Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Зварич Ю.А., звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що в [ADDRESS] , проживав її батько [PERSON] , [INFO] . Відповідно до сертифікату на право власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ 14-21, реєстраційний №20, виданого 16.02.1996 року, у його власності перебувала земельна частка (пай) розміром 41,80 умовних кадастрових га, розташована на території Олешанської сільської ради. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. Заповіту за життя він не складав, спадкова справа після його смерті не заводилась. Вона, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після смерті батька, оскільки протягом року до його смерті постійно проживала з ним без реєстрації за адресою його проживання. Вони вели спільне господарство, доглядала за ним до дня його смерті, проводила похорон. Для оформлення свого права на спадщину за законом, вона звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. Однак нотаріус надала їй письмове роз`яснення про те, що вона не була зареєстрована за адресою померлого та нею пропущено встановлений строк для прийняття спадщини. Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ 14-21, реєстраційний № 20, виданий 16.02.1996 року на ім?я [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 41,80 умовних кадастрових га, розташовану на території Олешанської сільської ради втрачено. Зазначені вище обставини перешкоджають їй належним чином оформити право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. У зв`язку з вищевказаним, просила суд встановити факт її проживання із спадкодавцем [PERSON] на час його смерті та визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 41,80 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі, розташовану на території Олешанської сільської ради Івано-Франківської області, згідно сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ 14-21, реєстраційний № 20, виданого 16.02.1996 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] адвокат Зварич Ю.А. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак 10.02.2026 року від неї надійшла заява, в якій зазначила, що позов визнає в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі (а.с. 44). Представник відповідача Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, однак 10.02.2026 року від нього надійшла заява, в якій зазначив, що позов визнає та просив розглядати справу у його відсутності (а.с. 50). Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні засвідчили той факт, що позивач [PERSON] проживала разом із її батьком, [PERSON] , однією сім`єю по день його смерті. 29.01.2026 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 17.02.2026 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши вступне слово представника позивача, допитавши свідків,суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до п.1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Згідно п.2 вищевказаного Указу Президента України, рекомендовано місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Організаціям землеустрою здійснювати у якомога коротші строки поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості). Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Пунктом п.3 даного Указу Президента України установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, що зазначено у п.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». На виконання вищевказаних Указів Президента України, Івано-Франківською обласною радою народних депутатів 31.07.1995 року було розроблено та затверджено «Положення про сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах) та сам бланк Сертифікату. Постановою КМУ від 12.10.1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», затверджено форму сертифікату на право на земельну частку (пай) та зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що згідно копії довідки № 428 від 15.12.2025 року, яка видана Олешанською сільською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області, [PERSON] був включений в списки громадян, що мають право на середню частку (пай), яка є складовою проекту роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Олешанською сільською радою, розмір земельної частки (паю) становить 41,80 умовних кадастрових гектарів. 16.02.1996 року [PERSON] було видано сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої частки серія ІФ 14-21, реєстраційний номер 20 (а.с. 14). Вищезазначене також стверджується архівним витягом з рішення 9 сесії 23 демократичного скликання Олешанської сільської Радинародних депутатів с. Олеша Тлумацького району від 07.12.1995 року «Про затвердження списків громадян, які мають право на середню земельну частку», де під № 299 числиться [PERSON] (а.с. 30). З копії відповіді Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 09.01.2026 року № 29-9-0.331-135/0/2-26, вбачається, що складовою Проекту роздержавлення є списки членів спілки пайовиків ім. Грушевського, що мають права на приватизацію земель, в якому під № 125 здійснений запис за [PERSON] , розмір паю складає 41,8 умовних кадастрових одиниць. Згідно з Проектом землеустрою земельна частка (паю) в розмірі 41,8 умовних кадастрових гектарах Слободяна Василя Михайловича винесена в натуру (на місцевості), і становить 0,6699 га, земельна ділянка знаходиться в урочищі «Гори Грушецькі», контур № 412 (а.с. 28), що також стверджується архівним витягом з розпорядженя №112 Тлумацької районної державної адміністрації від 06.02.2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по Олешанській сільській раді» (а.с. 29). Відповідно до ч. 9 та 10 ст. 5 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ст. 6 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтею 23 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Як вбачається з оголошення в газеті «Злагода», слід вважати недійсним втрачений документ, а саме: сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої частки (розмір земельної ділянки 41,8 ум.кад.га), серія ІФ 14-21, реєстраційний номер 20 від 16.02.1996 року, виданий на ім`я [PERSON] (а.с. 26-27). 09.02.1967 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та останній присвоєно прізвище «[PERSON] », що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11). Позивач [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). 25.02.1989 року остання уклала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 12). Відповідач [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). 18.11.2006 року остання уклала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується витягом із актового запису про шлюб (а.с. 13). Батько позивача та відповідача, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 24). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20(провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16». В постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Згідно копії довідки № 429 від 15.12.2025 року, яка видана Олешанською сільською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області, її батько [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був постійним жителем с. Олеша, Тлумацького району Івано-Франківської області і на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] в даному житловому будинку були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] голова двору. До дня смерті [PERSON] з ним проживала без реєстрації його дочка [PERSON] , яка вела з ним спільне господарство, доглядала за ним до дня його смерті, проводила йому похорон і т.д. Заповіт від імені [PERSON] в Олешанській сільській раді не реєструвався і не відмінявся (а.с. 15). Крім цього, наведені факти засвідчили свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, які ствердили той факт, що [PERSON] проживала разом із спадкодавцем, [PERSON] , однією сім`єю по день його смерті. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим фактом проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на час його смерті. Мати позивача та відповідача, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 25). Згідно копії довідки № 430 від 15.12.2025 року, яка видана Олешанською сільською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області, [PERSON] , [INFO] , на день смерті свого чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Факт не прийняття спадщини після смерті [PERSON] підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83481316 від 03.12.2025 року, у якій вказано, що відомості щодо спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в реєстрі відсутні (а.с. 17). Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на право на земельну частку (пай) розміром 41,80 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі, розташовану на території Олешанської сільської ради Івано-Франківської області, згідно сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ 14-21, реєстраційний № 20, виданого 16.02.1996 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . У силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва на право власності на спірне майно, у зв`язку з тим, що нею не було подано у встановлений строк заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та на момент його смерті зареєстрованою за адресою померлого не була, що підтверджується роз`ясненням № 471/01-16 від 03.12.2025 року (а.с. 23). Згідно відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 40/01-16 від 10.02.2026 року, та приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 47/01-16 від 13.02.2026 року, [PERSON] № 73/01-16 від 12.02.2026 року спадкові справи після смерті[PERSON] не заводилися (а.с. 54-56). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на спірне майно в порядку спадкування за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частин 2 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 328, 392, 1216-1222, 1268-1269 ЦК України, ст. 5, 23, 81,152 ЗК України та

Outcome: approved