Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

08.07.2025 року адвокат Покотило М.Б., діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом в якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно і до повноліття дитини. В обґрунтування позову вказала, що у стосунках [PERSON] та [PERSON] народився спільний син [PERSON] , [INFO] . Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, спільне проживання не підтримують, а сімейні відносини припинились остаточно. [PERSON] , [INFO] , на сьогоднішній день є малолітньою особою та проживає разом із позивачем. Після повномаштабного вторгнення рф на території України, позивачка фінансово самостійно забезпечила безпеку дитини шляхом переїзду в безпечне місце, за межі України до США, де дитина проживає та здобуває освіту. Всі матеріальні та фінансові потреби сина матір закриває самостійно без участі батька. Відповідач не поділяє витрати з позивачкою на життя та утримання малолітнього сина. Протягом тривалого часу, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере жодної участі у вихованні сина, майже не цікавиться життям, здоров`ям, успіхами дитини, не здійснює виховних функцій. Син сторін на даний час продовжує проживати у США, де мінімальний прожитковий мінімум становить близько 3 000,00 дол. США на місяць. Витрати на харчування, проживання, освіту, одяг, лікування та інші потреби дитини позивач несе самостійно, які зважаючи на проживання дитини на території США включають в себе і оренду житла, харчування, відвідування гуртків, придбання сезонного одягу, обладнання для школи, екскурсії, тощо. Відповідач на власний розсуд здійснює виплати на утримання дитини в розмірі, який визначає самостійно. Вказана сума є недостатньою для забезпечення належного утримання дитини з урахуванням віку, потреб у харчуванні, одязі, медичному обслуговуванні, освіті та інших витрати, необхідних для розвитку дитини. При цьому, відповідач є власником трьох земельних ділянок у Бориспольському районі Київської області загальним розмір понад 4 гектари, які перебувають в оренді СТОВ «ЛЮБАРЕЦЬКЕ» і з яких відповідач отримує дохід. Також, відповідач працює менеджером у структурі АТ «Укрпошта», отримує регулярні виплати заробітної плати. На переконання сторони позивача, відповідач є достатньо фінансово забезпечений, але відмовляється виконувати батьківський обов`язок утримувати та виховувати свого сина. З урахуванням викладеного позивач звертається до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , з метою забезпечення належного матеріального забезпечення, яке відповідатиме потребам дитини. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.07.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.08.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Білоцької Т.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами факти, які обумовлюють саме такий розмір позовних вимог, а також не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про будь-які витрати позивача на утримання неповнолітнього сина, які обумовлюють зазначену суму аліментів. Тобто, твердження позивача з приводу того, що вона несе витрати на утримання неповнолітнього сина і сума аліментів має бути визначена в розмірі 30 000,00 грн. є недоведеними. Позивачем не надано до суду доказів того, що вона зверталась до відповідача з будь-якими вимогами щодо належності утримання дитини та збільшення такого утримання. В свою чергу відповідач протягом всього життя допомагав та допомагає в утриманні дитини. Зокрема, відповідач щомісячно сплачує на рахунок позивача кошти у розмірі 4 000,00 грн. Крім того, перераховує грошові кошти на карту, яка зареєстрована на ім`я відповідача, але знаходиться в розпорядженні дитини для її особистих кишенькових потреб у розмірі 4 000,00 грн. При цьому, відповідач є особою пенсійного віку, має ряд захворювань, які потребують лікування, в тому числі гіпертонічна хвороба ІІ ст., стенокардія, дифузний кардіосклероз, а також виявлені ознаки вузлових утворень щитоподібної залози. Крім того, відповідач має другого сина [PERSON] , який за час військових дій долучився до ЗСУ, отримав поранення та має статус особи з інвалідністю ІІ групи, і відповідно потребує постійної підтримки. Більше того, мати відповідача [PERSON] також потребує постійного догляду після перенесеного гострого ішемічного інсульту. У зв`язку із вказаним відповідач має необхідність проживати з матір`ю для забезпечення її життєвих потреб. Враховуючи викладене, відповідач частково визнає позовні вимоги і просить визначити суму аліментів щомісячно у розмірі 4 000,00 грн. 26.08.2025 року до суду від представника позивача адвоката Покотило М.Б. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій вказано, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено факти, які обумовлюють розмір позовних вимог. Водночас, позивачем, з метою надання таких доказів заявлено клопотання про витребування доказів. Зазначена відповідачем у відзиві сума 4 000,00 грн. щомісячно в умовах сьогодення не є достатньою для належного утримання, забезпечення повсякденними потребами та гармонійного розвитку дитини. Це особливо актуально з урахуванням того, що на даний час позивач разом з сином продовжують проживати в США де витрати значно перевищують аналогічні витрати в Україні. Відповідач вказує, що перераховує кошти на банківську карту, оформлену на його ім`я, але передану дитині для особистого користування, у сумі 4 000,00 грн. щомісячно. Зазначені кошти мають виключно характер добровільної допомоги, що витрачаються дитиною самостійно на власні потреби і жодним чином не спрямовані на забезпечення базових та необхідних потреб дитини. Такі «кишенькові витрати» не можуть вважатися належним виконанням відповідачем його обов`язку щодо матеріального утримання дитини, передбаченого ст. 180 СК України. Належне утримання передбачає систематичне та гарантоване фінансове забезпечення основних потреб дитини. Таким чином, вимога про стягнення аліментів у розмірі визначеному у позовній заяву є обґрунтованою та відповідає інтересам дитини. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того в якому розмірі та чим саме відповідач допомагає старшому сину та матері матеріально. Відповідачем не доведено, що саме він здійснює сторонній догляд за сином та матір`ю та витрачає на їх утримання значну частину свого доходу. Наявність захворювань, постійний догляд за старшим сином та матір`ю не є підставою для зменшення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що старший син та матір відповідача дійсно не мають інших джерел доходу. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.09.2025 року витребувано у Акціонерного товариства «Укрпошта» відомості щодо [PERSON] , а саме: займаної ним посади в період з 01.01.2024 року по дату надання відповіді на даний запит та від Головного управління ДПС у Київській області відомості про доходи [PERSON] за період часу з 01.01.2024 по дату надання відповіді на даний запит. Витребувана інформація надійшла на адресу суду 02.10.2025 року та 06.10.2025 року. 01.12.2025 року до суду від представника позивача адвоката Покотило М.Б. надійшли додаткові пояснення у справі в яких вказано, що з витребуваної судом інформації вбачається, що відповідача звільнено з посади начальника відділу з посади начальника відділу супроводу митного оформлення Департамент міжнародних операцій за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Тобто, звільнення відповідача відбулось виключно за його ініціативою, а зміна матеріального стану є наслідком особистого, усвідомленого та добровільного рішення, а не результатом об`єктивних причин чи обставин, які б свідчили про істотне погіршення його фінансового стану або неможливості продовжувати трудові діяльність. За таких умов, зменшення доходів відповідача зумовлене його власними діями, що свідчить про свідоме штучне зниження свого офіційного доходу з метою створення формальних підстав для зменшення розміру аліментних зобов`язань. Відповідач має стабільні джерела доходу у вигляді пенсії та орендної плати за передачу в оренду земельних ділянок, що свідчить про його реальну фінансову спроможність сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем. 09.12.2025 року до суду від представника позивача адвоката Василенко А.А. надійшли додаткові пояснення у справі в яких вказано, що стало відомо, що Відповідач є власником значного обсягу майна. У 2020 та 2021 роках Відповідач подавав декларації про майновий стан як кандидат на посаду державної служби. За інформацією з відкритих джерел, наведене у деклараціях майно перебуває у володінні Відповідача та його дружини ( [PERSON] ) Враховуючи, що до недавнього часу Відповідач отримував значний дохід у вигляді заробітної плати та коштів, отриманих за передачу в оренду земельних ділянок, відсутні підстави вважати, що матеріальне становище Відповідача погіршилося. З декларації про доходи, поданої Відповідачем у 2021 році, убачається, що він є власником чотирьох земельних ділянок у Бориспільському районі Київської області загальною площею 43 227 кв.м. За даними відкритих джерел, орієнтовна комерційна вартість подібних земельних ділянок становить більше 5 000 000 грн. Вказані земельні ділянки належать Відповідачу на праві приватної власності, як такі, що набуті шляхом спадкування або внаслідок приватизації та не є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, у фактичній спільній сумісній власності Відповідача та його дружини [PERSON] перебуває низка активів, формальним власником яких зазначена дружина Відповідача. Зазначені активи були придбані або побудовані під час шлюбу за спільні кошти подружжя. У зв`язку з цим можна зробити висновок, що реєстрація цих активів одноосібно за дружиною Відповідача є способом приховування майна з метою ухилення від належного виконання обов`язку щодо утримання сина Відповідача, а також з метою подальшого позбавлення дитини прав на спадкування цього майна. Крім того, у вищезгаданій декларації зазначено, що Відповідач та його дружина мають у розпорядженні грошові кошти в сумі близько 100 000 доларів США. Таким чином, Відповідач володіє значним обсягом як рухомого, так і нерухомого майна, а також грошовими коштами, розпорядження якими дає реальну можливість забезпечувати потреби дитини. На даний час син сторін проживає разом із Позивачем у Сполучених Штатах Америки у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні та необхідністю забезпечення його безпеки. Щомісячні витрати на утримання сина становлять щонайменше 1 700 доларів США (що еквівалентно, на момент підписання даних додаткових пояснень, становить 71 496 грн.), при цьому наведений перелік витрат не є вичерпним. Крім того, для забезпечення батьками майбутнього дитини, зокрема здобуття вищої освіти, Позивач щомісячно здійснює внески до спеціального фінансового фонду збережень у розмірі близько 200 доларів США. Також Позивач несе додаткові необхідні витрати, спрямовані на забезпечення належних умов проживання та розвитку дитини, зокрема витрати за іпотечним кредитом, отриманим для придбання квартири в місті Києві у будинку, що перебуває на стадії будівництва. У 2021 році Позивач уклала попередній договір купівлі-продажу квартири та оформила відповідний іпотечний кредит у банківській установі. Станом на сьогодні щомісячні платіж за вказаним іпотечним кредитом становить орієнтовно 36 000 грн., що є істотним фінансовим навантаженням та підлягає врахуванню судом при визначенні розміру аліментних зобов`язань Відповідача. Представник позивача адвокат Покотило М.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, визнавши щомісячну суму аліментів, які підлягає стягненню з відповідача на утримання його неповнолітнього сина у розмірі 30 000,00 грн. Представник відповідача адвокат Білоцька Т.В. в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити частково визначивши розмір аліментів 4 000,00 грн. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що дана заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . В позовній заяві позивач вказала, що після повномаштабного вторгнення рф на території України, вона фінансово самостійно забезпечила безпеку дитини шляхом переїзду в безпечне місце, за межі України до США, де дитина проживає та здобуває освіту на підтвердження чого долучила до матеріалів справи копію належного [PERSON] , [INFO] , паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] з відміткою про перетин кордону України. З долученого до матеріалів справи додатку до договору про продовження оренди вбачається, що [PERSON] разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] орендує житло, строк оренди продовжено до 30.06.2026 року та вартість такої становить 1 850,00 грн на місяць. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №432743529 від 24.06.2025 року вбачається, що [PERSON] має у власності земельну ділянку з кадастровим номером 3220884800:04:007:0316, площею 1,6547 га, з кадастровим номером 3220884800:02:004:0295, площею 0,849 га, з кадастровим номером 320884800:02:005:0498 площею 1,6309 га та вони перебувають в строковому платному користуванні (оренді) до 15.06.2044 року З долучених до відзиву копій платіжних інструкцій вбачається, що за період з 10.01.2024 року по 10.02.2026 року [PERSON] перераховував на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі по 4 000,00 грн. щомісячно. У відзиві відповідач вказав, що він перераховує грошові кошти на карту, яка зареєстрована на його ім`я, але знаходиться в розпорядженні дитини для її особистих кишенькових потреб у розмірі 4 000,00 грн. на підтвердження чого долучив до матеріалів справи виписку по картці/рахунку № [NUMBER] з якої дійсно вбачається, що операції по розрахунку картою проходять в Лондоні. Крім того, відповідач вказав, що в нього є старший син [PERSON] , [INFO] , факт наявності якого не заперечується жодною зі сторін. З довідки військово-лікарської комісії вбачається від 08.08.2023 року №160/17 вбачається, що [PERSON] отримав поранення внаслідок ведення військової служби та має статус «обмежено придатний до військової служби» та згідно посвідчення № [NUMBER] він є інвалідом ІІ групи. Крім того, відповідач вказував, що надає матеріальну допомогу своїй матері [PERSON] , яка згідно виписки із медичної карти амбулаторно (стаціонарного) хворого №1216 має хворобу гостре порушення мозкового кровообігу з ішемічним типом в басейні правої середньої мозкової артерії, тромбоз СМА справа. Водночас суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів відповідача про надання ним матеріальної допомоги хворим матері та сину. Зокрема, відповідачем не подано документів, які б свідчили про регулярність, розмір та фактичне здійснення такої допомоги (платіжних документів, розписок, довідок про стан здоров`я зазначених осіб, витрат на лікування тощо). Саме по собі посилання відповідача на наявність у нього додаткових витрат без їх належного документального підтвердження не може бути покладене в основу висновків суду та враховане при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню. За таких обставин суд критично оцінює наведені твердження та не вбачає підстав для їх урахування при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментних зобов`язань. З консультативного висновку ендокринолога від 28.04.2025 року вбачається, що [PERSON] має цукровий діабет 2 типу ІНЗ, субкомпенсований, дефіцит віт ДЗ. З листа начальника відділу звернень суб`єктів владних повноважень №1.30.002-34893-25 від 24.09.2025 року вбачається, що [PERSON] звільнений з посади начальника відділу супроводу митного контролю 26.08.2025 року. З розрахункових листів на [PERSON] за період з січня 2024 року по серпень 2025 року вбачається, що в січні 2024 року його заробітна плата становила 19 101,51 грн., в лютому 2024 року 26 568,18 грн., в березні 2024 року 48 657,18 грн., в квітні 2024 року 25 698,18 грн., в травні 2024 року 60 701,19 грн., в червні 2024 року 27 485,00 грн., в липні 2024 року 68 822,80 грн., в серпні 2024 року 26 745,05 грн., в вересні 2024 року 27 147,43 грн., в жовтні 2024 року 58 302,33 грн., в листопаді 2024 року 17 821,15 грн., в грудні 2024 року 34 563,35 грн., в січні 2025 року 22 778,55 грн., в лютому 2025 року 63 645,60 грн., в березні 2025 року 28 829,78 грн., в квітні 2025 року 67 731,09 грн., в травні 2025 року 61 580,36 грн., в червні 2025 року 27 393,25 грн., в лютому 2025 року 59 980,24 грн. та в серпні 2025 року 101 890,00 грн. З листа Головного управління ДПС у Київській області №18974/5/10-36-12-03-05 від 25.09.2025 року вбачається, інформація про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо [PERSON] в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податку за період з 01.08.2025 року по 24.09.2025 року відсутня. Водночас з інформації про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо [PERSON] за період з січня 2024 року по липень 2025 року вбачається, що [PERSON] отримує дохід від СТОВ «Любарецьке» за надання земельної ділянки с/г призначення в оренду у розмірі 29 813,66 грн. за рік. З наказу №6351ік про припинення трудового договору (контракту) вбачається, що пенсія [PERSON] становить 23 610,00 грн. Суд не приймає до уваги долучену представником позивача роздруківку з месенджера, яка містить повідомлення щодо виходу особи на пенсію та отримання у зв`язку з цим мінімального розміру аліментів, оскільки зазначений доказ не відповідає вимогам належності та допустимості. Із наданої роздруківки неможливо достеменно встановити особу, з ким велося листування, відсутні дані, що дозволяють ідентифікувати автора повідомлень як відповідача у справі, а тому суд позбавлений можливості визнати зазначену роздруківку належним і допустимим доказом, у зв`язку з чим не бере її до уваги при вирішенні спору. Суд також не приймає до уваги посилання представника позивача на необхідність врахування майнового стану відповідача станом на 2021 