Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» Усенко М.І. звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 5120064 від 17 березня 2021 року у розмірі 37200.00 грн та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 17 березня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 5120064, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 8000.00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені договором. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит на потрібну йому суму, однак відповідачка зі свого боку не виконала умов Кредитного договору. Пункт 7.1. Кредитного договору № 5120064 від 17 березня 2021 року визначає, що цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи Кредитний договір, відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» відповідачка підписала Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідачки та їй були перераховані кошти відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. 02 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ, на підставі якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до [PERSON] , включно, за кредитним договором № 5120064 від 17 березня 2021 року. Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 5120064 від 17 березня 2021 року була передана позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 73-МЛ від 02 липня 2021 року. Заборгованість відповідача, відповідно до Витягу з реєстру Боржників до договору відступлення прав вимог №73-МЛ від 02 липня 2021 року становить 37200.00 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8000.00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків 27600.00 грн, залишок по комісії - 1600.00 грн. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наділено правом грошової вимоги до [PERSON] . З огляду на вищевикладене, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 37200.00 грн та судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2422.40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000.00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча згідно ст.128 ЦПК України про день, час і місце розгляду справи була двічі повідомлена належним чином, не повідомив відповідач і про причини своєї неявки в судове засідання. Суд на підставі ст.280 ЦПК України проводив заочний розгляд даної справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд встановив наступні факти: 17 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит № 5120064, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 8000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії, що передбачені кредитним договором. Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Кредитного договору кредит надається строком на 30 днів, з 17 березня 2021 року (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 16 квітня 2021 року. Пунктом 1.5.1 Кредитного договору встановлено, що комісія за надання кредиту 1600,00 грн, яка нараховується за ставкою 20,00 % від суми кредиту одноразово. Згідно з пунктами 1.5.2 Кредитного договору проценти за користування кредитом: 3600.00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 4.1 Кредитного договору встановлено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, позичальник починаючи з дня наступного за останнім днем строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості) з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), за наявності вимоги кредитодавця зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн. Відповідач умови кредитного договору в повному обсязі не виконав. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3.2.6. кредитного договору Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. 02 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 73-МЛ, згідно якого до нового кредитора перейшло право вимоги по відношенню до боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі до [PERSON] . Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 73-МЛ від 02 липня ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 5120064 від 17 березня 2021 року. Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення, сформованих ТОВ «Мілоан» слідує, що [PERSON] надано 17 березня 2021 року кредит у розмірі 8000,00 грн, та нараховано комісію в розмірі 1600,00 грн, а також нараховано проценти. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору № 5120064 від 17 березня 2021 року, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку, вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітноцифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей договір розміщується в особистому кабінеті позичальника, згідно п. 6.2 Договору. Згідно з п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком розрахунків) та підтверджує, зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно довідки б/н, виданої 12 червня 2025 року ТОВ «Мілоан», [PERSON] уклала договір про споживчий кредит № 5120064 від 17 березня 2021 року за допомогою одноразового ідентифікатора J64878, 17 березня 2021 року о 12:03, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор +380954700431. Як вбачається з додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 5120064 від 17 березня 2021 року, який є графіком платежів, зазначено дату платежу 16 квітня 2021 року та суму до сплати: кредит 8000.00 грн; комісія за надання кредиту 1600.00 грн; проценти 3600.00 грн. У випадку будь-яких відомостей у зв`язку з частковим погашенням заборгованості та/або продовженням строку кредитування, Позичальник доручає Товариству самостійно оновити графік платежів, шляхом внесення у нього відповідних змін або викладення його у новій редакції та розмістити дані графіку в особистому кабінеті Позичальника. У Анкеті-заяві на кредит № 5120064 від 17 березня 