Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2022767291 від 10 лютого 2019 року у розмірі 6457 грн. 71 коп. з підстав невиконання його умов, а також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 лютого 2019 року АТ «ОТП БАНК» та відповідач [PERSON] уклали Кредитний договір № 2022767291, за умовами якого банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені кредитним договором. На виконання умов вказаного договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Натомість, відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання. 18 серпня 2021 року АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» уклали договір факторингу №18/08/21, згідно з яким первісний кредитор АТ «ОТП БАНК» відступив на користь нового кредитора ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» право вимоги за кредитним договором № 2022767291 від 10 лютого 2019 року, продукт (CARD), укладеним між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] , а ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набув права грошової вимоги за вказаним договором та усіма додатковими угодами до нього. Згідно з договором факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» за кредитним договором № 2022767291 від 10 лютого 2019 року становить 6457 грн. 71 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4000 грн. 00 коп., заборгованість за процентами 2457 грн. 71 коп., заборгованість по комісії 0,00 грн., заборгованість по пені 0, 00 грн. Позивач зауважує, що під час укладення кредитного договору між первісним кредитором і відповідачем, сторонами було узгоджено всі істотні умови, зокрема розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Дане погодження умов, а також підписання кредитного договору відповідачем, свідчить про його належне та добровільне волевиявлення на укладення указаного правочину. ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, направлено повідомлення про відступлення права вимоги від АТ «ОТП БАНК» до ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору. Однак, станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача, ні на рахунок первісного кредитора не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за Кредитним договорам. Оскільки відповідач належним чином не виконала свого зобов`язання щодо повернення коштів, позивач ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернулося до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив. Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач подала відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 19 листопада 2025 року, у якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Узагальнені доводи та заперечення наведені у відзиві зводяться до того, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, а відтак позбавлена можливості сплатити заборгованість у вказаному розмірі. Окрім того, вказала, що позовну заяву позивачем подано із пропуском строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, правом на подачу відповіді на відзив не скористався. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, однак звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи без її участі. Вказала, що не має заперечень проти позову в частині стягнення заборгованості. Водночас заявила клопотання про зменшення розміру витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зауважила, що заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. є неспівмірною із складністю даною справи, ціною позову, виконаним адвокатом обсягом послуг, вважає, що у даному випадку достатнім, співмірним і справедливим розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу міг би бути розмір у 1000 грн. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10 лютого 2019 року [PERSON] подала до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» анкету-заяву на отримання кредиту, в якій зазначила свої персональні дані, такі як: ПІБ, дату народження, ідентифікаційний номер, дані свого паспорта, адресу реєстрації та проживання, номер мобільного телефону (а.с. 41). В заяві-анкеті про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» [PERSON] зазначила, що попередньо ознайомилася зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є ця заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК», та які розміщені на офіційному сайті банку www.otpbank.com.ua. 10 лютого 2019 року [PERSON] ознайомилася та підписала власноручним підписом паспорт споживчого кредиту, відповідно до пункту 3 якого, тип кредиту: кредит, ліміт якого становить 6148,90 грн., строк кредитування 24 місяці. Крім того, відповідно до пункту 3 паспорту споживчого кредиту на ім`я позичальника відкривається кредитна лінія: сума/ліміт кредиту: 1500 гривень (з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору); строк кредитування 36 місяців (з правом пролонгації); мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту безготівково (а.с.34). 10 лютого 2019 року АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір № 2022767291 (а. с.31). Відповідно до п.1.1 зазначеного Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: загальний розмір кредиту - 6148,90 грн.; дата остаточного повернення кредиту 10 лютого 2021 року. За умовами кредитного договору № 2022767291 від 10 лютого 2019 року заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил користування карткою, Інформаційного листка, Тарифів банку, які розміщені на офіційному сайті Банку. Згідно заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 2022767291 від 10 лютого 2019 року визначені умови обслуговування кредитної лінії, відповідно до яких за користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до договору. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить: 5 % на місяць. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних. На виконання умов вище вказаного договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Згідно з рахунком-фактурою та видатковою накладною відповідачу надано кредит на придбання товарів та страховий продукт «Мастер Сервіс» у загальному розмірі 6498 грн. 90 коп. (а.с.37, 37-зворот) Окрім того, на підтвердження позовних вимог представником позивача надано виписку по рахунку приватного клієнта за період 10.02.2019 року по 18.08.2021 року, у якому міститься інформація про користування відповідачем кредитною карткою (а.с.12-15). Всупереч умов Кредитного договору відповідач не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання. Згідно із розрахунком заборгованості, складеним АТ «ОТП Банк» за кредитним договором № 2022767291_CARD від 10.02.2019 року, картковий рахунок № [NUMBER] UAH, заборгованість за вказаним кредитним договором складає 6457 грн. 71 коп. (а. с. 45-49). При цьому, доказів погашення відповідач [PERSON] , вищевказаної заборгованості за кредитним договором позивачу АТ «ОТП Банк», матеріали справи не містять. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 18 серпня 2021 року ТОВ «Цикл Фінанс» та АТ «ОТП БАНК» уклали договір факторингу № 18/08/21, відповідно до пункту 1.1. якого клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (а. с. 19-23). Згідно з пунктами 1.2.-1.3. договору факторингу № 18/08/21, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату відповідно до умов цього договору. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами. Як вбачається з пункту 6.1. договору факторингу № 18/08/21, відповідно до умов цього договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників в розмірі портфеля заборгованості, яке виникло у клієнта внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання клієнтом боржникам кредитних коштів. Пунктом 6.2. договору факторингу № 18/08/2 визначено, що за цим договором клієнт передає, а фактор приймає право вимоги в розмірі портфеля заборгованості. Для підтвердження дійсності права вимоги, що відступається, клієнт надає фактору документацію в порядку, передбаченому цим договором. Право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання фактором та клієнтом умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників. З пункту 7.1. договору факторингу № 18/08/21 видно, що сторони домовились, що загальний ліміт фінансування по реєстру боржників № 1 складає 2,22 % та становить 2366306,98 грн, без ПДВ, станом на дату підписання сторонами цього договору. Згідно з пунктом 8.3. договору факторингу № 18/08/21 клієнт зобов`язаний в день підписання цього договору підготувати і передати факторові в електронній формі електронною поштою або кур`єрською доставкою на електронному носієві (флеш карта, компакт диск та інші оптичні носії інформації) реєстр боржників в електронному вигляді за формою, встановленою в додатку № 1 до цього договору, з усіма заповненими даними про боржників, які обов`язково повинні міститись в реєстрі боржників в електронному вигляді. В день підписання цього договору після отримання фактором реєстру боржників в електронному вигляді фактор формує, підписує та надає клієнту для підписання реєстр боржників у письмовому вигляді (додаток № 1 до цього договору) та акт приймання-передачі права вимоги до боржників (додаток № 2 до цього договору). Відповідно до пункту 13.1. договору факторингу договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного його виконання сторонами. Як вбачається з акту приймання-передачі реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 18/08/21 від 18.08.2021, укладеного 18 серпня 2021 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Цикл Фінанс», клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами пункту 8.3. договору факторингу № 18/08/21 від 18 серпня 2021 року реєстр боржників № 1, кількість боржників: 9499 (а. с. 11). Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до акта приймання-передачі реєстру божників № 1 від 18.08.2021 ТОВ «Цикл Фінанс» перерахувало АТ «ОТП БАНК» грошові кошти як оплату права грошової вимоги згідно з договором факторингу № 18/08/21 від 18.08.2021 (а. с. 29). Як вбачається з витягу додатку №1 до договору факторингу № 18/08/21, укладеного 18 серпня 2021 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Цикл Фінанс», клієнт передав, а Фактор прийняв заборгованість до боржника [PERSON] за кредитним договором № 2022767291 від 10 лютого 2019 року у розмірі 6457 грн. 71 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4000 грн. 00 коп., заборгованість за процентами 2457 грн. 71 коп. (а.с.17). 23 червня 2025 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості. Однак відповідач звернення проігнорувала, вимогу не задовольнила, погашення заборгованості не здійснила. Правовою підставою заявлених ТОВ «Цикл Фінанс» вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення. Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої). Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з вимогами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом частини першої статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, відповідно до якої, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом наведених норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, на підтвердження своїх вимог позивач надав паперові копії: анкети заяви на отримання кредиту, кредитного договору № 2022767291 від 10 лютого 2019 року, паспорта споживчого кредиту, які підписані відповідачем [PERSON] особисто, містять особисті дані позичальника: реквізити паспорта, адресу місця реєстрації, РНОКПП, номер телефону, визначені умови видачі кредиту та погоджені умови кредитування (а.с.31-41). Зазначені обставини свідчать про належне укладення кредитного договору № 2022767291 від 10 лютого 2019 року, в тому числі погодження відповідача [PERSON] з умовами вказаного договору. Як вбачається з виписки з рахунку [PERSON] за період з 10.02.2019 по 18.08.2021 року, відповідач користувалася грошовими коштами у АТ «ОТП БАНК». Отже, АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором № 2022767291 від 10 лютого 2019 року виконала у повному обсязі (а.с. 12-15). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Так, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору № 2022767291 від 10 лютого 2019 року. Зазначений договір недійсним не визнано. Окрім того, питання дійсності договору факторингу № 18/08/21 від 18.08.2021, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Цикл Фінанс», у встановленому законом порядку не оспорено. У матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання вказаного договору недійсним, або заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цих договорів. Таким чином, на підставі договору факторингу № 18/08/21 від 18.08.2021, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Цикл Фінанс», право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 2022767291 від 10 лютого 2019 року перейшло до ТОВ «Цикл Фінанс». Як вбачається з розрахунку, наведеного у позовній заяві, заборгованість відповідача за кредитним договором № 2022767291 від 10 лютого 2019 року становить 6457 грн. 71 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4000 грн. 00 коп., заборгованість за процентами 2457 грн. 71 коп. Відповідач не надала доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, в зв`язку з чим суд вважає його достовірним. Враховуючи вищевикладене, визнання позову відповідачем, відсутність обставин, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлених судом обставин спірних правовідносин, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у сумі 2422,40 грн. Щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Так, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Витрати за надання правової допомоги підтверджені позивачем належними доказами, а саме договором №43453613 про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року, додатковою угодою №2022767291(CARD) від 25 серпня 2025 року до договору №43453613 про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року, детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Кеню Д.В. від 25 серпня 2025 року, копією ордеру серії АІ № 1975517, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 10682/10. Згідно із детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Кеню Д.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Цикл Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості на підставі Договору про надання правової допомоги № 43453613 від 02.01.2025 та додаткової угоди до нього, склад, обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом - правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Цикл Фінанс», час, витрачений на виконання робіт (надання послуг) 0,5 години; вартість години 1000 грн.; загальна вартість робіт, наданих послуг і виконаних робіт 500 грн.; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач 2 години, вартість години1000 грн.; вартість послуги 2000 грн.; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 1 година; вартість години 500 грн.; вартість послуги 500 грн. разом 3000 грн. (а.с. 18). Згідно акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом підтверджено, що адвокат Кеню Д.В. надав, а клієнт ТОВ «Цикл Фінанс» прийняв правничу допомогу загальною вартістю 3000 грн. Оплата здійснена в повному обсязі при підписанні акту (а.с.10). Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року). Водночас, відповідачем у справі [PERSON] було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги. У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18. Тому виходячи із положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатським об`єднанням роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає слушними доводи відповідач та вважає, що зазначені ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. є завищеними. Зокрема суд звертає увагу, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні, стосується стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6457 грн. 71 коп., тобто у справі незначної складності, з огляду на ціну позову, а тому, підготовка документів для звернення до суду у рамках даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, послуги надані адвокатським об`єднанням є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції. З огляду на обставини справи, позицію сторони відповідача, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, в сумі 1500 грн., що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості. На підставі зазначеного та

Outcome: approved