх зобов`язань. З огляду на викладене, з підстав передбачених ст. ст. 526, 629, 610, 612, 617 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 85 584,32 грн. та судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 3 028,00 грн. (а.с. 2-5) Ухвалою суду від 22 січня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження по справі з викликом (повідомленням) сторін. (а.с. 20-21) Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені, у судове засідання не з`явився, у своїх позовних вимогах просить суд розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 2-5) Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток "Viber" та поштовим конвертом, повернутим на адресу суду з відміткою "Адресат відсутній". (а.с. 23, 25) З огляду на викладене, відповідно до ухвали суду від 04 березня 2026 року, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 13 листопада 2015 року зареєстрована юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України". (а.с. 7) Згідно із довідкою про фінансовий стан споживача особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відкритий на ім`я споживача [PERSON] . За період з грудня 2021 року по листопад 2025 року включно, відповідач заборгувала 85 584,32 грн. (а.с. 12) 09 жовтня 2025 року позивачем направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ № 119/4.3.1-76257-2025/204003527, яка залишилася незадоволеною відповідачем. (а.с. 13) Із адресних довідок № 264 від 15 січня 2026 року та № 132 від 07 січня 2026 року, наданих на запит суду виконавчим комітетом Світловодської міської ради Кіровоградської області та Світловодським відділом Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 15 липня 1998 року. (а.с. 18, 19) При вирішенні спору суд виходить з наступного. Частини 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно із ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Особливості здійснення постачання природного газу побутовому споживачу постачальником "останньої надії" визначені розділом VI цих Правил. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Також, взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, у тому числі із побутовими споживачами, регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року. Частини 1, 2 ст. 714 ЦК України передбачають, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У постановах Верховного Суду від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, від 20 листопада 2024 у справі № 463/6799/18 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, у судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач допустила невиконання зобов`язання і має прострочену заборгованість перед позивачем за отримані послуги з постачання природного газу, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 525, 625 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved