Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

23 жовтня 2025 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суд з позовом до [PERSON] , уточнивши позовні вимоги, просили ухвалити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] не проживав разом із [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини в будинку за адресою: [ADDRESS] та визнати за позивачами право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] по 1/2 частці за кожним на наступне нерухоме майно: будинок (літ. А-1), загальною площею 58,9 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 5622682800:00:004:0074, площею 3,0300 га, що розташована на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; земельну ділянку кадастровий номер 5622682800:00:001:0160, площею 0,5817 га, що розташована на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. В обгрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить будинок садибного типу, що знаходиться у [ADDRESS] та земельні ділянки площею 3,0300 га та 0,5817 га, що розташовані на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Спадкоємцями померлої за заповітом є дочка [PERSON] та внуки [PERSON] , [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Відповідач спадщину фактично не прийняв, хоча і був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем. [PERSON] до смерті [PERSON] з нею не проживав, а проживав за іншою адресою, заяву про прийняття спадщини не подавав. Проте, постановою №713/02-14 від 25 вересня 2025 року державний нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину по 1/2 частці кожному на майно [PERSON] . Відмова нотаріуса обґрунтована тим, що [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований з [PERSON] за однією адресою. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивачі не з`явилися, подали до суду заяви, якими позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просил розглянути справу без їх участі. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань від останнього не надходило. Відзив на позов суду не подано. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що позивачі не заперечують проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, допитавши свідків, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] померла [INFO] в с. Копиткове, Рівненського району Рівненської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16.09.2022. За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном та 07.06.2013 склала заповіт, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла дочці [PERSON] та онукам [PERSON] , [PERSON] . Даний заповіт був посвідчений 07.06.2013 року секретарем Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області та зареєстрований в реєстрі за №24. Згідно довідки Здолбунівської міської ради Рівненської області від 21.02.2023, [PERSON] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з реєстраційного обліку 16.09.2022 у зв`язку з смертю [INFO] . Згідно довідки Здолбунівської міської ради Рівненської області від 03.08.2023 станом на 15.09.2022 в електронному реєстрі територіальної громади наявні відомості щодо інших осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , а саме [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні 25.02.2026 свідок [PERSON] надала показання, згідно яких з померлою [PERSON] відповідач у [ADDRESS] не проживав. Допитана в судовому засіданні 25.02.2026 свідок [PERSON] надала показання, згідно яких відповідач [PERSON] не проживав разом із [PERSON] і речей його за адресою [ADDRESS] , не було. Допитана в судовому засіданні 25.02.2026 свідок [PERSON] надала показання, згідно яких з померлою [PERSON] відповідач у [ADDRESS] не проживав, проживала лише позивач [PERSON] . Підстав для визнання показань свідків необґрунтованими чи неправдивими у суду не має, оскільки такі показання давалися свідками під присягою, останні були попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї, та спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Державна реєстрація у квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання особи за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 (провадження №61-39308св18) та від 28 квітня 2021 року, справа №204/2707/19 (провадження №61-15380св20). Положеннями ч. ч. 1,6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Суд вважає доведеною обставину, що [PERSON] , який зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживав за цією адресою разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, тому останній не може вважатися таким, що прийняв спадщину після [PERSON] . За таких обставин позовна заява у цій частині підлягає до задоволення. Встановлення вказаного факту необхідно позивачам для належного оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] . Як слідує з свідоцтва про право власності на домоволодіння від 26.02.1990, виданого на підставі рішення виконкому Здолбунівської районної ради народних депутатів від 14.02.1990 №41, домоволодіння [ADDRESS] записане в реєстрову книгу с. Копиткове том 1, сторінка 10, позиція 10, належить [PERSON] . Відповідно до технічного паспорта виготовленого 03.11.2023 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальна площа будинку, спорудженого 1962 року, складає 58,9 кв. м., житлова 33,5 кв. м. Згідно витягів з державного земельного кадастру на земельну ділянку від 20.07.2023 [PERSON] належали земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5622682800:00:004:0074, площею 3,0300 га, кадастровий номер 5622682800:00:001:0160, площею 0,5817 га, що розташовані на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Відповідно до матеріалів витребуваної спадкової справи 25.09.2025 з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса звернулися [PERSON] та [PERSON] , відомості про прийняття спадщини іншими особами відсутні. Постановою №713/02-14 від 25 вересня 2025 року державний нотаріус Здолбунівської нотаріальної контори Рева Л.Л. відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину по 1/2 частці кожному на майно [PERSON] з підстав того, що [PERSON] прийняв спадщину фактично, оскільки був зареєстрований за однією ж адресою разом з померлою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК Україниправо власностінабувається на підставах, що не заборонені законом, зокремаізправочинів. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням наведенного та з метою усунення обставин, які перешкоджають оформленню права власності на спадкове майно, суд вважає за потрібне встановити факт, що [PERSON] не проживав разом із [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини в будинку за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] , [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] по 1/2 частці за кожним на будинок садибного типу, загальною площею 58,9 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки кадастровий номер 5622682800:00:004:0074, площею 3,0300 га, кадастровий номер 5622682800:00:001:0160, площею 0,5817 га, що розташовані на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Вимог про стягнення судових витрат позивачі не заявляли, тому такі витрати слід віднести на їх рахунок. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved