Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду надійшла позовна заява від АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування поданого позову позивач зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 23.05.2011 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідачем 23.05.2011 підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці Відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що зазначено у довідці, і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Таким чином, з моменту підписання відповідачем заяви, між Банком та відповідачем був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. На підставі вищевказаної анкети-заяви Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 40000.00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та Випискою по рахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту Відповідач отримав згідно Довідки про видані картки кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 02/15 , тип -Універсальна. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам Відповідача. Після спливу строку дії першої картки Відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: 1. кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 07/16 , тип - Універсальна; 2. кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 03/20 , тип - Універсальна. 3. кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 05/28 , тип - PKMVG GOLD CHIP CREDIT INST 1-4%. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8 % річних. У процесі користування рахунком 27.07.2020 Відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 03/24 , тип - Універсальна GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. У позові зазначає, що заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". При цьому, на момент підписання зазначеної вище Заяви заборгованість Відповідача становила 4242,56 грн, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 15.07.2025 має заборгованість - 41854.67 грн., яка складається з наступного: - 33263.47 грн. - Заборгованість за тілом кредита, - 8591.20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками Так, як Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач просив суд стягнути судовий збір у розмірі 2422.40 грн. Разом із позовною заявою, до суду надійшли клопотання про: - розгляд справи за відсутності Позивача; - розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження; - дослідження доказів. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 27.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. Ухвалою суду 22.10.2025 позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків: переклад додатків до позовної заяви на державну українську мову. До суду 23.10.2025 надійшла заява відповідача, щодо усунення недоліків, у якій позивач вказав, що не існує жодного законодавчого акту, який би зобов'язував учасників справи, подавати до суду, зокрема, кредитний договір (Витяг з Умов та Правил є складовою частиною кредитного договору), який було укладено сторонами на російській мові, перекладеним на українську мову. Крім того, зазначив, що згідно з частиною 3 статті 9 ЦПК України, суди гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Оскільки поданий витяг з Умов та Правил є документом, який був фактично підписаний Відповідачем [PERSON] російською мовою, він є зрозумілим для нього і був прийнятий Банком як належний доказ. Ухвалою суду від 29.10.2025 позовна заява у зв`язку із неусуненням недоліків залишена без розгляду. Постановою Вінницького апеляційного суду від 18.12.2025 зазначену вище ухвалу суду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Представник представника позивача АТ КБ «Приватбанк» адвоката Войцещук А.П. 20.01.2026 звернувся з клопотанням про вступ у справу як представника та розгляд справи у режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 27.01.2026 клопотання задоволено частково: залучено у справу, як представника Войцещука А.П. та надано доступ до електронної справи № 133/3203/25. Разом із позовною заявою, до суду надійшли клопотання про: - розгляд справи за відсутності Позивача; - розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження; - дослідження доказів. Зазначені вище клопотання судом задоволено. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив, що до позовної заяви долучено копію Умов та правила надання банківських послуг від 23.05.2011, а саме: ?Анкеты заявления о приосоединении к Условиям и правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке [PERSON] от 23.05.2011; ?Условия и правила предоставления банковских услуг Утвержденные приказом от 06.03.2010 г. № СП-2010-256. Зазначені докази укладення [PERSON] кредитного договору позивачем не перекладені на українську мову, а тому суд не в змозі надати їм належної оцінки. Також в матеріалах справи наявні: Розрахунок заборгованостi за договором № б/н вiд 23.05.2011, укладеного мiж ПриватБанком та клiєнтом - [PERSON] , станом на 31.05.2015 на суму - 6836,89 грн. Розрахунок заборгованостi за договором № б/н вiд 23.05.2011, укладеного мiж ПриватБанком та клiєнтом - [PERSON] , станом на 30.06.2019 на суму - 4828,98 грн. Розрахунок заборгованостi за договором № б/н вiд 23.05.2011, укладеного мiж ПриватБанком та клiєнтом - [PERSON] , станом на 15.07.2025 41854,67 Довідка реєстр.№ 0000004583148924 від 17-07-2025 про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н). Довідка реєстр.№ 0000004583147038 від 17-07-2025, щодо відкиття карт [PERSON] на підставі договору від 23.05.2011, а саме: 4149437706553706 23.05.2011 02/15 Карта Универсальная 5211537427491456 25.02.2015 07/16 Карта Универсальная 5168755633958414 27.03.2016 03/20 Карта Универсальная 5168755633958414 27.03.2016 03/20 Карта Универсальная 4149629340277409 27.07.2020 03/24 Карта "Универсальная" GOLD 4149629378421614 21.09.2024 05/28 PKMVG GOLD CHIP CREDIT INST. Виписка за договором № б/н за період 23.05.2011 - 17.07.2025 Заява [PERSON] від 27.07.2020 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - [NUMBER] . Паспорт споживчого кредиту від 02.12.2021. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 частини першої статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. До позовної заяви долучено Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке, «Об актуализации Условий и правил предоставления банковских услуг», котрі складені недержавною мовою, їх переклад на державну мову до позову не долучено. Суд звертає увагу, що з метою встановлення фактичних обставин справи ухвалою суду від 22.10.2025 надавався строк позивачу на усунення недоліків, вказавши, що матеріали позову містять документи складені не державною мовою. На виконання вказаної ухвали, позивачем на адресу суду скеровано Заяву про усунення недоліків позовної заяви, згідно котрої останній посилався на те, що на момент укладення договору чинне законодавство не містило жодних заборон щодо укладення договору російською мовою. При цьому суд погоджується з тим, що згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом з тим критично оцінює твердження позивача, що чинне законодавство не містить жодного нормативно-правового акту, котрий би зобов`язував надавати до суду докази перекладеними на українську мову, виходячи з наступного. Статтею 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова. Вищевказана норма кореспондується зі ст.12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч. ч. 1-3 ст. 9 ЦПК України, відповідно до якої судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом. Конституційний Суд України у своєму Рішенні № 8-рп/2008 від 22.04.2008 зазначив, що державною мовою здійснюються ведення судового процесу, складання судових документів та інші процесуальні дії і відносини, що встановлюються між судом та іншими суб`єктами на всіх стадіях розгляду і вирішення адміністративних та цивільних справ. Статтею 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів". Крім того, відповідно ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За змістом статей 77, 78, 79 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими та достовірними і кожний доказ суд оцінює окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тож для здійснення оцінки письмових доказів суд повинен розуміти зміст таких документів, що дозволить виявити суперечливості, забезпечить узгодженість дій усіх учасників процесу та дотримання верховенства права. Тобто процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, повинні бути викладені українською (державною), зрозумілою суду мовою. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат». Докази, не перекладені з іноземної мови на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат», не є належними документами, оскільки вони не оформлені в установленому законом порядку. Така позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 910/20940/21, від 03.03.2025 у справі № 910/628/20. Аналогічна позиція Касаційного цивільного суду Верховного Суду міститься в ухвалах від 19.02.2025 у справі № 367/12826/24 (провадження № 61-38вп25), від 19.06.2024 у справі № 754/7193/24 (провадження № 61-147вп24). Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду неодноразово наголошувалося, що процесуальні документи мають подаватися до суду лише державною мовою (справа № 9901/12/20, провадження № 11-56заі20, справа № 826/7329/17, провадження № 11-28заі21). Переклад таких документів надає можливість суду перевірити дотримання нею передбачених ЦПК України вимог щодо змісту документа і його додатків, адже право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (п. 37 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» (заява № 8863/06)). Наявна в матеріалах справи копія анкети-заяви від 23.05.2011 та Умови та правила надання банківських послуг від 23.05.2011 складені іноземною мовою, без перекладу на державну мову, отже не можуть слугувати належним та допустимим доказом укладення договору між сторонами у справі. Як встановлено судом, в підписаній відповідачем по справі [PERSON] анкеті-заяві від 23.05.2011, складеній російською мовою, відсутні відомості про узгодження сторонами умов нарахування процентів за користування кредитом та і взагалі будь-яких умов користування кредитними коштами. Паспорт споживчого кредиту відповідач підписав 02.12.2021. У ньому зазначено про різні варіанти кредитування залежно від типу кредитного продукту (отриманої картки). Посилань на видачу конкретної карти із зазначенням її типу, номеру, строку дії Паспорт споживчого кредиту також не містить. Матеріали справи містять також Розрахунки заявленої позивачем заборгованості за договором № б/н вiд 23.05.2011, укладеного мiж ПриватБанком та [PERSON] . Суд оцінює їх як аналітичні документи банку, складені в односторонньому порядку, тому вони не є безспірними доказами обставини видачі кредиту та наявності боргу, з урахуванням того, що суд позбавлений можливості надати оцінку укладеному договору, оскільки він складений іноземною мовою та переклад державною мовою суду не надано. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставиною надання такого кредиту та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Відповідно, ця обставина має бути доведеною (або визнаною іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення). Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81). Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставини укладення договору/договорів кредитування, отримання банківських карток, отримання кредитних коштів, користування кредитними коштами, тягар доведення цих обставин покладається на позивача. Позивач на підтвердження цих обставин достатніх доказів не надав. Він не довів обставину видачі банківських карток, отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними на певних умовах, про які твердить позивач, у період з 23.05.2011 до 15.07.2025. Ні Виписка, ні Розрахунки, ні додатковий договір про приєднання та видачу іншої картки заборгованості не підтверджують обставини отримання та користування відповідачем кредитними коштами. Належними та допустимими доказами таких обставин є саме Анкета заявления о приосоединении к Условиям и правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке [PERSON] от 23.05.2011 та Условия и правила предоставления банковских услуг Утвержденные приказом от 06.03.2010 г. № СП-2010-256. Проте суд не може надати їм оцінку. Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача. Сторони є вільними в укладенні договору, однак, з метою надання оцінки договору як доказу у цивільному процесі, в тому числі відповідності його чинному законодавству, суд зобов`язаний встановити його зміст. Як зазначалося вище, сторони вправі самостійно вибирати будь-яку мову укладення договору, однак, як доказ суду сторона має надати документ викладений державною мовою, або його переклад. Так як судочинство в суді ведеться виключно державною мовою, і щоб надати оцінку доказові, суд беззастережно має розуміти його зміст. З цього слідує, що саме учасники судового процесу мають право, яке забезпечується судом, у судовому процесі доводити свою позицію на мові якою володіють, користуючись при цьому послугами перекладача. Цивільним процесуальним кодексом, чи іншим нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку суду самостійно здійснити переклад поданого стороною доказу складеного іншою мовою на державну мову, оскільки в даному випадку буде порушено принцип безсторонності суду, так як зміст перекладеного тексту залежить від рівня знання та володіння мовою перекладача. Беручи до уваги, що судом створювалися сторонам рівні умови для доведення обставин спору, а позивач переклад вищевказаних доказів мовою судочинства не надав, суд позбавлений можливості всебічно, повно, об`єктивно дослідити зміст таких документів. Таким чином, на підставі документів викладених не мовою судочинства, суд не може встановити дійсні обставини справи, у зв`язку із чим такі визнаються судом недостовірними. Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачем від позивача кредитних коштів. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлена судом), не доведена підстава для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. У зв`язку з цим позов не належить до задоволення. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed