Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

В жовтні 2025 року позивачка звернулася в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради і просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими спорудами під [ADDRESS] . Вона є єдиним спадкоємцем майна померлого за законом і у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Однак, оформити свої спадкові права на спірне будинковолодіння не в змозі, оскільки згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 8 серпня 1988 року даний будинок належить колгоспному двору. В судове засідання представник позивачки адвокат Вонсович М.М. подав письмову заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, просить позов задоволити. Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, у вирішенні позову покладається на думку суду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав з [PERSON] . Позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину та оформила частину своїх спадкових прав, що підтверджується матеріалами спадкової справи №135/2012, заведеної 1 березня 2012 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] , а також свідоцтвами про право на спадщину за законом, які видані 23 серпня 2012 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. до майна померлого [PERSON] . З матеріалів зазначеної спадкової справи також вбачається, що [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті [PERSON] в установленому законом порядку, подавши нотаріусу відповідні заяви. Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Березненської сільської ради народних депутатів Старокостянтинівського району Хмельницької області 8 серпня 1988 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, належить колгоспному двору, головою якого являлася [PERSON] . Згідно виписки по господарської книги, виданої Березненським старостинським округом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 22 квітня 2025 року № 14-10/21 станом на 15 квітня 1991 року, вищезазначене домогосподарство відносилось до суспільної групи колгоспний двір. Головою якого була [PERSON] та членом [PERSON] . Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; - згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] згідно записів у погосподарських книгах належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року головою якого була [PERSON] та членом [PERSON] , тому спірний будинок є їх спільною власністю, кожен з яких мав рівну частку у цьому будинку ( по частці). Отже, до складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла частка житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Судом також встановлено, що [INFO] помела [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 18 січня 2012 року секретарем Березненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, згідно якого усе своє майно заповіла [PERSON] . Позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину та оформила частину своїх спадкових прав, що підтверджується матеріалами спадкової справи №589/2024 від 5 грудня 2024 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] , а також свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, яке видане 25 квітня 2025 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. до майна померлої [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 1 квітня 2025 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. винесено постанову про відмову [PERSON] у оформленні спадщини на спірне будинковолодіння, оскільки воно відноситься до колгоспного двору. Враховуючи, що будинковолодіння [ADDRESS] було побудовано у 1958 році, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок належить колгоспному двору, станом на 15 квітня 1991 року головою якого була [PERSON] та членом [PERSON] , тому суд вважає за можливе визнати за позивачкою, яка є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом та спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, право власності на вищезазначений житловий будинок. Оскільки відповідачем по даній справі є орган місцевого самоврядування, тому суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок позивачки.

Outcome: approved