рік, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено роздруківки декларацій відповідача. Зазначені документи відображають майновий стан особи на визначений минулий період та самі по собі не свідчать про його актуальний фінансовий стан на час розгляду справи. Враховуючи зміну обставин упродовж тривалого часу, такі відомості не можуть бути покладені в основу висновків суду щодо визначення розміру аліментів без підтвердження їх чинності та актуальності. Крім того, суд не бере до уваги доводи позивача про нібито спеціальне оформлення відповідачем майна на дружину з метою ухилення від сплати аліментів та позбавлення спільного сина сторін права на спадкування, оскільки такі твердження мають припущений характер і не підтверджені належними та допустимими доказами. Самі лише посилання сторони на можливу недобросовісність відповідача без надання об`єктивних доказів не можуть бути підставою для відповідних висновків суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 1статті 8 Закону України «Про охорону дитинства визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України). Згідно з приписами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (стаття 191 СК України). Крім цього, суд враховує норми статей 8, 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» (26 квітня 2001 року № 2402-III), які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України, суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» (рік звернення позивача до суду із позовом), установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня; осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду, - 1600 гривень. Прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, становить: з 1 січня 2025 року по 31 липня 2025 року - 1600 гривень, з 1 серпня 2025 року по 31 грудня 2025 року - 2102 гривні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2817 гривень; дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень; працездатних осіб - 3328 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, посадового окладу прокурора окружної прокуратури, посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - на рівні, встановленому для відповідного державного органу станом на 31 грудня 2025 року; осіб, які втратили працездатність, - 2595 гривень; осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення за рішеннями суду, - 1600 гривень. Суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Вказана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у справі за №565/2071/19 від 16.09.2020 року. Водночас, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 30 000 грн, позивач не обґрунтувала та не довела належними та допустимими доказами, що фактично несе витрати на утримання дитини саме в такому розмірі. До матеріалів справи не надано розрахунку щомісячних витрат, підтверджуючих документів щодо вартості навчання, лікування, проживання, харчування, розвитку дитини чи інших обов`язкових витрат, які б у сукупності свідчили про необхідність стягнення аліментів у заявленому розмірі. Посилання позивача на необхідність збільшення розміру аліментів у зв`язку з проживанням дитини за кордоном саме по собі не є безумовною підставою для визначення аліментів у заявленому розмірі, оскільки такі доводи не підтверджені доказами реального збільшення витрат та їх співмірності із фінансовими можливостями відповідача. Відсутність належного обґрунтування та документального підтвердження фактичних витрат виключає можливість покладення заявленої суми в основу судового рішення. Водночас суд враховує, що відповідач визнав позовні вимоги частково та погодився сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 4 000,00 грн щомісячно. Зазначений розмір аліментів не є меншим за встановлений законом гарантований мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який відповідно до прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн станом на 2025 рік та 3512 грн станом на 2026 рік. З огляду на викладене, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, відсутність належного обґрунтування необхідності стягнення аліментів у значно більшому розмірі, а також вимоги законодавства щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 4 000,00 грн щомісячно. З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України та пункту 3 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір підлягає покладенню на відповідача та стягненню з нього на користь держави.

Outcome: partial