2021 року містяться аналогічні умови щодо суми та строку кредиту, розміру комісії та процентів. Також зазначено особисті дані [PERSON] (ідентифікаційний номер, дата народження, адреса реєстрації місця проживання, номер мобільного телефону позичальника, паспортні дані) та відображений посекундний процес оформлення та розгляду заяви № 5120064. Платіжним дорученням №41760121 від 17 березня 2021 року підтверджено перерахування платником ТОВ «Мілоан» 8000,00 грн отримувачу [PERSON] , код банку отримувача: MASTERCARD, кредитний рахунок № [NUMBER] , призначення платежу: кошти згідно договору 5120064. Як вбачається з Виписки з особового рахунка за Кредитним договором №5120064 від 17 березня 2021 року, сформованої позивачем, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» станом на 24 липня 2025 року складає 37200.00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8000.00 грн, прострочена заборгованість за комісіями 1600.00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 27600.00 грн. Претензією №20910933/978 від 15 липня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомило [PERSON] про відступлення права вимоги та направило вимогу про сплату боргу. Невиконання [PERSON] договірних зобов`язань і стало причиною звернення позивача за захистом своїх прав до суду. В силу вимог ст.13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст.ст.3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст.639 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В силу п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У даній справі встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого ТОВ «Мілоан» надіслав [PERSON] за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Волевиявлення позичальника на укладення договору підтверджено вчиненням фактичних дій, направлених на ознайомлення із умовами кредитування, складанням відповідних документів і внесенням до них конфіденційної інформації, відомої тільки відповідачу. Без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, використання аналога власноручного підпису, кредитний договір (анкета - заява на кредит ) не міг би бути укладеним. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як набувача права вимоги до цього боржника, на підставі Договору відступлення прав вимог № 73-МЛ від 02 липня 2021 року, заборгованості за кредитом № 5120064. Також про виникнення зобов`язання відповідача перед позивачем свідчить та обставина, що кошти, визначені в електронному договорі, надійшли в розпорядження [PERSON] на належний їй банківський рахунок і позичальник тим самим не заперечувала умов договору та не надала доказів на спростування факту отримання нею зазначених коштів. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за тілом кредиту та відсотками, становить: 8000.00 грн заборгованість за тілом кредиту, 27600.00 грн заборгованість за відсотками, доказів повернення якого, як і свого розрахунку суми заборгованості відповідачка не надала, а тому, позов в цій частині підлягає до задоволення. Що стосується стягнення комісії за договором, суд вважає, що позов в цій частині до задоволення не підлягає, виходячи із наступного. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Згідно із цим Законом «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо) (пункти 3.1, 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 (у редакції чинній на момент укладення договору). Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа №6-1746цс16), Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 491/1114/15-ц). У відповідності до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Зважаючи на те, що умова договору щодо сплати комісії на обслуговування кредитного договору спрямована на незаконне заволодіння майном фізичної особи, порушує її права, а отже і публічний порядок, є нікчемною, а тому, пункт кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості не підлягає застосуванню, тому відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення комісії в розмірі 1600.00 грн. Отже, враховуючи, що відповідачка [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №5120064 належним чином не виконала, а право вимоги перейшло до позивача на законних підставах, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, в частині стягнення 8000.00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 27600.00 грн заборгованості за відсотками, що разом становить 35600.00 грн. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Щодо вимоги представника позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн, суд зазначає наступне. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Сторона позивача надала суду копії Договору про надання правничої допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, Акту №Д/817 наданих послуг від 24 липня 2025 року, детального опису наданих послуг до Акту №Д/817 від 24 липня 2025 року за Договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року. Разом з тим, згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи. Зваживши ступінь складності справи та надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, час та зусилля, витрачені на надання правової допомоги поза судовим засіданням, враховуючи принцип співмірності суд вважає, що на користь позивача з відповідача слід стягнути суму витрат на правову допомогу пропорційно в розмірі 3000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплачено судовий збір в сумі 2422.40 грн, при цьому суд приймає до уваги платіжну інструкцію №16614 від 21 липня 2025 року. З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2318.20 грн (95.70% з 2422.40 грн). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 546, 549, 598, 610, 625, 1046-1054 ЦК України, та

Outcome: partial