Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Токар О.М. в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] повноліття, посилаючись на те, що в період спільного проживання з відповідачем у них народилося троє дітей син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони спільно не проживають, стоїть питання про розірвання шлюбу між ними. Діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач має змогу та згідно діючого законодавства зобов`язаний утримувати неповнолітніх дітей. А тому позивач і змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Багачевського міського суду Черкаської області від 18.02.2026 відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до положень ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд, вивчивши письмові докази, вважає що даний позов підлягає до задоволення. Вимоги позивача законні та обґрунтовані. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10.03.2022 сторони зареєстрували шлюб у Дружківському ВДРАЦС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ (м.Харків), актовий запис № 32, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.9), виданого Дружківським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 304 сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.11), виданого Ватутінським ВДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), актовий запис № 96 сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.13), виданого виконавчим комітетом Багачевської міської ради Черкаської області, актовий запис № 7 сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи в м. Багачеве, Звенигородського р-ну, Черкаської обл. та проживають разом з позивачем в найманій квартирі за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копіями довідок ВПО, копією ордера № 3 на вселення в житлове приміщення від 24.07.2025, копією договору найму житлового приміщення від 24.07.2025 (а.с.7, 10, 12, 14, 19, 20-21). За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 27 Конвенції про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст. 182 СК України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. А тому суд, враховуючи викладене, вимоги чинного законодавства та те, що відповідач працездатний, є батьком неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а останні потребують матеріальної допомоги, вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їхніх неповнолітніх дітей у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] повноліття, що забезпечить, достатній рівень утримання дітей, так і надасть змогу відповідачу забезпечувати свої матеріальні потреби. Відповідно ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому суд вважає за необхідним, витрати по оплаті судового збору стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст. 180, 181, 182, 183 СК України та

Outcome: approved