Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 4784554 від 03.07.2024 у загальній сумі 46711,95 грн., 2662,40 грн. витрат по сплаті судового збору та 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Свій позов мотивує тим, що 03.07.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4784554, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «83323», за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 8500 грн.; згідно із п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 03.07.2024 року по 28.06.2025; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. На пільговий строк 15 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1,425 відсотків у день та у разі невиконання умов договору повну ставку кредитування у розмірі 1,5 % у день. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 8500 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк». Проте, відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, кредитні кошти не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. 31 березня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу № 31-1/03/2025, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 4784554 від 03.07.2024 на суму 40182,27 грн. (8074,67 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27857,60 грн. заборгованість за процентами, 4250,00 грн. заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам). Станом на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору № 4784554 від 03.07.2024 не закінчився, а тому позивачем в межах строку дії договору, за період з 31.03.2025 по 28.06.2025 було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 10779,68 грн. В результаті невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 4784554 від 03.07.2024 у нього утворилась заборгованість на загальну суму 46711,95 грн. (8074,67 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 27857,60 грн. заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 10779,68 грн. заборгованість за відсотками нарахованими ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 89 календарних днів). Ухвалою суду від 29 січня 2026 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, позивачем на адресу відповідача була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу судом був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 30 січня 2026 року отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі. А 09.02.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що позовні вимоги він визнає частково. Наголосив на тому, що він є військовослужбовцем з 07.12.2022 і на нього розповсюджується дія ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому з нього не підлягають стягненню пеня, відсотки та штрафи. За таких обставин просить суд позов задовольнити частково та стягнути з нього тіло кредиту. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 03.07.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4784554, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «83323», за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 8500 грн.; згідно із п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 03.07.2024 року по 28.06.2025; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. На пільговий строк 15 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1,425 відсотків у день та у разі невиконання умов договору повну ставку кредитування у розмірі 1,5 % у день. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 8500 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк». Проте, відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, кредитні кошти не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. 31 березня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу № 31-1/03/2025, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 4784554 від 03.07.2024 на суму 40182,27 грн. (8074,67 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27857,60 грн. заборгованість за процентами, 4250,00 грн. заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам). Станом на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору № 4784554 від 03.07.2024 не закінчився, а тому позивачем в межах строку дії договору, за період з 31.03.2025 по 28.06.2025 було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 10779,68 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що в результаті невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 4784554 від 03.07.2024 у нього утворилась заборгованість на загальну суму 46711,95 грн. (8074,67 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 27857,60 грн. заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 10779,68 грн. заборгованість за відсотками нарахованими ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 89 календарних днів). Відповідач не заперечує факту підписання договору про надання фінансового кредиту № 2984567 від 03.07.2024та отримання кредитних коштів. Також, факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наданою АТ КБ «ПриватБанк» інформацією про те, що в банку на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] , на яку за період з 03.07.2024 по 08.07.2024 відбулося зарахування грошових коштів у сумі 8500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Надаючи оцінку обставинам щодо належного виконання кредитором свого обов`язку з надання кредитних коштів відповідачу на підставі кредитного договору суд виходить з наступного. Згідно з п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України всі учасники судового процесу рівні перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за договором про надання фінансового кредиту № 4784554 від 03.07.2024, обумовлено дійсністю договору факторингу № 31-1/03/2025. Факт набуття позивачем права вимоги на підставі такого договору факторингу підтверджується наданими суду копіями такого договору, витягу з реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру боржників. Щодо нарахування відсотків суд виходить із наступного. Так, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитом, які нараховані як первісним кредитором у сумі 27857,60 грн., так і самим позивачем у сумі 10779,68 грн. Проте, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Так, у ст. ст. 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Згідно п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. З моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на момент подання позову в Україні діяв особливий період. Статтею 3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей. Відповідно правової позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеної у п. 74 його постанови від 04.09.2024 р. у справі № 426/4264/19: «У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142». Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Разом з відзивом відповідач подав до суду копію довідки № 7303 від 13.11.2025, виданої військовою частиною [NUMBER] про те, що з 07.12.2022 і по теперішній час солдат [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] оперативно-тактичного з`єднання 1 корпусу Національної гвардії України « [INFO] ». Також до матеріалів справи відповідач долучив копію посвідчення учасника бойових дій на своє ім`я та копії витягів з Наказів про зарахування до списків військової частини [NUMBER] . Таким чином, суд погоджується із доводами відповідача про те, що на нього дійсно, як на військовослужбовця, на особливий період, поширюються пільги передбачені п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме, не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його військової служби, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України. Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що проценти за користування кредитом, які нараховані як первісним кредитором у сумі 27857,60 грн., так і позивачем у сумі 10779,68 грн. не підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене та виходячи з вимог вищевказаних Законів, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь позивача в сумі 8 074,67? грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених по справі судових витрат, то суд виходить із наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати по справі судовий збір в сумі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. За таких обставин, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (8074,67х100%:46711,95 = 17,29%), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1 729,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу (10000,00х17,29%:100% = 1 729,00). Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 460,33 грн. судових витрат по оплаті судового збору (2 662,40х17,29%:100% = 460,33).

Outcome: approved