Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр»звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 24.03.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №24.03.2025-100000079, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 4 500 грн. строком на 217 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% за 1 день. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування Позичальник належним чином не виконує і станом на 26.10.2025 року його заборгованість по кредиту складає 14 940 грн., з яких: 4 500 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6 975 грн. заборгованість по відсотках; 405 грн. комісія, пов`язана з наданням кредиту; 810 грн. додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості; 2 250 грн. неустойка. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №24.03.2025-100000079 від 24.03.2025 року у розмірі 14 940 грн. та судові витрати в розмірі 2 422.4 грн. судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без її участі за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзиву чи заперечень на позов не подавав. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №24.03.2025-100000079, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 4 500 грн. строком на 217 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% за 1 день. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Судом встановлено, що Позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування належним чином не виконує. З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 26.10.2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №24.03.2025-100000079 від 24.03.2025 року за тілом кредиту та відсотками складає 11 475 грн. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги про стягнення нарахованої неустойки та комісії, суд виходить з наступного. Так, позивач просить стягнути з відповідача 2 250 грн. неустойки та комісії на загальну суму 1 215 грн. Суд враховує, що відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 24.03.2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Тому, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення неустойки є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення комісії, суд зазначає, що вимога про сплату комісії є правомірною лише за умови, якщо така комісія передбачає оплату конкретної, визначеної договором послуги банку, що є самостійною та фактично надається позичальнику. Разом з тим, договором передбачено комісію, пов`язану з наданням кредиту на суму 405 грн., натомість матеріали справи не містять доказів того, що додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованостіу розмірі 810 грн. нарахована за окрему, чітко визначену та фактично надану відповідачу послугу. Умови договору щодо сплати такої комісії мають загальний характер та фактично спрямовані на додаткове збільшення вартості кредиту. За таких обставин вимога про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованостідо задоволення також не підлягає. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №24.03.2025-100000079 від 24.03.2025 на суму 11 880 грн. (тіло кредиту+проценти +комісія, пов`язана з наданням кредиту). На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ТОВ «Споживчий центр» судові витрати в сумі 2 422.4 гривень судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial