Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем, який зареєстровано 22.12.2022 року у Звенигородському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис №305. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ними, як подружжям відсутні спільні інтереси, вони мають діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, зникло взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. На примирення не згодні. Тому, позивач просить суд розірвати їх з відповідачем шлюб, стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн. Представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якій вказала, що відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, у задоволенні вимог щодо стягнення з нього судових витрат заперечує, просить покласти на позивача витрати по сплаті судового збору та відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку із їх необґрунтованістю через відсутність відповідних доказів та неспівмірністю їх розміру наданим послугам. Позивач надала відповідь на відзив, зазначила, що не є фахівцем в галузі права, тому зверталась до адвоката за правовою допомогою та у розумінні закону ключовим є підтверджений факт надання послуг, а не спосіб надання, що підтверджується долученими до позову та даної відповіді доказами. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 06.02.2026 року відкрито спрощене провадження у справі з викликом (повідомленням) сторін, призначене судове засідання. До судового засідання позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача надала відзив на позов, просила розглянути справу за їх відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат. Позивач подала відповідь не відзив, на своїх вимогах наполягала у повному обсязі. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Шлюб між сторонами по справі зареєстрований 22.12.2022 року у Звенигородському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис №305, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.01.2026 року /видане повторно/(а.с.9). Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. На даний час сторони не підтримують шлюбних відносин через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, на примирення не згодні. IV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно із частиною другої статті 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Частиною третьою статті 115 СК України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Відповідно до приписів статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Верховний Суд у своїй практиці сформулював позицію за змістом, якої практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 141ЦПК України). Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом правової допомоги позивачу, зокрема надано договір про надання правничої допомоги №2 від 05.01.2026 року, акт прийняття-передачі наданих послуг від 29.01.2026 року, попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 18.01.2026 року та платіжна інструкція № 1.488491205.1 від 14.01.2026 року. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2019 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Колегія суддів зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). Суд, оцінивши опис робіт, які надані позивачу адвокатом вважає за необхідне задовольнити заяву про стягнення витрат на правову допомогу частково у розмірі 3000 грн., які є витратами за написання позовної заяви, а в інший частині відмовити, оскільки перелічені витрати не можна вважати неминучими (наприклад, і сама адвокат могла подати позов через «Електронний суд» без здійснення такої допомоги позивачу). Щодо заперечень відповідача, то суд зазначає, що у даному випадку шлюб міг бути розірваний і в позасудовому порядку, проте позивач все ж таки змушена була звернутись саме до суду, а відтак і понести відповідні витрати, які мають бути їй компенсовані.

Outcome: approved