Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 07 серпня 2019 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір № 95527403000(26206966286181), за умовами якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у сумі 49 700,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 55 % річних. Кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач свої зобов`язання з повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. 19 лютого 2021 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» укладено договір № 200, за умовами якого АТ «УКРСИББАНК» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» право вимоги за кредитними договорами, зокрема укладеним з відповідачем. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», у свою чергу, уклало договір № 04/22/02/2021/1 від 22 лютого 2021 року, згідно з умовами якого відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги, зокрема до відповідача. 10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклали договір № 10-01/2023, згідно з умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило позивачу права вимоги, зокрема до відповідача за договором №95527403000(26206966286181). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеним договором у розмірі 74 624,47 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач подав відзив, в якому зазначає, що розмір заборгованості за укладеним ним кредитним договором, право вимоги за яким первісний кредитор передав ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», станом на дату укладення договору факторингу № 200 є непідтвердженим. Банк не надав жодних документів, зокрема розрахункових виписок, які підтверджували б наявність такої заборгованості станом на 19 лютого 2021 року. На підставі договору факторингу № 04/22/02/2021/1 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» передало ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до відповідача у розмірі, аналогічному отриманому за договором факторингу № 200. Проте ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснювало нарахування процентів у розмірі 55 % річних. З 06 серпня 2021 року нарахування процентів припинено. Вважає таке нарахування неправомірним. Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що він був повідомлений про заміну кредитора. Також посилається на те, що умови кредитного договору створюють додаткове фінансове навантаження на споживача та ставлять під сумнів як розмір первинної заборгованості, так і сам кредитний договір у частині нарахування комісій та процентів. Зазначає, що з викладених підстав ним подано звернення до Національного банку України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є непідтвердженим та неспівмірним зі складністю справи. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідь на відзив. 04 лютого 2026 року судом отримано відповідь на відзив. Відзив отримано позивачем 22 січня 2026 року. Позивач просить поновити строк для подання відповіді на відзив, посилаючись на систематичну відсутність електропостачання та збільшення інтенсивності та частоти ракетних обстрілів, у зв`язку з чим підготовка документів займає більше часу. Відповідач просить відмовити у поновленні процесуального строку для подання відповіді на відзив, вважає зазначені позивачем причини неповажними. З огляду на викладені аргументи позивача суд вважає можливим взяти до уваги викладені у відповіді на відзив доводи позивача. У відповіді на відзив позивач зазначає, що укладений між первісним кредитором та відповідачем договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін. Позичальник був ознайомлений з умовами договору, висловив своє волевиявлення шляхом його підписання, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Відсотки є обов`язковою умовою кредитного договору та платою за користування кредитними коштами до їхнього повного повернення. Відповідач не вчинив дій, спрямованих на відкликання протягом 14 календарних днів своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, к це передбачено частиною 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та частиною 1 статті 5 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначає, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Якщо кредитним договором передбачено право кредитора на нарахування процентів за користування кредитом та/або процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання до моменту його повного погашення, таке право не припиняється внаслідок відступлення права вимоги, а переходить до нового кредитора у повному обсязі. Сам факт заміни кредитора не може змінювати ані зміст зобов`язання, ані обсяг прав боржника та обов`язків боржника. Тому вважає правомірним нарахування процентів після набуття права вимоги на підставі договору факторингу. Крім того, зазначає, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на правничу допомогу є співмірною зі складністю справи. Письмові пояснення позивача. У письмових поясненнях представник позивача зазначає, що Закон України «Про захист прав споживачів» покладає обов`язок на позичальника бути відповідальним та добросовісним при укладенні договору та вчиняти відповідні дії з метою повного з`ясування умов кредитування. Будь-яких заперечень або претензій від відповідача щодо суми отриманого кредиту, невідповідності умовам договору чи особистим цілям та волевиявленню позичальника на адресу кредитора (усно чи письмово) не надходило. Відповідачем не надано доказів виконання зобов`язання, неправильного нарахування виниклої суми заборгованості, контррозрахунку. Процесуальні дії у справі. 02 січня 2026 року позовна заява надійшла до суду. 12 січня 2026 року судом отримана інформація про реєстрацію місця проживання відповідача. 15 січня 2026 року суддя скористався даними з Державного реєстру осіб-платників податків. 15 січня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано докази. 10 березня 2026 року відмовлено у поновленні пропущеного процесуального строку та задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Фактичні обставини, встановлені судом. 07 серпня 2019 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 95527403000. За умовами договору банк відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану «Револьверна Кредитна Картка «Шопинг НПК (55G)» поточний рахунок № [NUMBER] . Банк встановлює ліміт овердрафту (надає кредит) на картковому рахунку клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених договором-анкетою та правилами (п. 1.2 договору-анкети). Ліміт кредитування становить 49 700,00 грн, строк дії ліміту кредитування по 10 серпня 2021 року, процентна ставка 55 % річних. Відповідач ознайомився з умовами договору та погодився з ними. Кредитодавець умови договору виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту в сумі 49 700,00 грн, що підтверджується витягом з виписки по рахунку, наданою АТ «УКРСИББАНК» на ухвалу про витребування доказів. 19 лютого 2021 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» укладено договір факторингу № 200, за умовами якого АТ «УКРСИББАНК» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» право вимоги за кредитними договорами, зокрема договором № 95527403000 (номер рахунку 26206966286181) (номер запису в реєстрі боржників 290). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 62 516,43 грн, з яких: тіло кредиту 48 699,02 грн, проценти 13 817,41 грн. У реєстрі боржників сумою наданого відповідачу кредиту зазначено 50 000,00 грн. 22 лютого 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ « ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 04/22/02/2021/1, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за договором № 95527403000 (номер рахунку СТХ26206966286181) (номер запису в реєстрі боржників 290). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 62 516,43 грн, з яких: тіло кредиту 48 699,02 грн, проценти 13 817,41 грн. У реєстрі боржників сумою наданого відповідачу кредиту зазначено 50 000,00 грн. Згідно з наданим розрахунком ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснило нарахування відсотків за користування кредитом за договором № 26206966286181 у сумі 12 108,04 грн за період з 22 лютого 2021 року по 05 серпня 2021 року включно. 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договором № 26206966286181 (номер запису в реєстрі боржників 12372). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 74 624,47 грн, з яких: тіло кредиту 48 699,02 грн, проценти 25 925,45 грн. У реєстрі боржників сумою наданого відповідачу кредиту зазначено 50 000,00 грн. Відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 30 грудня 2025 року заборгованість відповідача за договором № 26206966286181 становить 74 624,47 грн, що складається із: тіло кредиту 48 699,02 грн, проценти 25 925,45 грн. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором. При цьому суд враховує, що відповідачем оспорюється сума заборгованості, з посиланням на відсутність належного розрахунку заборгованості. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України). Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості. Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, зокрема розрахунок заборгованості, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23. Позивач на підтвердження наявної суми заборгованості обґрунтований розрахунок боргу не надав. До позову додано витяги з реєстрів боржників та розрахунки заборгованості, складені ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Разом з відповіддю на відзив позивач подав клопотання про витребування у первісного кредитора доказів, зокрема розрахунку заборгованості. При цьому причиною пропуску строку для подання клопотання про витребування доказів позивач називає те, що необхідність подати таке клопотання виникла на підставі викладених у відзиві заперечень. На переконання суду такі аргументи носять суб`єктивний характер, тому судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку для подання клопотання про витребування доказів та у задоволенні клопотання про витребування доказів. Згідно з цивільно-процесуальним законодавством позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а у разі неможливості зазначити про це і разом з позовною заявою подати клопотання про витребування доказів. При цьому наявність чи відсутність заперечень відповідача не впливає на обов`язок позивача довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Відсутність детального розрахунку позбавляє суд можливості пересвідчитися у наявності заборгованості та розмірах такої заборгованості, правомірності нарахування процентів, перевірити правильність такого нарахування, зокрема розмір нарахованих процентів, період такого нарахування, розмір застосованої процентної ставки, на яку суму кредиту нараховувалися проценти, здійснення позичальником платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів, початкову дату виникнення заборгованості. Крім того, судом встановлено, що у реєстрах боржників до договорів факторингу та відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги сумою наданого кредиту зазначено 50 000,00 грн, у договорі та виписці з особового рахунку 49 700,00 грн. Деталізованого розрахунку заборгованості позивачем не надано, на яку саме суму кредиту здійснювалося нарахування процентів, чи застосовувалася процентна ставка пільгового періоду тощо. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, первісний кредитор повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит та наявності і розміру заборгованості. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реєстри боржників за договорами факторингу та договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги лише констатують розмір заборгованості, проте не розкривають механізм її виникнення. Тому суд не може перевірити правильність нарахувань та у разі виявлення порушень при нарахуванні провести свій розрахунок. Викладене свідчить про те, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів наявності та розміру заборгованості. Крім того, між відповідачем та первісним кредитором укладено договір № 95527403000, за договорами факторингу № 200 та № 04/22/02/2021/1 відступлено право вимоги за договором № 95527403000. Проте за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 відступлено право вимоги за договором № 26206966286181. У реєстрах прав вимоги за договорами факторингу № 200 та № 04/22/02/2021/1 під номером 26206966286181 зазначено номер рахунку, а не номер договору. При цьому у складених ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» розрахунках заборгованості номером кредитного договору зазначено 26206966286181. Доказів укладення відповідачем договору № 26206966286181 до позову не додано. Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження позовних вимог, а обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження при розгляді справи. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. У зв`язку із відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed