Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

18 червня 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Хорошева В.В. звернулись до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Фермерського господарства «Діброва», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 12,64 га, з кадастровим номером 4824282000:07:000:0048, яка розташована на території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Під час судового розгляду Миколаївським районним судом Миколаївської області цивільної справи № 945/231/22 за позовом [PERSON] до ФГ «Діброва» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, з?ясувались обставини з укладання договору оренди землі за участі представника [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності. Так, згідно з Договором оренди землі від 31.07.2020, укладеним між орендодавцем [PERSON] від імені якого діяла [PERSON] на підставі Довіреності від 06 березня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Георгієвою О.Г., зареєстрованої в реєстрі за № 84, та орендарем Фермерським господарством «Діброва» в особі голови Протченко Сергія Григоровича, який був зареєстрований 10.08.2020, номер запису про речове право 37728084, Позивач (орендодавець) надає, а Відповідач (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 4824282000:07:000:0048 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Згідно пункту 5 Договору оренди, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання Договору складала 318073 гривень. Відповідно до пункту 9 Договору оренди, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі, що складає щорічно у грошовому виразі, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки 9543 грн на рік не зважаючи на наявність парів. Орендна плата підлягає індексації згідно чинного законодавства України. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації (пункт 10 Договору оренди). Відповідно до пункту 11 Договору оренди, орендна плата вноситься у такі строки: до 30 грудня поточного року. Згідно пункту 37 Договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов?язків, передбачених договором. Згідно пункту 28 Договору оренди вбачається, шо обов?язком орендаря Фермерського господарства «Діброва» є - своєчасно вносити орендну плату. Проте, на даний час орендарем ФГ «Діброва» (ЄДРПОУ 20899876) не здійснено орендодавцю [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) жодного платіжу орендної плати за Договором оренди землі від 31.07.2020, тобто за період 2020 - 2024 роки (за 5 років). Заборгованість зі сплати орендної плати за 2020 - 2024 роки з урахуванням індексації складає 48200,84 грн. Посилаючись на викладене та положення нормативно-правових актів, позивач просить розірвати Договір оренди землі від 31.07.2020 та стягнути з Відповідача на користь Позивача плату за оренду земельної ділянки в період з 2020 року по 2024 рік включно в розмірі 48200,84 грн. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23.06.2025 відкрито провадження в цивільній справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження у зв`язку з чим призначено підготовче засідання. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18.08.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 945/1295/25 на 30 днів, відкладено підготовче засідання у справі. 03.09.2025 від представника ФГ «Діброва» Протченко М.С. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що у березні 2012 року позивач звернувся до голови ФГ «Діброва» (Протченка С.Г.) з пропозицією «продажу» земельної ділянки з кадастровим номером 4824282000:07:000:0048, яка належала йому на праві власності та перебувала в оренді ФГ «Діброва» тривалий час. Крім того, позивач багато років працював в господарстві, користувався довірою та мав гарні відносини з головою ФГ «Діброва». У зв?язку з мораторієм на продаж земель сільськогосподарського призначення, позивач та голова ФГ «Діброва» домовились, що позивач отримає у 2012 році кошти в розмірі 80000 гривень в еквіваленті 10000 доларів США на той час по курсу НБУ, а договір купівлі-продажу буде укладений за першої нагоди, при скасуванні мораторію. На виконання досягнутої домовленості, отримавши кошти, 06 березня 2012 року позивач особисто підписав довіреність, що уповноважила [PERSON] (дружина голови ФГ «Діброва») представляти інтереси [PERSON] з питань, пов?язаних з користуванням та передачею в оренду земельної ділянки, кадастровий номер 4824282000:07:000:0048, площею 12.64 га. Згідно цієї довіреності, представник вправі самостійно та на власний розсуд приймати рішення про параметри і характер договорів, які він має право укладати від імені позивача щодо зазначеної земельної ділянки. Довіреність була видана на строк 10 років. Своїм правом на скасування довіреності позивач не скористався. Також, 06 березня 2012 року, позивач особисто підписав заповіт, згідно якого на випадок його смерті земельна ділянка кадастровий номер 4824282000:07:000:0048 мала перейти у власність [PERSON] , яка не с членом родини заповідача чи родичом будь-якої лінії споріднення, що красномовно свідчить про матеріальну зацікавленість у останнього під час укладання заповіту та довіреності. ФГ «Діброва» обробляє паї більше сотні орендодавців, тому ексклюзивного інтересу «придбати» саме цю земельну ділянку не було, особливо враховуючи відсутність ринку землі в Україні та реальних механізмів саме придбати її за договором купівлі-продажу. «Продаж» земельної ділянки був ініціативою саме [PERSON] . Про те, що [PERSON] намагається обманути [PERSON] та ФГ «Діброва» стало зрозуміло у січні 2020 року, після візиту до [PERSON] , в ході якого позивач вимагав повернути заповіт. На запитання в чому причина таких дій [PERSON] відповів прямо, що передумав продавати землю. Наступна зустріч була ініційована головою ФГ «Діброва» після того, як він дізнався, що позивач скасував заповіт. Оскільки позивач порушив попередні домовленості голова господарства вимагав від останнього повернути кошти отримані ним 06 березня 2012 року. На що [PERSON] повідомив, що повертати їх не збирається і вони вже витрачені. Голова господарства зауважив, що у такій ситуації він залишається без 10000 доларів США, а ФГ «Діброва» без земельної ділянки кадастровий номер 4824282000:07:000:0048, що є неприпустимим. Враховуючи викладене, [PERSON] був вимушений піти на компромісне рішення, за якого кошти отримані позивачем 06 березня 2012 року будуть рахуватись, як орендна плата отримана ним у період з 2013 по 2033 рік (еквівалент 500 доларів по курсу НБУ у відповідний рік розрахунку), про що складено розписку від 01 лютого 2020 року. Разом з тим, згідно такої формули обрахунку, вказана сума орендної плати за кожен рік значно перевищувала і перевищує виплати іншим орендодавцям ФГ «Діброва» за аналогічні земельні ділянки. З огляду на викладене вважають доцільним розглядати довіреність та заповіт від 06 березня 2012 року і розписку від 01 лютого 2020 року у комплексі. Вважають період обрахунку заборгованості, навіть якщо б розписки про отримання позивачем коштів від 01 лютого 2020 року не існувало, некоректним, так як згідно вищевказаної довіреності ФГ «Діброва», у період з 2013 по 2022 рік добросовісно нараховувало кошти [PERSON] . Доказом усвідомлення позивача про наявність договірних відносин з ФГ «Діброва» є також той факт, що саме ФГ «Діброва» з 2008 року по теперішній час виступає податковим агентом позивача, щодо сплати єдиного податку на землю, МПЗ, ПДФО та військового збору, які нараховуються державою на земельну ділянку з кадастровим номером 4824282000:07:000:0048 кожного року. На підставі викладеного просять відмовити у задоволені позовних вимог. 07.09.2025 від представника позивача [PERSON] адвоката Хорошева В.В. надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що Позивач не мав наміру продавати Відповідачу або третім особам спірну земельну ділянку з кадастровим номером 4824282000:07:000:0048, площею 12,64 га, і про такі наміри не висловлювався. Згідно наданого Відповідачем Договору оренди землі від 01.01.2008, у період з 1 січня 2008 по 31 грудня 2017 земельна ділянка перебувала в оренді ФГ «Діброва». Орендна плата платилась не вчасно і не в повному обсязі, створилась значна заборгованість, а тому даний договір Позивачем не продовжувався. Заборгованість Відповідач повертав вже після спливу строку дії даного договору. У зв`язку з наведеним, вже без наміру передавати земельну ділянку в оренду на тривалий строк, на підставі усної домовленості з [PERSON] без укладання договору оренди Позивач надав фізичній особі [PERSON] дану земельну ділянку в користування на один рік, після чого користування було продовжено ще на один рік. У 2019-2020 роках Позивач неодноразово попереджав [PERSON] про припинення користування землею та необхідність її повернення, що і стало причиною виникнення спору, а також створення без відома Позивача та реєстрації спірного договору оренди землі від 31.07.2020, який був зареєстрований 10.08.2020, номер запису про речове право 37728084. За наведених обставин в умовах виниклого спору Довіреність від 06 березня 2012 року, зареєстрована в реєстрі за № 84, про яку у 2020 році Позивач (який на той час переніс два інсульти та має І групу інвалідності) навіть вже не пам`ятав, була використана [PERSON] на шкоду інтересам Позивача, і одночасно у власних інтересах, в інтересах юридичної особи, де вона та її чоловік [PERSON] є учасниками. В свою чергу Позивач підкреслює, що після закінчення дії Договору оренди землі від 01.01.2018 з ФГ «Діброва» цей договір не продовжувався, а відносини з [PERSON] велись не як з головою ФГ «Діброва», а як з фізичною особою. Надані Відповідачем письмові докази, зокрема і розписка від 01.02.2020, не містять посилань на вчинення правочинів (дій, платежів тощо) від імені, в інтересах або за рахунок Фермерського Господарства «Діброва». Станом на 01.02.2020 ще не був укладений спірний Договір оренди землі (від 31.07.2020), умови якого не виконує орендар ФГ «Діброва» з самого початку його укладання, не сплачує орендну плату. Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження передачі готівкових грошових коштів Позивачу в якості сплати орендної плати за Договором оренди землі від 31.07.2020, не довів належними, допустимими та достовірними доказами факт своєчасної та у повному обсязі сплаченої орендної плати орендодавцю в період з 2020 року по 2024 рік включно. 11.09.2025 на адресу суду від представника ФГ «Діброва» Протченко М.С. надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач звернув увагу, що 06 березня 2012 року позивач особисто підписав заповіт і у випадку його смерті земельна ділянка мала перейти у власність Протченко Л.І. (представник згідно довіреності від 06 березня 2012 року). Враховуючи, що крім заповіту [PERSON] уповноважив [PERSON] ще і довіреністю на представництво своїх інтересів у питаннях, пов?язаних з користуванням та передачею в оренду земельної ділянки, кадастровий номер 4824282000:07:000:0048, площею 12.64 га - позиція представника позивача виглядає абсурдно. Зазначений заповіт та довіреність посвідченні приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Георгієвою О.Г та позивач особисто ставив в них підпис. Крім того, представник позивача стверджує, що згідно договору оренди землі від 01 січня 2008 року орендна плата платилась не вчасно, не у повному обсязі, утворилась значна заборгованість, яку відповідач повертав після спливу строку дії даного договору. Ця інформація є не правдивою. Також, представник позивача стверджує, що після закінчення договору оренди від 01 січня 2008 року, ФГ «Діброва» обробляло вищевказану земельну ділянку на підставі усної домовленості сумарно ще 2 роки. Вказана теза є не правдивою, адже під час розгляду справи № 945/1325/20 (суддя Шаронова H.О.) позивач та його представник власне і намагались розірвати договори оренди, укладений після 01 січня 2018 року між представником за довіреністю та ФГ «Діброва» (до зміни предмету позову). Позивач мав право скасувати довіреність, але не робив цього. До скасування довіреності вона є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя. Щодо розписки від 01 лютого 2020 року, то вона не містить посилань на вчинення правочинів від імені, в інтересах або за рахунок ФГ «Діброва», проте, у розписці чітко зазначено, що кошти отримані [PERSON] як орендна плата за земельну ділянку кадастровий номер 4824282000:07:000:0048, яка була в оренді у ФГ «Діброва», як у 2008 так і у 2020 році. Просять відмовити у задоволені позовних вимог. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02.10.2025 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 22.10.2025 представник позивача адвокат Хорошев В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Надав пояснення, які за змістом відповідають доводам, викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Позивач [PERSON] у судовому засіданні 22.10.2025 надавав суперечливі покази, фактично на запитання, які ставились йому особисто, відповідав його представник. Зокрема [PERSON] вказав, що він не підписував і не бачив довіреність від 06.03.2012, яка була посвідчена нотаріально. Також вказав, що не підписував розписку від 01.02.2020 і грошей не отримував. Голова ФГ «Діброва» у судовому засіданні 22.10.2025 надав пояснення, які відповідають змісту заяв по суті спору, описаним вище. Додатково пояснив, що фактично кошти у розмірі 80000 грн [PERSON] отримав у 2012 році, після чого оформив у нотаріуса довіреність і заповіт на [PERSON] . В 2020 році, коли він передумав продавати землю та скасував заповіт, він підписав розписку, відповідно до якої отримані кошти ідуть на покриття орендної плати за конкретну земельну ділянку. Текст розписки дійсно писав [PERSON] , оскільки Дружинін М.А. на той час переніс інсульт, однак підпис поставлено особисто позивачем [PERSON] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] у судовому засіданні 22.10.2025 пояснила, що є також і бухгалтером ФГ «Діброва». Підтвердила всі обставини справи, які озвучені головою ФГ Протченко С.Г. в судовому засіданні і описані в заявах по суті спору. Вказала, що ФГ «Діброва» ніколи не мало заборгованостей з орендної плати ані перед позивачем, ані перед іншими орендодавцями, про що свідчать також копії з відомостей за 2009-2011 роки, де проставлено підпис в тому числі позивача про отримання орендної плати. Після оформлення довіреності ФГ нараховувало та виплачувало орендну плату за договором оренди землі їй, як представнику за довіреністю, про що свідчать видаткові касові ордери. Представник ФГ «Діброва» Протченко А.С. в судовому засіданні 25.02.2026 додатково озвучив всі обставини справи, вказав на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки ФГ «Діброва» не має заборгованості з орендної плати. Також звернув увагу, що в період з 2020 по 2022 рік діяла довіреність, за якою [PERSON] отримувала орендну плату, в тому числі в подальшому, відповідно до умов розписки. На питання суду відповів, що [PERSON] не звертався до ФГ «Діброва» в заявлений період 2020-2024 за отриманням орендної плати. 25.02.2026 від представника позивача адвоката Хорошева В.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника та інших сторін у справі на підставі наявних матеріалів справи, досліджених 22.10.2025 в судовому засіданні. Аналогічні заяви подавались також 09.11.2025, 25.01.2026, 02.02.2026. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила. За такого, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши позивача та його представника, представників відповідача, третю особу, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов такого висновку. [PERSON] на праві власності, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 035479 від 07.04.2014, належить земельна ділянка площею 12,64 га, кадастровий номер 4824282000:07:000:0048 з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 431803225 від 18.06.2025, № 295898448 від 24.01.2022, Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 18.06.2025 (безпосередньо державний акт на право власності на земельну ділянку позивачем не надано). Вищевказаними доказами також підтверджується, що земельна ділянка перебуває в оренді ФГ «Діброва» на підставі договору оренди землі від 31 липня 2020 року, строк дії: 49 років з правом пролонгації. Так, 31.07.2020 року між [PERSON] (Орендодавець), від імені якого діяла уповноважена особа [PERSON] , на підставі довіреності від 06.03.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Георгієвою О.Г., зареєстрованої в реєстрі за № 84 та фермерським господарством «Діброва» в особі голови Протченко Сергія Григоровича (Орендар) укладено договір оренди землі (далі-Договір). Відповідно до п. 1 Договору, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 4824282000:07:000:0048, для ведення товарного селянського господарства, яка розташована на території Кривобалківської сільської ради. Відповідно до п. 5 Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 318073 грн (з урахуванням коефіцієнту індексації 4,7964). Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк (п. 8 Договору). Відповідно до п. 9 Договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі, що складає щорічно у грошовому виразі, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки 9543 грн, на рік не зважаючи на наявність парів. Орендна плата підлягає індексації згідно чинного законодавства України. Відповідно до п. 11 Договору, орендна плата вноситься у такі строки: до 30 грудня поточного року. Відповідно до п. 14 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі встановленому Законом України № 2181-ІІІ. Земельна ділянка передається в оренду для сільськогосподарського використання (п. 15 Договору). Передача земельної ділянки орендарю здійснюється після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (п. 20 Договору). Відповідно до п. 37 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до п. 38 Договору, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Пунктами 40, 41 Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. За актом приймання-передачі земельної ділянки від 31.07.2020, Орендодавець громадянин України [PERSON] , від імені якого діяла уповноважена особа [PERSON] , на підставі довіреності від 06.03.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Георгієвою О.Г., зареєстрованої в реєстрі за № 84, передав, а Орендар, фермерське господарство «Діброва», в особі голови Протченко Сергія Григоровича, прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 12,64 га строком на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту в межах території Кривобалківської сільської ради. Судом досліджено оригінал довіреності від 06.03.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Георгієвою О.Г., зареєстрованої в реєстрі за № 84. Довіреність підписана Дружиніним Миколою Анатолійовичем в присутності нотаріуса, особу його встановлено, дієздатність перевірено. В довіреності зазначено, що [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , цією довіреністю уповноважив [PERSON] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , представляти його інтереси в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності, незалежно від їх підпорядкування, галузевої належності та місцезнаходження, в тому числі в відповідному відділі земельних ресурсів, кадастровому відділі, органах нотаріату тощо, з питань, пов?язаних з користуванням та передачею в оренду належної йому земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 12, 64 (дванадцять цілих шістдесят чотири сотих) га, кадастровий номер якої - 4824282000:07:000:0048, як розташована в межах території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. У разі зняття заборони, що передбачена пунктами 14 та 15 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, представнику надано право продати або іншим незабороненим способом відчужити від його імені вказану вище належну йому земельну ділянку. Під час дії вищевказаної заборони, цей пункт довіреності є недійсним. Для цього надав їй право: подавати від його імені відповідні документи, що стосуватимуться виконання наданих цією довіреністю повноважень, в тому числі заяви, включаючи заяви про його сімейний стан та/або про те, що це майно є його особистою приватною власністю, інші документи; отримувати з цією метою оформлені на його ім?я будь - які документи, в тому числі Державний акт на право власності на земельну ділянку, довідки, висновки, дублікати належних йому документів, у разі виникнення такої потреби; розписуватися за нього на документах, які будуть пов?язані з виконанням цієї довіреності, в тому числі на договорах цивільно - правового характеру, включаючи попередні договори; здійснювати від його імені оплату послуг, державного мита, зборів, інших необхідних платежів; в разі продажу вищевказаної земельної ділянки, одержати належні йому гроші чи майно; одержувати орендну плату (натуроплату чи гроші), здійснювати нагляд за належною йому земельною ділянкою, мати вільний доступ до земельної ділянки, а також вчиняти інші юридично значимі дії передбачені чинним законодавством України для такого роду уповноважень, та які, на думку представника, будуть необхідними та доцільними для правильного й ефективного виконання повноважень, покладених на нього цією довіреністю. За цією довіреністю представник вправі самостійно на власний розсуд визначити терміни, суми та інші умови договорів, які він має право укладати від імені довірителя із зазначеною вище земельною ділянкою. Довіреність видана строком на ДЕСЯТЬ років та дійсна до шостого березня дві тисячі двадцять другого року. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є договір оренди землі, укладений [PERSON] від імені позивача на підставі цієї довіреності, тож вона не була відкликана чи скасована, позивачем фактично підтверджено її легітимність. В той же день, 06.03.2012 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Георгієвою О.Г. посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 85, відповідно до якого [PERSON] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , [INFO] , уродженець села Подимове Миколаївського району Миколаївської області, зареєстрований в [ADDRESS] на випадок смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві власності земельну ділянку площею 12, 64 га, кадастровий номер якої - 4824282000:07:000:0048, передану йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області заповідає [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, заповіт [PERSON] зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 52507227 06.03.2012. В подальшому, через 8 років, [PERSON] особисто приїхав до [PERSON] та забрав вказаний заповіт, що не оспорюється сторонами. 01.02.2020 року [PERSON] надав розписку, що отримав від [PERSON] 80 000 грн, еквівалент 10 000 доларів США, як орендну плату за земельну ділянку розміром 12,64 га з 2013 року по 2033 рік включно. Кадастровий номер 4824282000:07:000:0048. Суд критично оцінює слова позивача, що він не підписував цю розписку, оскільки він заявляв у судовому засіданні, що не підписував у нотаріуса довіреність від 06.03.2012, що є явно недостовірною інформацією. Крім того, у відповіді на відзив представник позивача не заперечує підписання цієї розписки позивачем, а вказує на її неналежність як доказу, оскільки вона надана [PERSON] як фізичній особі і не містить вказівки на актуальний на той час договір оренди. Крім того, суд оцінює розписку в сукупності з іншими доказами у справі. Як вбачається з видаткових касових ордерів від 18.12.2020 та від 07.10.2021 [PERSON] видано орендну плату за 2020 та 2021 роки за довіреністю від [PERSON] по 9543 грн за кожен рік. З видаткових касових ордерів від 24.11.2023, 12.12.2023, 27.09.2024 вбачається, що [PERSON] видано як орендну плату за 2022-2024 роки згідно розписки [PERSON] , по 9543 грн за кожен рік. З довіреності від 06.03.2012 суд встановив, що [PERSON] надано повноваження [PERSON] «одержувати орендну плату (натуроплату чи гроші)». Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2020-2024 роки містять інформацію, що фермерським господарством «Діброва», як податковим агентом [PERSON] , сплачено податки та військовий збір за вказаний період (за 2024 рік графа 51, за 2023 рік графа 91, за 2023 (2022) рік графа 42, за 2021 рік графа 121, за 2020 рік графа 16). Також як вбачається з заяв по суті спору позивача та відповідача та з Єдиного державного реєстру судових рішень, в провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебувало декілька справ за позовом [PERSON] до Фермерського господарства «Діброва». Так, ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.04.2025 у справі № 945/1325/20 позовну заяву [PERSON] до Фермерського господарства «Діброва» про визнання договору оренди землі недійсним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речового права, залишено без розгляду за заявою позивача. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11.07.2025 у справі № 945/231/22 позовну заяву [PERSON] до Фермерського господарства «Діброва» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права оренди земельної ділянки, залишено без розгляду за заявою позивача. Після чого, 18.06.2025 було подано до суду позов у справі № 945/1295/25. Тобто між сторонами з 2020 року тривають судові спори, що стосуються спірної земельної ділянки, зокрема у справі № 945/1325/20 позивач просив визнати недійсним спірний договір, на підставі якого наразі просить стягнути орендну плату. На підтвердження сталих договірних відносин між сторонами відповідачем надано договір оренди землі від 01 січня 2008 року, укладений між [PERSON] та ФГ «Діброва» на строк 10 років. Орендна плата визначена у розмірі 2045 грн за кожен рік. Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі, позивач посилався на те, що відповідачем не виплачена орендна плата за 2020-2024 роки за договором оренди землі від 31.07.2020. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що орендодавець [PERSON] отримав орендну плату в розмірі 80000 грн, що еквівалентно 10 000 доларів США за період з 2013 по 2033 роки, про що свідчить власноруч підписана ним розписка від 01.02.2020. За спірний період у 2020-2021 роках орендна плата отримувалась через представника [PERSON] за довіреністю [PERSON] , а в подальшому за розпискою від 01.02.2020 року, на підставі видаткового касового ордеру. На обґрунтування таких доводів відповідач надав нотаріально посвідчену довіреність від 06 березня 2012 року, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником, в тому числі щодо укладення будь-яких договорів щодо спірної земельної ділянки; копію заповіту від 06 березня 2012 року, яким [PERSON] заповів [PERSON] спірну земельну ділянку; розписку від 01.02.2020 про отримання [PERSON] 80000 грн в рахунок в тому числі майбутньої орендної плати щодо спірної земельної ділянки; видаткові касові ордери за 2020-2024 роки, за якими [PERSON] на підставі довіреності від 06.03.2012 отримала від ФГ «Діброва» орендну плату за земельну ділянку згідно Договору оренди від 31.07.2020 року за періоди з 2020 року по 2021 року включно по 9543 грн, а за 2022-2024 роки по 9543 грн на підставі розписки від 01.02.2020. Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладання договору, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У частинах першій та другій статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладання договору, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачає, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18), Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2023 року у справі № 499/793/21 (провадження № 61-8740 св 23). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) зазначено, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі. Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19). Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси сторони яка має права за договором, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору. Також потрібно враховувати, що у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила статті 3 ЦК України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 ЦК України. Відповідно істотність за абзацом другим частини другої статті 651 ЦК України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Очевидно, що дії позивача, який 06 березня 2012 року надав [PERSON] , дружині голови фермерського господарства «Діброва» довіреність з тим змістом повноважень щодо спірної земельної ділянки, що детально наведені вище, а також оформив заповіт, яким заповів їй спірну земельну ділянку, отримав 80000 грн від [PERSON] , що підтверджується не тільки розпискою від 01.02.2020, а й сукупністю вчинених ним 06.03.2012 дій, а згодом пред`являє ряд позовів про визнання договору оренди землі від 31 липня 2020 року недійсним (справа № 945/1325/20), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (справа № 945/231/22), про розірвання договору та стягнення орендної плати, суперечить його попередній поведінці і є недобросовісним. При цьому суд переконаний, що надані відповідачем довіреність і заповіт від 06.03.2012, розписка від 01.02.2020 в їх сукупності, підтверджують, що орендодавець [PERSON] фактично виявив волю на отримання орендної плати наперед, а орендар вчинив дії - сплатив на користь орендодавця орендну плату у розмірі 80 000 грн за майбутні періоди користування земельною ділянкою, в тому числі з 2020 року по 2024 рік. В матеріалах справи наявний також інший договір оренди землі укладений між [PERSON] та ФГ «Діброва» від 2008 року на строк 10 років з вартістю оренди 2045 грн. При цьому відсутні докази повернення [PERSON] отриманих від відповідача коштів в сумі 80 000 грн, у разі, якщо він вважав, що ця сума виплачена йому помилково без достатньої правової підстави. Отриманої позивачем суми достатньо для погашення орендних платежів за період з 2020 по 2024, в тому числі з урахуванням періоду з 2013 року. Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі № 321/329/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 704/236/17, від 22 січня 2020 року у справі № 387/193/19, від 25 травня 2020 року у справі № 475/793/17, від 22 червня 2021 року у справі № 364/546/19, від 06 жовтня 2021 року у справі № 484/1399/19, від 06 жовтня 2021 року у справі № 183/5051/16, від 24 травня 2023 року у справі № 542/51/22, що свідчить про сталість та єдність судової практики щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (у випадку сплати орендної плати наперед за майбутні періоди користування земельною ділянкою). Щодо посилань позивача на те, що він ці кошти не отримував і розписку не підписував, то з урахуванням наданих у судовому засіданні 22.10.2025 показів та з урахуванням доводів, наведених представником позивача у заявах по суті спору, пояснень відповідача та наданих ним доказів, суд вважає їх спростованими сукупністю доказів, що містяться в матеріалах справи і бере до уваги правові позиції ВС, посилання на які надані по тексту рішення. Більш того, позивач і його представник не вказували на те, що [PERSON] звертався до ФГ «Діброва» за виплатою орендної плати, яку раніше він отримував під розпис готівкою. Власне договір оренди землі як за 01.01.2008 , так і за 31.07.2020 не містять реквізитів рахунку позивача, що вказує на усталену практику отримання коштів в готівковій формі. Представник відповідача зазначив, що в період з 2020 і по цей день позивач не звертався з вимогою про сплату орендних платежів. З моменту оформлення довіреності у 2012 році, орендні платежі отримувала [PERSON] , але жодних претензій щодо виплати орендної плати за період з 2012 по 2020 позивачем висловлено не було, що також свідчить на користь того, що ним було отримано кошти, зазначені в розписці. Отже, позивач у цій справі не довів істотного порушення орендарем умов договору, позбавлення його права на те, на що він розраховував при укладенні договору оренди (стаття 651 ЦК України), а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. В постанові від 08 квітня 2025 року у справі № 753/14677/23 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач надав належні докази щодо відсутності підстав для розірвання договору оренди землі, оскільки ним доведено отримання орендодавцем [PERSON] сум орендної плати за 2020-2024 роки. Також суд зауважує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог, то судові витрати зі сплаченого судового збору підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: dismissed