Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог, а також позиції учасників справи щодо позову. 09.04.2025 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, частково недійсним право власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно /том 1, а.с. 1-9/. В обґрунтування позову вказано, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. 04.09.2024 [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів позивачці [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося, з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право, і що буде належати йому на момент смерті. Позивачка [PERSON] у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа щодо належності спадкодавцеві [PERSON] будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] . Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.06.2017 в.о. в порядку заміщення державного нотаріуса Диканської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманцем М.В., власником цього будинковолодіння є [PERSON] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Диканської селищної Ради народних депутатів від 20.04.1993 № 130 та свідоцтва про право власності № 32, виданого 24.05.1993 Виконавчим комітетом Диканської селищної Ради народних депутатів, вказане вище будинковолодіння являлося колгоспним двором і його власником була голова колгоспного двору [PERSON] . Членами цього колгоспного двору, крім голови двору [PERSON] , були [PERSON] , чоловік [PERSON] , та [PERSON] , син [PERSON] . Відповідно до чинного на момент реєстрації права власності на спірне будинковолодіння законодавства, а саме ст. 17 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 та статтей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності та розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, тобто спірне будинковолодіння належало на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і частка кожного з них у цьому нерухомому майні становила 1/3 частини. [PERSON] померла [INFO] . Заповіт [PERSON] за життя не склала, а тому її спадкоємцями за законом були її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] . Виходячи з рівності часток членів колгоспного двору до складу спадщини після смерті [PERSON] входила 1/3 частини спірного будинковолодіння та 1/3 частини земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування цього будинковолодіння. [PERSON] , як чоловік померлої [PERSON] , відмовився від своєї частки у спадкуванні на користь її сина [PERSON] (свого пасинка). Таким чином, після смерті [PERSON] змінилося співвідношення часток у майні колгоспного двору, а саме [PERSON] належало 2/3 частини (його 1/3 частини як члена колгоспного двору + 1/3 частини у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] ), а [PERSON] належала 1/3частини як члена колгоспного двору. Разом з тим, 06.06.2017 [PERSON] , у порушення вимог законодавства, без врахування того, що будинковолодіння, яке входило до спадкового майна, було колгоспним двором, і належна [PERSON] як члену колгоспного двору 1/3 частини цього будинковолодіння не входила у спадщину, в.о. в порядку заміщення державного нотаріуса Диканської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманцем М.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на все спірне будинковолодіння, а не на 2/3 частини. За життя нині покійний [PERSON] хоч і не зареєстрував своє право власності на належну йому, як члену колгоспного двору, 1/3 частини спірного будинковолодіння, однак він правомірно набув це право, не втратив за життя права на свою 1/3 частини у майні колгоспного двору, а тому ця 1/3 частини є спадковим майном після його смерті, яку за заповітом має право успадкувати позивачка [PERSON] . Крім того, позивачка [PERSON] має право успадкувати після смерті [PERSON] за заповітом 1/3 частини земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування спірного будинковолодіння, оскільки відповідно до вимог законодавства у разі набуття права власності на будинок кількома особами право власності на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у праві власності на будинок. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] (його вітчим) та [PERSON] (рідний брат [PERSON] , дядько спадкодавця [PERSON] та чоловік відповідачки [PERSON] ). Спадщина після смерті [PERSON] не була оформлена ні [PERSON] , ні [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , заяву про прийняття спадщини після смерті якого подала його дружина [PERSON] , відповідачка за позовом. Виходячи з вимог законодавства, відповідачка [PERSON] має право на спадщину у вигляді 2/3 частини спірного будинковолодіння та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування цього будинковолодіння. З постанов нотаріусів вбачається, що і позивачці [PERSON] , і відповідачці [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину (позивачці - через відсутність правовстановлюючого документа щодо належності спадкодавцеві [PERSON] спірного будинковолодіння і наявність свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.2017, відповідно до якого власником цього будинковолодіння є [PERSON] ; відповідачці - через наявність даних, що спадкове майно є майном колгоспного двору, членом якого за життя був [PERSON] та наявність спору про розподіл спадкового майна, на 1/3 частину якого претендує [PERSON] ). Посилаючись на вказане, позивачка [PERSON] просить: - визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.06.2017 в частині визнання за спадкоємцем [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] права на спадщину за законом у вигляді частки 1/1 будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] , та частково недійсним право власності [PERSON] на частку 1/1 земельної ділянки пллощею 0,15 га, кадастровий номер 5321055100:30:001:0666, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за вказаною адресою. - визнати за нею у порядку спадкування за заповітом від 04.09.2024 після смерті [INFO] [PERSON] право власності на 1/3 частини вказаних будинковолодіння та земельної ділянки, а також стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь понесені у справі судові витрати. 11.04.2025 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області вказану справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання /том 1, а.с. 44-45/. 17.04.2025 третя особа Диканська селищна рада надала суду пояснення щодо позову [PERSON] , в якому просила задовольнити позов та провести розгляд справи за відсутності її представника /том 1, а.с. 53-54/. 25.04.2025 Полтавська районна державна нотаріальна контора надала суду клопотання, в якому вказала, що при розгляді справи покладається на розсуд суду та просила провести розгляд справи за відсутності її представника /том 1, а.с. 59/. 29.04.2025 приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимка О.І. надав суду пояснення щодо позову [PERSON] , в якому вказав, що проти задоволення позову не заперечує, при розгляді справи покладається на розсуд суду та просив провести розгляд справи за його відсутності /том 1, а.с. 71/. 12.05.2025 відповідачка [PERSON] надала суду відзив на позов [PERSON] , в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі /том 1, а.с. 80-84/. У відзиві вказано, що до складу спадкового майна, успадкованого [PERSON] , чоловіком відповідачки [PERSON] , після смерті [PERSON] входить будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер 5321055100:30:001:0666, для будівництва та обслуговування цього будинковолодіння, і земельна ділянка площею 0,04 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою місцязнаходження спірного будинковолодіння. Обставиною, яка фактично унеможливила оформлення прав на спадкове майно чоловіком відповідачки після смерті [PERSON] стало подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] , який, заявляючи власні права на спадщину, не надав, та в подальшому так і не довів до часу своєї смерті факту родинних відносин з померлим [PERSON] . Зважаючи на подану [PERSON] заяву, приватний нотаріус Шимка О.І. зупинив оформлення спадкових прав з метою надання [PERSON] документів, які б підтверджували родинні відносини між ним та спадкодавцем [PERSON] та визначення в такий спосіб [PERSON] як спадкоємця відповідної черги. Доводи позивачки [PERSON] та додані нею до позову документи не доводять як факту реалізованого [PERSON] права на власність колгоспного двору, так і існування спірного будинковолодіння як колгоспного двору. Відтак, відсутні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину від 06.06.2017, виданого на ім`я [PERSON] щодо спірного будинковолодіння. Право власності на частку в майні колгоспного двору відповідно до рішення виконкому селищної Ради депутатів трудящих від 19.03.1976 за заявою попередньої голови колгоспного двору [PERSON] було переведене на її дочку [PERSON] . Відповідно до вище зазначеного рішення, 04.10.1976 виконавчим комітетом Диканської селищної ради на ім`я [PERSON] було видане відповідне свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння. Після одруження 27.03.1987 [PERSON] з [PERSON] , її чоловік не вчиняв жодних дій що до оформлення прав на частку у зазначеному будинковолодінні. Зокрема, станом на час видачі свідоцтва про право особистої власності на майно набуте [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON] (свідоцтво №32 від 24 травня 1993 року), вказане домоволодіння має статус особистої власності [PERSON] . Враховуючи викладені обставини, фактично вказане будинковолодіння вибуло зі складу колгоспних, а відтак втратило статус колгоспного двору до часу одруження 27.03.1987 [PERSON] з [PERSON] та на момент одруження вказаних осіб перебувало в особистій власності [PERSON] . Вказані факти також підтверджуються і обставинами того, що оскаржуване позивачкою [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] [INFO] на спірне будинковолодіння в жоден спосіб не оскаржувалося самим [PERSON] до часу його смерті, а отже правові наслідки успадкування зазначеного майна визнавалися зазначеною особою. Зазначений факт також може бути підтвердженим і матеріалами судової справи № 529/743/17, де за позовом [PERSON] було визнаним право власності в порядку спадкування на спірну земельну ділянку для будівництва та обслуговування спірного будинковолодіння. З судового рішення в зазначеній справі вбачається те, що [PERSON] не заперечував щодо визнання права особистої власності в порядку спадкування на вказану земельну ділянку за [PERSON] . Отже, дії [PERSON] , що вчинялися ним за його життя стосовно зазначеного спірного майна, свідчать лише про факти його свідомого волевиявлення щодо вказаної нерухомості, яке полягає у відсутності намірів щодо оформлення частки у вказаному будинковолодінні. З часу виникнення спірних (за твердженням позивачки) правовідносин (оформлення оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.2017) та протягом як наступних трьох років (строк позовної давності) так і по час смерті [PERSON] , зазначений правочин жодною зі сторін не оскаржувався. 16.05.2025 позивачка [PERSON] надала суду відповідь на відзив, в якій просила відхилити відзив на позов як необґрунтований та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі /том 2, а.с. 2-3/. У відповіді на відзив вказано, що твердження відповідачки [PERSON] про те, що спірне будинковолодіння вибуло зі складу колгоспного двору і на момент одруження [PERSON] та [PERSON] перебувало у особистій власності [PERSON] є припущенням та нічим не підтверджене. Позивачкою додано до позовної заяви довідку БТІ від 26.03.2025, згідно з якою власником будинку є [PERSON] - голова колгоспного двору (свідоцтво право власності від 24.05.1993 № 32), архівну копію рішення виконкому Диканської селищної ради від 20.04.1993 № 130, в якому зазначено, що спірне будинковолодіння на той час було колгоспним двором, довідку ЦНАП Диканської селищної ради від 26.09.2024 про те, що спірне будинковолодіння було колгоспним двором, станом на 24.05.1993 його членами були [PERSON] , голова колгоспного двору, [PERSON] та [PERSON] , члени колгоспного двору. Згідно даних інвентаризаційної справи БТІ на спірне будинковолодіння за період з 12.04.1958 по 24.05.1993 воно відносилося до колгоспного двору і це не змінювалося, а відбулась лише зміна голови колгоспного двору з [PERSON] ( [INFO] ) до [PERSON] (24.05.1993). Твердження відповідачки про, що за життя спадкодавець [PERSON] не претендував на 1/3 частину в майні колгоспного двору, спростовується тим, що він і не відмовлявся від своєї 1/3 частини колгоспного двору і вважав, що може оформити свою частину в будь-який час. Стосовно земельної ділянки під спірним будинковолодінням площею 0,15 га, то позиція [PERSON] пояснюється положеннями ст. 120 ЗК України. Посилання на строки позовної давності є загальними фразами і ні до чого конкретно не обґрунтовані. В той же час, після смерті чоловіка відповідачки - [PERSON] (помер [INFO] ), відповідачка [PERSON] могла оформити з грудня 2019 року право власності на спадкове спірне будинковолодіння, але за життя [PERSON] цього не робила, чудово знаючи, що він буде претендувати на свою 1/3 частину і тільки після його смерті [INFO] намагалася через Полтавську районну державну нотаріальну контору оформити свідоцтво про право на спадщину на спірне спадкове майно, але 02.04.2025 отримала постанову про відмову в цьому, яке не додала до відзиву на позов та не надала суду для повного і об`єктивного розгляду справи. Відповідачці направлявся позивачкою проект мирової угоди від 22.04.2025, який вона отримала 23.04.2025, та згідно якої пропонувалося визнати право власності позивачки на 1/3 частину спірного нерухомого майна, а 2/3 частини - за відповідачкою (будинковолодіння + земельна діянка площею 0,15 га, а також нестягнення з відповідачки судового збору в розмірі 4225,24 грн, але ніякої відповіді на це позивачка не отримала, як і альтернативного проекту мирової угоди від відповідачки. 03.06.2025 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява відповідачки [PERSON] до [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавської районної державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимки Олександра Івановича, про визнання права власності на спадкове майно /том 2, а.с. 7-12/. У цій зустрічній позовній заяві [PERSON] просила визнати за нею у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 3,0877 га, з кадастровим номером 5321055100:00:005:0275, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Диканської селищної ради, житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,15 га, з кадастровим номером 5321055100:30:001:0666, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] . Позивач за зустрічним позовом [PERSON] також просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені у справі судові витрати, зокрема у вигляді сплаченого судового збору за подання зустрічного позову до суду та банківських послуг за сплату судового збору у загальному розмірі 6 716,50 грн. [PERSON] просила прийняти цей зустрічний позов для спільного розгляду із первісним позовом у справі № 529/306/25 та об`єднати їх в одне провадження, посилаючись на те, що ці позови є взаємопов`язаними і задоволення зустрічного позову може виключити задоволення первісного позову. Ухвалою суду від 05.06.2025 відмовлено у прийнятті до розгляду вказаного вище зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно у зв`язку із пропуском передбаченого ч. 1 ст. 193 ЦПК України строку для подання зустрічного позову та відсутністю клопотання про поновлення пропущеного строку /том 2, а.с. 36-37/. 09.06.2025 на адресу суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавської районної державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимки Олександра Івановича, про визнання права власності на спадкове майно /том 2, а.с. 50-54/. У цьому позові [PERSON] просила визнати за нею у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 3,0877 га, з кадастровим номером 5321055100:00:005:0275, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Диканської селищної ради, житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,15 га, з кадастровим номером 5321055100:30:001:0666, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] . [PERSON] також просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені у справі судові витрати, зокрема у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду та банківських послуг за сплату судового збору у загальному розмірі 6 716,50 грн. [PERSON] також просила об`єднати в одне провадження цей позов для спільного розгляду із справою № 529/306/25, посилаючись на те, що ці позови є взаємопов`язаними і задоволення поданого нею позову може виключити задоволення позову [PERSON] до неї. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області Кириченко О.С. від 10.06.2025 у справі за вказаним вище позовом [PERSON] відкрито провадження і справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (цивільна справа № 529/530/25) /том 2, а.с. 86-87/. Ухвалою суду від 24.06.2025 було об`єднано в одне провадження цивільну справу № 529/306/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, частково недійсним право власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно та цивільну справу № 529/530/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, та присвоєно об`єднаній справі єдиний № 529/306/25. Продовжено розгляд цієї об`єднаної цивільної справи у порядку загального позовного провадження /том 2, а.с. 47-48/. 01.07.2025 відповідачка [PERSON] за позовом, поданим до неї [PERSON] , подала до суду відзив на цей позов, у якому просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі /том 2, а.с. 99-103/. У цьому відзиві вказано, що [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею у порядку спадкування права власності на спірне будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,15 га для його обслуговування. Мотиви заперечення проти позову [PERSON] аналогічні, викладеним у позовній заяві [PERSON] та відповіді на відзив [PERSON] . Також [PERSON] вказує, що є великі сумніви щодо факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між племінником та дядьком, адже із доданих [PERSON] документів до позову вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] , а батько [PERSON] має зовсім інше по батькові - [PERSON] , які не є тотожними. Крім того, з інвентаризаційної справи по спірному будинковолодінню вбачається, що головою колгоспного двору був у 1958 році [PERSON] . [PERSON] вказує, що стосовно позовної вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,0877 га вона взагалі є неналежним відповідачем, адже вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і свою земельну ділянку площею 3,0878 га, кадастровий номер 5321055100:00:005:0224 вона вже оформила 01.05.2025, а [PERSON] хоче оформити в судовому порядку земельну ділянку площею 3,0877 га після смерті [PERSON] та [PERSON] . З наданих [PERSON] витягів з Державного реєстру речових прав вбачається, що земельна ділянка площею 3,0877 га, на яку претендує [PERSON] , зареєстрована за власником [PERSON] , має кадастровий номер 5321055100:00:005:0275 і нині перебуває в оренді у СТОВ "Говтва" згідно з договором оренди землі від 31.10.2016. У постанові Полтавської районної державної нотаріальної контори від 03.04.2025 не вказано, що [PERSON] відмовлено в оформленні спадщини саме на цю земельну ділянку, а тому вона може оформити право власності на це спадкове майно в нотаріальному порядку і відповідно ця вимога не підлягає розгляду судом. Тобто, [PERSON] вирішила за рахунок судового рішення зекономити гроші на оформлення спадщини щодо цієї земельної ділянки, адже у нотаріуса таке оформлення коштує 7-10 тис. грн, а так [PERSON] сплатила лише судовий збір у розмірі 1 346,40 грн, який доречі хоче стягнути з [PERSON] , і у подальшому на підставі судового рішення зареєструвати своє право власності в Державному реєстрі речових прав. Чинним законодавством не передбачено включення банківських послуг до складу судових витрат у вигляді судового збору, а тому позовна вимога [PERSON] про стягнення таких витрат не підлягає задоволенню. 25.08.2025 третя особа приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимка О.І. надав суду клопотання, в якому вказав, що при розгляді позовів [PERSON] та [PERSON] покладається на розсуд суду та просив провести розгляд справи за його відсутності /том 2, а.с. 168/. 01.09.2025 до суду надійшла заява представника [PERSON] - адвоката Ткаченко С.В. про зміну предмету позову /том 2, а.с. 180-181/. Адвокат Ткаченко С.В. просила: 1) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.06.2017, видане державним нотаріусом Уманець М.В., на ім`я [PERSON] про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ) скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38044451 від 09.11.2017 в Державному реєстрі речових прав, державний реєстратор Кутова О.В., про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5321055100:30:001:0666 за [PERSON] , 3) визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом від 04.09.2024 після смерті [INFO] [PERSON] право власності на 1/3 частини будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] , 4) визнати за [PERSON] згідно норм ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 5321055100:30:001:0666, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , 5) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені у справі судові витрати. Ухвалою суду від 02.09.2025 прийнято до розгляду заяву представника [PERSON] - адвоката Ткаченко С.В. про зміну предмету позову /том 2, а.с. 190-192/. 23.10.2025 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач за першим позовом та відповідач за другим позовом [PERSON] та її представник - адвокат Ткаченко С.В. в судовому засіданні підтримали змінені позовні вимоги, просили задовольнити ці вимоги у повному обсязі та відмовити у повному обсязі у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] з підстав, вказаних у позові, відповіді на відзив на цей позов, відзиві на позов [PERSON] та в судовому засіданні. Адвокат Ткаченко С.В. вказала, що спірне будинковолодіння було колгоспним двором і відповідно [PERSON] , спадкоємцем якого за заповітом є [PERSON] , як член цього колгоспного двору мав право на 1/3 частини цього будинковолодіння. Крім того, маючи право на 1/3 частини цього будинковолодіння, [PERSON] відповідно мав право і на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,15 га призначеної для обслуговування цього будинковолодіння (присадибна ділянка). Належні та достатні докази того, що спадкодавець [PERSON] , як член колгоспного двору, втратив своє право на 1/3 частини спірного будинковолодіння та відповідно 1/3 частини земельної ділянки для його обслуговування, відсутні. У матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що [PERSON] знав про те, що [PERSON] оформив на себе право власності на весь спірний будинок. У даній справі не може бути застосовано строки позовної давності, адже [PERSON] звернулася до суду із позовом у передбачений законом трирічний строк, крім того, строки позовної давності декілька разів зупинялися у зв`язку із карантином через коронавірус та воєнним станом в Україні. Позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню у повному обсязі. [PERSON] не заперечує проти того, що 2/3 частини спірних будинковолодіння та земельної ділянки належить спадкоємцеві [PERSON] , але 1/3 частини цього майна належить [PERSON] , як спадкоємцеві за заповітом після смерті [PERSON] . Адвокат Ткаченко С.В. також просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду, докази понесення яких вже наявні у справі, та витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких буде надано суду у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом 5 днів з дня ухвалення рішення суду. Відповідач за першим позовом та позивач за другим позовом [PERSON] та її представник - адвокат Таран Р.Ф. в судовому засіданні вказали, що заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] , підтримують позовні вимоги [PERSON] та просять задовольнити ці вимоги у повному обсязі з підстав, вказаних у позові [PERSON] , відзиві на позов [PERSON] та в судовому засіданні. Адвокат Таран Р.Ф. вказав, що хоча спадкодавець [PERSON] , як член колгоспного двору, і мав право на 1/3 частини спірного будинковолодіння та 1/3 частини присадибної земельної ділянки, однак він цим правом не скористався, не вжив жодних дій щодо оформлення права власності на належну йому частку у майні колгоспного двору. [PERSON] знав про те, що [PERSON] 06.06.2017 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на все спірне будинковолодіння, а не лише на належну йому 2/3 частини цього майна, однак це свідоцтво [PERSON] не оспорив та не оформив своє право власності на належну йому 1/3 частини майна. З матеріалів цивільної справи № 529/889/19 за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між ним, як вітчимом, та [PERSON] , як пасинком, та встановлення факту проживання ними однією сім`єю більше п`яти років на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] вбачається, що подаючи цю заяву до суду ще 19.08.2019 [PERSON] знав про те, що [PERSON] 06.06.2017 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на все спірне будинковолодіння, адже посилався на нього у цій заяві, однак протягом 5 років з цього часу до дня своєї смерті [INFO] не оспорював це свідоцтво, не оформив свою частку у майні колгоспного двору, тобто він знав про своє право, однак до кінця його не набув, тобто фактично відмовився від нього. [PERSON] за заповітом має право на успадкування майна, що належало [PERSON] на час його смерті, однак оскільки належна йому як члену колгоспного двору 1/3 частини майна не була ним оформлена, то відповідно і не може бути успадкована [PERSON] . Адвокат Таран Р.Ф. просив застосувати строк позовної давності, вказуючи на те, що строк позовної давності для позивачів дійсно не пропущений, однак у даній справі строк позовної давності має відраховуватися саме з того часу, коли [PERSON] знав про оформлення [PERSON] нині оспорюваного свідоцтва від 06.06.2017 (з 2019 року), однак протягом більше ніж три роки не вчинив жодних дій щодо оспорювання цього свідоцтва та оформлення прав на свою частку у майні колгоспного двору. Представники третіх осіб Диканської селищної ради, Полтавської районної державної нотаріальної контори та приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимка О.І. в судове засідання не з`явилися, ці треті особи надали суду клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи сторін у справі, їх представників, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З матеріалів справи вбачається, що 04 вересня 2024 року [PERSON] склав заповіт на ім`я [PERSON] , відповідно до якого заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося, з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право, і що буде належати йому на момент смерті. Цей заповіт посвідчено приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимкою О.І. та зареєстровано його в реєстрі за № 1634 /том 1, а.с. 12/. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Диканської селищної ради /том 1, а.с. 13/. З наявної у матеріалах справи копії постанови приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимки О.І. від 04.04.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа щодо належності спадкодавцеві [PERSON] будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] . Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.06.2017 в.о. в порядку заміщення державного нотаріуса Диканської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманцем М.В., власником цього будинковолодіння є [PERSON] /том 1, а.с. 39/. Відповідно до наявних у матеріалах справи копії, архівної копії рішення Виконавчого комітету Диканської селищної Ради народних депутатів від 20.04.1993 № 130, копії свідоцтва про право особистої власності № [NUMBER] , виданого 24.05.1993 Виконавчим комітетом Диканської селищної Ради народних депутатів, копії повідомлення ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" вказане вище будинковолодіння являлося колгоспним двором і його власником була голова колгоспного двору [PERSON] /том 1, а.с. 16, 36, 151, 171, 205/. З копії технічного паспорта, виготовленого ПП ПБТІ "Інвентаризатор", вбачається, що будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , складається з житлового будинку (літ. А-1), сараю (літ. Б), погріба (літ. б), вбиральні (літ. В), сараю (літ. Г), огорожі (№ 1) /том 2, а.с. 72-75/. З копії державного акта на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 034270 від 28.03.1996 вбачається, що [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,15 га, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої по [ADDRESS] /том 1, а.с. 21/. З довідки ЦНАП Диканської селищної ради від 26.09.2024 за вих. № 1505/09.1-13 вбачається, що станом на 24.05.1993 будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , відносилося до типу колгоспного двору. Членами цього колгоспного двору станом на 24.05.1993 були: [PERSON] (голова колгоспного двору), [PERSON] та [PERSON] . Вказані відомості надано на підставі будинкової книги та архівних відомостей /том 1, а.с. 18/. З наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.03.1987 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб між собою 27.03.1987 /том 1, а.с. 17/. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.1973 вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] /том 2, а.с. 61/. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції у Полтавській області /том 1, а.с. 19/. З копії спадкової справи № 22/16, заведеної 02.03.2016 Диканською державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] /том 2, а.с. 120-130/ вбачається, що заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] подав її син [PERSON] . Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини по закону на користь сина померлої - [PERSON] . З матеріалів справи /том 1, а.с. 22, том 2, а.с. 129/ вбачається, що 06 червня 2017 виконуючий обов`язки в порядку заміщення державного нотаріуса Диканської державної нотаріальної контори, державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець М.В. видав свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходиться по [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] є її син [PERSON] , у тому числі з урахуванням 1/2 частки, від якої відмовився чоловік померлої - [PERSON] . Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 05.07.2016 у справі № 529/700/16-ц було визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 3,09 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Диканської селищної ради /том 2, а.с. 18-19/. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 22.08.2017 у справі № 529/743/17 було визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,19 га, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території смт Диканька Диканської селищної ради Полтавської області /том 2, а.с. 226/. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Диканським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області /том 1, а.с. 24/. З копії спадкової справи № 13/2019, заведеної 12.02.2019 приватним нотаріусом Диканського районного нотаріального округу Полтавської області Шимкою О.І. до майна померлого [INFO] [PERSON] /том 2, а.с. 169-179/ вбачається, що заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] подали [PERSON] , вітчим спадкодавця, та [PERSON] , рідний брат [PERSON] , дядько спадкодавця [PERSON] та чоловік [PERSON] . Спадщина після смерті [PERSON] не була оформлена ні [PERSON] , ні [PERSON] . З повідомлення приватного нотаріуса Диканського районного нотаріального округу Полтавської області Шимки О.І. від 30.07.2019 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують факт родинних відносин між ним та спадкодавцем [PERSON] /том 2, а.с. 179/. Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 15.11.2019 у справі 529/889/19 заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між ним, як вітчимом, та [PERSON] , як пасинком, та факту проживання однією сім`єю більше п`яти років на час відкриття спадщини залишено без розгляду у зв`язку із наявністю спору про право /том 3, а.с. 1/. Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 22.01.2020 у справі 529/3/20 позовну заяву [PERSON] до Диканської селищної ради про встановлення факту родинних відносин між ним, як вітчимом, та [PERSON] , як пасинком, та факту проживання однією сім`єю більше п`яти років на час відкриття спадщини визнано неподаною та повернуто позивачу [PERSON] без розгляду зв`язку із неусуненням ним недоліків позовної заяви у встановлений судом строк /том 3, а.с. 3/. [INFO] помер [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] , дядьком спадкодавця [PERSON] та одним із його спадкоємців, який подав заяву про прийняття спадщини, але не оформив її, та чоловіком [PERSON] , відповідачки за першим позовом та позивачки за другим позовом /том 2, а.с. 56, 57, 61-64/. З копії спадкової справи № 62/2019, заведеної 03.07.2019 Диканською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] /том 2, а.с. 131-147/ вбачається, що заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] подала його дружина [PERSON] . З цієї спадкової справи вбачається, що [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину від 07.02.2020 на будинковолодіння по [ADDRESS] , на земельну ділянку площею 0,1305 га, кадастровий номер 5321055100:30:001:0057, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за цією адресою, на земельну ділянку площею 5,3481 га, кадастровий номер 5321055100:00:005:0098, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Диканської селищної ради, а також свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.09.2021 на транспортний засіб марки ПР, моделі ЛЕВ 183121, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . З копії постанови Полтавської районної державної нотаріальної контори від 03.04.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії /том 2, а.с. 71/ вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого [PERSON] , що належало спадкодавцю [PERSON] , яке прийняв [PERSON] , але не оформив свої спадкові права, а саме на житловий будинок з побудовами, розташований по [ADDRESS] , у зв`язку із наявністю спору про розподіл спадкового майна, адже до нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про призупинення дій по цій спадковій справі, адже вона претендує на частку цього майна за заповітом. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статті 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про власність" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Згідно з ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу). Відповідно до статті 112 цього Кодексу майно колгоспного двору може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Частка непрацездатного і неповнолітнього члена колгоспного двору, як зазначено у ст. 123 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, яка була чинною до 1991 року, визначається виходячи з рівного права всіх членів двору на їх спільне майно, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Тобто, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору і кожен член колгоспного двору мав право на частину майна двору в рівних частках. З наявних у матеріалах справи копії, архівної копії рішення Виконавчого комітету Диканської селищної Ради народних депутатів від 20.04.1993 № 130, копії свідоцтва про право особистої власності № [NUMBER] , виданого 24.05.1993 Виконавчим комітетом Диканської селищної Ради народних депутатів, копії повідомлення ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", довідки ЦНАП Диканської селищної ради від 26.09.2024 за вих. № 1505/09.1-13 (складеної на підставі будинкової книги та архівних відомостей) вбачається, що спірне будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , являлося колгоспним двором і його власником була голова колгоспного двору [PERSON] , а членами цього колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON] /том 1, а.с. 16, 18, 36, 151, 171, 205/. Враховуючи зазначене та вказані вище норми законодавства, суд приходить до висновку, що кожному з членів колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належало на праві власності по 1/3 частини спірного будинковолодіння. Виходячи з рівності часток членів колгоспного двору до складу спадщини після смерті [PERSON] входила лише належна їй як члену колгоспного двору 1/3 частини спірного будинковолодіння. Враховуючи те, що з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , як чоловік померлої [PERSON] , відмовився від своєї частки у спадкуванні на користь її сина [PERSON] , то відповідно після смерті [PERSON] змінилося співвідношення часток у майні колгоспного двору, а саме [PERSON] належало 2/3 частини спірного будинковолодіння (його 1/3 частини як члена колгоспного двору + 1/3 частини у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] ), а [PERSON] належала 1/3 частини будинковолодіння як члену колгоспного двору. Вказане вище у сукупності свідчить про те, що [INFO] [PERSON] , у порушення вимог законодавства, без врахування того, що будинковолодіння, яке входило до спадкового майна, було колгоспним двором, і належна [PERSON] як члену колгоспного двору 1/3 частини цього будинковолодіння не входила у спадщину, в.о. в порядку заміщення державного нотаріуса Диканської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманцем М.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на все спірне будинковолодіння, а не на 2/3 частини. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи те, що відповідно до вимог законодавства спадкодавцю [PERSON] , як члену колгоспного двору, належала лише 1/3 частини спірного будинковолодіння, яка у порядку спадкування повністю перейшла [PERSON] , адже [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на його користь, належна [PERSON] , як члену колгоспного двору, 1/3 частини цього будинковолодіння не входила у спадщину, тобто [PERSON] було неправомірно видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.06.2017 на все спірне будинковолодіння, то відповідно до вимог ст. 1301 ЦК України це свідоцтво підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності в іншому розмірі. Згідно з ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 755/9555/18 викладено правовий висновок про те, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (п. 5.17 постанови від 04.09.2018 у справі № 915/127/18). Виходячи з встановленого ст. 377 ЦК України, ч. 2 ст. 120 ЗК України принципу єдності об`єкта нерухомого майна (зокрема житлового будинку з господарськими будівлями) та земельної ділянки, на якій він розташований, суд приходить до висновку, що [PERSON] , якому як члену колгоспного двору, належала 1/3 частини спірного будинковолодіння, також належала і 1/3 частини земельної ділянки, на якій знаходилося це будинковолодіння та яка має цільове значення для будівництва та обслуговування цього будинковолодіння. Враховуючи вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку, що за [PERSON] було протиправно зареєстровано право приватної власності на всю земельну ділянку, на якій знаходиться спірне будинковолодіння, адже відповідно до вимог законодавства він мав право лише на 2/3 частини цієї земельної ділянки, що відповідає належним йому 2/3 частини будинковолодіння, інша 1/3 частини земельної ділянки належала [PERSON] , що відповідає належній йому, як члену колгоспного двору, 1/3 частини спірного будинковолодіння. Також, наявні у справі докази у їх сукупності свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] за життя мав право на 1/3 частини спірного будинковолодіння, як член колгоспного двору, та відповідно мав право на 1/3 частини земельної ділянки, на якій знаходилося це будинковолодіння, вказане майно є спадковим. Щодо вимоги представника [PERSON] - адвоката Тарана Р.Ф. про застосування строку позовної давності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним ріщення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливлаі про це зроблено заяву іншою стороноюу справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови у задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15.04.1991, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , його спадкоємець за заповітом [PERSON] звернулася до суду із позовом 09.04.2025, тобто нею не пропущено трирічний строк позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] оскаржує свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.06.2017 у зв`язку із його незаконністю, адже згідно з ним [PERSON] визнано спадкоємцем після смерті [PERSON] на все спірне будинковолодіння, а також просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/3 частини спірного будинковолодіння та на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,15 га під ним, адже що відповідно до вимог законодавства [PERSON] , як член колгоспного двору, мав право на ці 1/3 частини нерухомого майна. [PERSON] вказує, що [PERSON] , як член колгоспного двору, не втратив свого права на 1/3 частину спірного спадкового майна. Представник [PERSON] - адвокат Ткаченко С.М. в судовому засіданні вказала, що у справі відсутні докази того, що [PERSON] був раніше обізнаний про наявність оспорюваного свідоцтва від 06.06.2017 та відповідно про те, що його права порушено. При цьому, з матеріалів дослідженої в судовому засіданні цивільної справи № 529/889/19 вбачається, що ще 19 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до Диканського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту родинних відносин між ним, як вітчимом, та [PERSON] , як пасинком, та про встановлення факту проживання однією сім`єю більше п`яти років на час відкриття спадщини. Зі змісту цієї заяви вбачається, що [PERSON] у ній посилався зокрема на нині оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.06.2017, згідно з яким [PERSON] було визнано спадкоємцем після смерті [PERSON] на все спірне будинковолодіння. [PERSON] також додав до заяви копію цього свідоцтва. Тобто, із вказаного вище вбачається, що [PERSON] ще з 19 серпня 2019 року вже достовірно знав про наявність нині оспорюваного свідоцтва про право на спадщину та відповідно з цього часу вже достовірно знав про те, що його права порушено, адже при видачі цього свідоцтва, у порушення вимог законодавства, не було враховано те, що він, [PERSON] , як член колгоспного двору, має право на 1/3 частини вказаного у цьому свідоцтві будинковолодіння. Однак, з 19 серпня 2019 року і до дня смерті [INFO] , тобто протягом п`яти років (при трирічному строкові позовної давності) [PERSON] не оскаржував вказане вище свідоцтво та не вживав заходів щодо оформлення належної йому, як члену колгоспного двору, 1/3 частини спірного будинковолодіння та 1/3 частини земельної ділянки, на якій воно знаходиться. [PERSON] та її представник не надали суду доказів поважності причин пропуску спадкодавцем [PERSON] трирічного строку позовної давності щодо звернення до суду із позовом про оскарження вказаного вище свідоцтва та оформлення належної йому, як члену колгоспного двору, частки майна. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки спадкодавець [PERSON] , достовірно знаючи ще з 19.08.2019 про наявність нині оспорюваного свідоцтва про право на спадщину від 06.06.2017 і відповідно з цього часу достовірно знаючи про порушення його прав, адже при видачі цього свідоцтва, у порушення вимог законодавства, не було враховано те, що він, [PERSON] , як член колгоспного двору, має право на 1/3 частини вказаного у цьому свідоцтві будинковолодіння, не вчиняв з цього часу і до дня смерті [INFO] дій щодо оскарження цього свідоцтва та оформлення належної йому частки майна, пропустив трирічний строк звернення до суду із відповідним позовом щодо захисту його порушених прав, то відповідно він втратив своє право на належну йому, як члену колгоспного двору, 1/3 частини спірного будинковолодіння і на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться під цим будинковолодінням. Вказане вище у сукупності свідчить про те, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , останнім вже було втрачено його право на 1/3 частини спірного будинковолодіння і на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться під цим будинковолодінням і вказане майно не увійшло до спадкової маси. Враховуючи вказане вище у сукупності, те, що [PERSON] , як член колгоспного двору, відповідно до вимог законодавства за життя дійсно мав право на 1/3 частини спірного будинковолодіння і на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться під цим будинковолодінням, однак спадкодавець [PERSON] пропустив трирічний строк позовної давності щодо захисту своїх порушених прав і у зв`язку із цим фактично втратив своє право на вказане майно і відповідно на час відкриття спадщини це майно взагалі не увійшло до складу спадщини, адже [PERSON] на нього вже не мав прав, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] у повному обсязі у зв`язку із безпідставністю позову. Враховуючи те, що [PERSON] , яка претендувала за заповітом після смерті [PERSON] на 1/3 частину спадкового майна у вигляді спірного будинковолодіння та на 1/3 частини земельної ділянки, на якій воно знаходиться, відмовлено у задоволенні позову, у матеріалах справи наявні докази того, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON] , вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на спірне будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,15 га, призначену для будівництва та обслуговування цього будинковолодіння. Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 3,0877 га, з кадастровим номером 5321055100:00:005:0275, для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Диканської селищної ради, адже у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.04.2025 /том 2, а.с. 71/ взагалі не вказано про те, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на цю земельну ділянку, у цій постанові йшлося лише про відмову в оформленні спадкових прав на спірне спадкове майно, на 1/3 частину якого претендувала за заповітом [PERSON] , тобто [PERSON] не надала суду належних та достатніх доказів того, що існують перешкоди в оформленні спадкових прав на цю земельну ділянку в нотаріальному порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися лише тоді, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не претендувала на спадщину у вигляді земельної ділянки площею 3,0877 га, з кадастровим номером 5321055100:00:005:0275, для товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю [PERSON] , спадкоємцем якого був [PERSON] , а претендувала лише на належну спадкодавцю [PERSON] 1/3 частини спірного будинковолодіння та на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,15 га під цим будинком, тобто [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування на цю земельну ділянку площею 3,0877 га. За неможливості оформлення спадкових прав на цю земельну ділянку у нотаріальному порядку, враховуючи те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем свого чоловіка [PERSON] , то належним відповідачем у відповідному позові мала б бути Диканська селищна рада, на території якої розташована ця земельна ділянка. Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно у вигляді спірного будинковолодіння та спірної земельної ділянки площею 0,15 га задоволено, у матеріалах справи наявні докази сплати [PERSON] судового збору за ці дві позовні вимоги у загальному розмірі 5 264,10 грн /том 2, а.с. 81/, то відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені [PERSON] судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за вказані позовні вимоги у загальному розмірі 5 264,10 грн підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Враховуючи те, що у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,0877 га відмовлено, то сплачений [PERSON] судовий збір за цю позовну вимогу у розмірі 1 311,40 грн не підлягає стягненню з [PERSON] та залишається за [PERSON] . Враховуючи те, що положеннями ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" не передбачено можливість включення до суми судового збору банківських послуг з його сплати, то суд вважає за необхідне відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь коштів, витрачених на банківські послуги зі сплати судового збору у загальному розмірі 106,10 грн. [PERSON] не заявлялися вимога про стягнення з [PERSON] на її користь понесених у справі витрат на професійну правничу допомогу, у справі відсутні докази понесення [PERSON] таких витрат, а тому це питання не було предметом судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial