Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 436962814 в розмірі 27096,00 грн та судові витрати, з підстав невиконання [PERSON] , зобов`язань за кредитним договором. Короткий виклад доводів позову Позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» обґрунтовує тим, що 02.07.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] уклали кредитний договір № 436962814 (далі договір № 436962814, кредитний договір). 28.11.2018 було укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого укладеного ряд додаткових угод про продовження його строку дії, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (ТОВ «Таліон Плюс») права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах. 31.12.2020 у додатковій угоді № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору факторингу № 28/1118-01 у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №148 від 25.08.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 право вимоги за кредитним договором № 436962814 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 20.10.2022 було укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Фінанс» (ТОВ «Онлайн Фінанс») права вимоги за договором № 436962814. Відповідач свої зобов`язання за укладеними кредитним договором №436962814 належним чином не виконує внаслідок у нього наявна заборгованість у розмірі 27096,00 грн, з яких: 8000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу - 8000,00 грн, 19096,00 грн -сума заборгованості по відсоткам. Вказаний розмір заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Відзив на позовну заяву не надходив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 21.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд у судове засідання не прибули. Представник позивача у позовній заяві просить справу слухати за відсутності представника товариства, підтримала позов, надала згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення про виклик на вебпорталі судової влади України, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Суд, відповідно до статті 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд призначив проголошення рішення о 17-30 год 04.03.2026. Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 02.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 436962814, за умовами якого, кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 8000,00 грн строком на 20 днів зі сплатою процентів за користування кредитом за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,75 % річних виключно за період строку визначеного в п.1.7 договору (20 днів). Договір підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором MNV9C25C (а.с. 7-10). Відповідно до платіжного доручення від 02.07.2021, на виконання умов договору № 436962814 від 02.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на картку [NUMBER] перераховані кошти у сумі 8000,00 грн (а.с. 10). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 436962814 від 02.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нарахувало [PERSON] заборгованість за період 02.07.2025 до 25.08.2021 з у розмірі 16976,00 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість за основною сумою, 8976,00 грн -заборгованість за відсотками (а.с. 11). До позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» долучило додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 укладену між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 31.12.2020, у якій текст договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 вікладений у новій редакції, зокрема до якої строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2021 (а.с. 13). 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 20102022, за умовами якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні «Таліон Плюс» права вимоги до боржників (а.с. 18-20). До договору до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» долучили реєстр прав вимоги № 1 від 21.10.2022, з якого вбачається, що [PERSON] вказаний у списку боржників за кредитним договором № 436962814 від 02.07.2021 за яким загальна сума заборгованості становить 27096,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою 8000,00 грн, заборгованість за відсотками 19096,00 (а.с. 21). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 436962814 від 02.07.2021 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» нарахувало [PERSON] заборгованість за період з 25.08.2021 до 21.10.2022 з у розмірі 27096,00 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість за основною сумою, 19096,00 грн -заборгованість за відсотками (а.с. 12). Застосовані норми права, висновки суду Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову, з таких підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77 - 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)). Позивач довів, що було укладено договір № 436962814 від 02.07.2021, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти в розмірі 8000,00 грн строком на 20 днів. Згідно з наданими розрахунками боргу, відповідач допустив невиконання умов договору, оскільки заборговність за кредитом у розмірі 8000,00 грн та за відсотками у сумі 1200,00 грн не сплатив. Відповідач не спростував цього факту. Як встановив суд, на підставі пункту 1.7 договору, кредит надається строком на 20 днів від дати отримання кредиту позичальником, тобто до 22.02.2021. Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду. Застосування позичальником зазначеного права продовження загального строку дисконтного періоду можливе до закінчення дисконтного періоду, а також під час пільгового періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних цьому пункті, не обмежена. (п. 1.8. договору). Доказів, що оплата процентів відповідачем супроводжувалася його коментарем або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду матеріали справи не містять. Так матеріали справи не місять доказів, що в особистому кабінеті позичальнику крелитодавцем відображено новий графік боргу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) в п. 95-108, щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). З розрахунку заборгованості сформованого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що відповідач відсотки за користування кредитом, які йому були нараховані за період з 02.07.2021 до 22.07.2021 у розмірі 1200, 00 грн не сплатив. Матеріали справи не містять доказів продовження строку договору, зокрема доказів того, що відповідач своїми діям ініціював продовження строку кредитування. Крім того, ТОВ «ФК «ЄАПБ», звертаючись до суду з позовом, не посилалося на нарахування процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. Таким чином, вказаний у позові розмір процентів - 19096,00 грн не узгоджується із погодженими сторонами у договорі розміром процентів, які складали 0,75 % від суми кредиту за кожний день користування, що за увесь період кредитування дорівнював 1200,00 грн. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження його права грошової вимоги до відповідача. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги є виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] , уклавши договір факторингу № 20102022 від 20.10.2022 з ТОВ «Таліон плюс», яке, в свою чергу, отримало право такої вимоги згідно договору факторингу № 28/1118-01 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно з п. 4.1. додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, сторони визначили порядок відступлення права вимоги, зокрема, наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру права вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги. У позовній заяві зазначено, що відповідно до реєстру боржників № 148 від 25.08.2021 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №436962814. Проте, відповідного реєстру боржників № 148 від 25.08.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 позивачем суду не надано, як і не долучено договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та інших додаткових угод, які укладалися цими ж сторонами до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. Отже, позивачем не доведено перехід права вимоги за кредитним договором № 436962814 від 02.07.2021 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», що, у свою чергу, виключає перехід права вимоги за вказаним кредитним договором до позивача на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, оскільки такий є похідним від договору факторингу, на підставі якого б ТОВ «Таліон плюс» належало право вимоги за кредитним договором № 436962814 від 02.07.2021 Тому, за таких підстав, суд у задоволенні позову відмовляє. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суд відмовив, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed