Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У липні 2025 року через систему «Електронний суд» АТ «Сенс банк» через свого представника звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.10.2020 № 631489173 у розмірі 105 614 грн 64 коп., з яких: 67 760 грн 89 коп. прострочене тіло кредиту, 37 853 грн 75 коп. проценти за користування кредитом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.12.2020 [PERSON] уклав з АТ «Альфа-банк» договір № 631489173 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти, а позичальник повернути отриманий кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, комісію та інші передбачені платежі у порядку, строки та на умовах, визначених договором. Умовами договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором він зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання відповідної вимоги банку. Банк належним чином виконав свій зобов`язання щодо надання кредитних коштів. Натомість позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, у розмірі 105 614 грн 64 коп. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-банк» було прийнято рішення про зміну найменування АТ «Альфа-банк» на АТ «Сенс банк». Відповідний запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує та заборгованість не погашає, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 105 614 грн 64 коп., а також понесені судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на надання правничої допомоги. Ухвалою судді від 12.08.2025 відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Водночас 11.03.2026 через систему «Електронний суд» адвокат Альховська І. Б. подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 148). Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 11.03.2026 представником відповідача подано заяву, у якій зазначено, зокрема, що відповідач визнає заявлені позовні вимоги та просить розгляд справи проводити без їх участі (а .с. 151). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 12.10.2020 [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-банк» з метою отримання банківських послуг та підписав оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631489173, якою запропонував банку відкрити йому поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні та випустити міжнародну платіжну картку VISA Rewards строком дії 5 років, що є складовою договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов Договору максимальна сума кредиту (кредитна лінія) становить 200 000 грн; сума доступного кредиту на момент складання оферти 37 500 грн; процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або зняття готівкових коштів становить 39,99% річних; обов`язковий мінімальний платіж становить 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн; дата сплати обов`язкового мінімального платежу визначається відповідно до умов Додатку № 4 до договору (Додаток № 4 до матеріалів справи не долучений); платежі з повернення кредиту здійснюються відповідно до договору; графік платежів та розрахунок сукупної вартості наведений у тарифах, які є невід`ємною частиною договору (тарифи до матеріалів справи також не долучені). Крім того, відповідно до умов договору банк щомісячно, в останній день розрахункового періоду, здійснює списання грошових коштів з рахунку № [NUMBER] , у розмі, необхідному для сплати щомісячної страхового платежу. Інші правовідносини сторін, що не врегульовані зазначеною угодою, регулюються договором про банківське обслуговування, який визначає інші істотні умови надання та користування кредитом, є невід`ємною частиною угоди, а його чинна редакція розміщена на офіційному вебсайті банку в мережі Інтернет за посиланням: www.alfabank.ua. Власним підписом позичальник підтвердив, що він ознайомлений з усією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, зокрема з інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, наданою виходячи з обраних умов кредитування. Також позичальник підтвердив, що отримав всі необхідні пояснення для оцінки того, чи відповідає договір його потребам та фінансовому стану, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, у тому числі істотних характеристик запропонованих послуг та можливих наслідків їх використання, зокрема у разі невиконання зобов`язань за договором (а. с. 7). Шляхом підписання анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб [PERSON] підтвердив акцепт публічної пропозиції та укладення договору між ним та АТ «Альфа-банк» на умовах, викладених у публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на вебсайті банку (а. с. 8 на звороті). Укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, договір судом недійсним не визнавався. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ні оферта, ні копія анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» щодо укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк» від 12.10.2020, надані позивачем, не містять відомостей про строк дії кредитного договору. 12.10.2020 приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» було складено заяву (акцепт) № 248.631489.173.111 про прийняття пропозиції щодо укладення договору страхування. Предметом зазначеного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству та пов`язані з можливими збитками страхувальника у разі несанкціонованого використання третіми особами поточного рахунку № [NUMBER] , відкритого в АТ «Альфа-банк», внаслідок крадіжки, грабежу, розбою або підробки платіжної картки, що емітована в АТ «Альфа-банк» і держателем якої є страховик. Зазначена заява (акцепт) власноручно підписана [PERSON] (а. с. 7 на звороті). 01.12.2022 найменування АТ «Альфа-банк» змінено на АТ «Сенс банк». Відомості про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30.11.2022 (а. с. 20-33) . Згідно з відомостями, що містяться у виписці з рахунку клієнта [PERSON] (номер основного рахунку: [NUMBER] ) за період з 12.10.2020 по 23.04.2025 встановлено: всього за внутрішніми операціями 30 953 грн 53 коп.; всього операцій за карткою 95 676 грн 55 коп.; всього за зазначений період 64 723 грн 02 коп.; всього за період за програмою «Розстрочка на картку» 35 731 грн 72 коп.; кінцевий залишок коштів становить 67 760 грн 89 коп.; кінцева заборгованість зі сплати комісій 37 853 грн 75 коп., внесок для відновлення мінімального балансу 105 614 грн 64 коп. У зазначеній виписці також наведено деталізований рух коштів за рахунком, зокрема операції із зняття готівки, оплату товарів та послуг, а також нарахування процентів (а. с. 12-19). 21.04.2025 АТ «Сенс банк» направило [PERSON] вимогу про усунення порушення умов договору № 631489173 та погашення заборгованості протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги у сумі 105 388 грн 83 коп., що обліковується станом на 21.04.2025. Факт направлення зазначеної вимоги підтверджується наданими банком списком № 1 згрупованих поштових відправлень «Укрпошта Стандарт» з описом вкладень та рекомендованими повідомленнями про вручення, у якому за № 191 зазначено [PERSON] , а також копією опису вкладення у цінний лист, адресований [PERSON] (а. с. 34, 41-51). Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. У даному випадку строк (термін) виконання боржником обов`язку щодо повернення кредитних коштів визначений моментом пред`явлення вимоги, а тому кредитор вправі вимагати його виконання в будь-який час, у тому числі шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів. Разом з тим, як убачається з матеріалів цивільної справи, докази саме отримання відповідачем досудової вимоги від 21.04.2025 про дострокове повернення кредиту суду не надані. Наявні у справі документи підтверджують лише факт направлення такої вимоги, що саме по собі не є належним доказом її отримання відповідачем. Крім того, зміст укладеного між сторонами кредитного договору не містить умов щодо наявності у кредитодавця права вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав вважати наявними умови, передбачені ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 1050 ЦК України, у контексті положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України, для застосування процедури дострокового повернення кредиту, зокрема, його примусового дострокового стягнення в судовому порядку. При цьому встановлено, що передбачений кредитним договором строк повернення кредиту ще не настав і спливає 12.10.2025. Вказана обставина є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в частині вимог, строк виконання яких відповідно до умов кредитного договору від 12.10.2020 № 631489173 ще не настав, а саме, в частині вимог про стягнення строкової заборгованості. На підставі ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору ж умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 12.10.2020 між АТ «Альфа-банк», правонаступником якого є АТ «Сенс банк», та [PERSON] укладено договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631489173. Зазначений договір складається з оферти [PERSON] на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 10.12.2020, анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» щодо укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк», графіка платежів, розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, а також паспорта споживчого кредиту. Разом з тим суд зазначає, що необхідно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання кредитодавцем переддоговірного обов`язку щодо надання споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання такого переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Водночас ознайомлення споживача з паспортом споживчого кредиту та його підписання саме по собі не означає укладення договору про споживчий кредит і не свідчить про дотримання форми такого договору, оскільки у паспорті кредиту не фіксується погоджена воля сторін щодо укладення договору та його істотних умов. Отже, паспорт споживчого кредиту не може бути прийнятий судом як належний доказ погодження сторонами умов кредитного договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», а також статей 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначений документ є лише підтвердженням виконання кредитодавцем встановленого законом обов`язку з надання позичальнику, як споживачу, інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця та прийняття обґрунтованого рішення щодо укладення відповідного договору, зокрема з урахуванням обрання певного виду кредиту. Наведена оцінка суду щодо паспорта споживчого кредиту узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, у якій суд касаційної інстанції дійшов відповідного правового висновку. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписи абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після цього правовідносини сторін переходять у площину охоронних правовідносин, у яких права та інтереси кредитора забезпечуються положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, що встановлює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. У свою чергу, наведені вище підстави та порядок реалізації права кредитодавця вимагати дострокового повернення споживчого кредиту отримали подальше уточнення у положеннях ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначеною нормою передбачено, що у разі прострочення споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, або за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту в повному обсязі, строк виплати якого ще не настав, за умови, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. При цьому кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таке прострочення із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. У разі якщо відповідно до умов договору про споживчий кредит кредитодавець вимагає вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Як встановлено під час розгляду цієї справи між кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір від 12.10.2020 № 631489173. З огляду на характер правовідносин, розмір наданого кредиту, строк кредитування, а також мету отримання кредитних коштів для задоволення особистих потреб, зазначений договір є договором споживчого кредиту, оскільки отримання кредиту не пов`язане із здійсненням позивальником підприємницької, незалежної професійної діяльності або виконанням ним обов`язків найманого працівника, що відповідає визначенню, передбаченому статтею 1, 3 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, на правовідносини сторін поширюється дія положень, зокрема, ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої необхідною умовою реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є передбачення такого права умовами договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту та неусунення порушення умов договору протягом 30 календарних днів з дня отримання позичальником відповідної вимоги. Як убачається з матеріалів справи, відповідно до оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12.10.2020 [PERSON] було запропоновано АТ «Альфа-банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Згідно зі змістом зазначеної оферти відповідачем було запропоновано відкрити на його ім`я картковий рахунок № [NUMBER] у національній валюті гривні, випустити міжнародну платіжну картку VISA Rewards строком дії 5 років, а також надати кредит шляхом встановлення кредитної лінії за таким рахунком із встановленням ліміту відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Умовами оферти також передбачено встановлення процентної ставки за користування коштами відновлювальної кредитної лінії у розмірі 39,99% річних при здійсненні торговельних операцій зі зняття готівкових коштів, а також визначено розмір обов`язкового мінімального платежу 5% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, що не може бути меншим ніж 50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її завершення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях (ч. 2 ст. 9 Закону). Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством (абзац 2 ч. 9 ст. 9 Закону). Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254. Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі (абзац другий пункту 4.10. Положення). Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення ). Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення). У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року (справа № 355/558/18, провадження № 61-10222св19) зазначено, що виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Отже, з урахуванням викладеного, виписка з рахунку [PERSON] за період з 12.10.2020 по 23.04.2025 є належним та достатнім доказом отримання ним кредитних коштів, а також наявності заборгованості за кредитним договором. Згідно із зазначеною випискою, за рахунком № [NUMBER] 12.10.2020, що співпадає з датою укладення кредитного договору № 63148917 від 12.10.2020 позичальнику було встановлено новий кредитний ліміт у сумі 37 500 грн. У подальшому кредитний ліміт збільшувався, зокрема: 13.03.2022 до 38 744 грн 67 коп.; 13.04.2022 до 39 984 грн 85 коп.; 13.05.2022 до 41 348 грн 19 коп.; 11.06.2022 до 42 741 грн 28 коп.; 13.07.2022 до 44 149 грн 92 коп. За даними виписки загальна сума надходжень на рахунок становить 30 953 грн 53 коп., тоді як загальна сума витрат становить 95 676 грн 55 коп., що свідчить про використання позичальником кредитних коштів та формування заборгованості (а. с. 12-19). Отже, відповідно до оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12.10.2020 [PERSON] було запропоновано АТ «Альфа-банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з встановленням ліміту відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, та процентної ставки за користування коштами кредитної лінії при здійсненні торговельних операцій і операцій зі зняття готівки у розмірі 39,99% річних. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За змістом частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, за умовою вказаного вище кредитного договору відповідач отримав грошові кошти шляхом їх переказу на банківський рахунок (п. 3 оферти). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку (п. 4 ст. 22 Закону). Суд встановив, що наявна в матеріалах справи виписка з рахунку приватного клієнта [PERSON] є належним та допустимим доказом, який підтверджує перерахування банком кредитних коштів відповідачу на умовах, визначених договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу за кредитним договором від 12.10.2020 № 631489173 в розмірі 64 723 грн 02 коп. (відповідно до виписки з рахунку: всього по картці:95 676 грн 55 коп. всього по внутрішніх операціях: 30 953 грн 53 коп.), що відповідає сумі за період, зазначеній у виписці за рахунком. Щодо стягнення процентів за кредитним договором суд зазначає таке. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Щодо вимоги позивача про стягнення відсотків за кредитним договором в сумі 37 853 грн 75 коп., суд зазначає таке. Як вбачається з наданої позивачем виписки з рахунку приватного клієнта [PERSON] , відсотки за користуванням кредитом нараховані за період з 12.10.2020 по 23.04.2025. Відповідно до п. ІІ оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, кредитну картку було видано строком на 5 років. З урахуванням здійснених погашень станом на 23.04.25, за програмою «Розстрочка на картку» встановлено загальну суму нарахувань за період у розмірі 35 731 грн 72 коп.; кінцева заборгованість зі сплати комісійних та процентів становить 37 853 грн 75 коп. Разом з тим із зазначеної виписки за рахунком за період з 12.10.2020 по 23.04.2025, вбачається, що відповідач востаннє здійснював торгові операції та/або операції зі зняття готівкових коштів 31.10.2022. Вказане свідчить про правомірність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами саме до 31.10.2022. Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що строк користування відповідачем кредитними коштами після 31.10.2022 продовжувався. Також в матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами додаткових угод до кредитного договору, якими було б продовжено строк користування кредитом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 зазначено, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Тобто сторони, визначивши строк користування позикою в указаному договорі, погодили строк виконання зобов`язання. Також, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Розділом IV оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12.10.2020 № 631489173 передбачені умови сплати платежів, визначених угодою/договором. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Аналогічних за змістом висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла в постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Окрім цього, у сформульованих правових висновках Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору. Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). У паспорті споживчого кредиту встановлено строк кредитування 12 місяців із можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умовами дотримання клієнтом умов договору. Водночас матеріали справи не містять належних та допустими доказів пролонгації строку користування кредитом відповідачем. Як встановлено судом, відповідно до виписки з рахунку відповідач востаннє здійснював торгові операції та/або операції зі зняття готівкових коштів 31.10.2022. За таких обставин нарахування позивачем процентів за користування кредитом за операціями купівлі та готівковими операціями після 31.10.2022 не відповідає положенням п. ІІІ оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, нарахованих до 31.10.2022 включно, та відмови у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення процентів, нарахованих за період з 31.10.2022 по 23.04.2025. Згідно з наданою випискою по рахунку проценти за користування кредитом за програмою «Розстрочка на картку» становлять 35 731 грн 72 коп., при цьому проценти за користування кредитом за готівковими операціями та операціями купівлі, нараховані після 31.10.2022, становлять 23 851 грн 25 коп. Відтак сума процентів, що підлягає стягненню, становить 11 880 грн 47 коп. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 76 603 грн 49 коп., з яких: 64 723 грн 02 коп. заборгованість за тілом кредиту; 11 880 грн 47 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитного договору та погодився з ними. Випискою з особового рахунку [PERSON] за відповідний період підтверджується, що відповідач користувався наданими кредитними коштами, однак належним чином не виконував свої зобов`язання щодо погашення тіла кредиту та сплати процентів, чим порушив умови укладеного договору. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі подання до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Відповідно до меморіального ордера № 740959 від 17.07.2025 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» в розмірі 2 422 грн 40 коп. Ціна позову становить 105 614 грн 64 коп. За результатами розгляду справи судом стягнуто з відповідача на користь АТ «Сенс банк» 76 603 грн 49 коп., що становить 72,53% від ціни позову. З огляду на викладене, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 757 грн, що відповідає 72,53% від сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: partial