Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У листопаді 2025 року через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Бона Віта РП» звернулося до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати спожитих житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 20411 грн. 52 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилався на те, що 01.09.2020 року на підставі Акту передачі в експлуатацію, будинок, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Овідіопольська дорога, 3 був переданий в управління ТОВ «БОНА ВІТА - РП». Представник позивача зазначив, що ТОВ «БОНА ВІТА - РП», як обслуговуюча компанія на підставі укладених договорів із постачальниками комунальних послуг забезпечує обслуговування, експлуатацію та поточний ремонт будівлі, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, нараховує та збирає плату за надані житлово-комунальні послуги із співвласників будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тобто ТОВ «БОНА ВІТА-РП», фактично здійснює управління будинком. Як зауважено позивачем, відповідно до змісту договору купівлі-продажу майнових прав№ КПИП 141502 від 20.02.2020 року, укладеного між ТОВ «СТІКОН» та [PERSON] , остання є власником квартири [ADDRESS] вищевказаного будинку. Як зазначив представник позивача, ТОВ «БОНА ВІТА - РП» зі свого боку, надаються комунальні послуги відповідачу у повному обсязі, проте, відповідачка ухиляється від їх сплати та станом на момент звернення із даною позовною заявою, загальний розмір боргу становить 20411 грн. 52 коп., що і стало підставою для звернення до суду із вищевказаним позовом. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 15.12.2025 року у справі №521/20521/25 було відкрито провадження, вирішено розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні з викликом сторін. Відзиву від відповідача до Хаджибейського районного суду міста Одеси не надходило. Представник позивача ТОВ «БОНА ВІТА - РП» в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовних вимог позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд провести розгляд справи за його відсутності та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, що судом розглянуто та задоволено. Відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася в судове засідання без поважних причин. Про час та місце розгляду справи відповідачка була сповіщена належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленням, наявним у матеріалах справи (відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК), які направлялися на адресу відповідача, з огляду на що, суд приходить до переконання про можливість розглянути справу за відсутності відповідача, згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалити заочне рішення. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Також суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Частиною 2 ст. 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Отже, суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у змішаній формі (паперовій та електронній), надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бона Віта РП» до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати спожитих житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинку та прибудинкової території, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 01.09.2020 року на підставі Акту передачі в експлуатацію, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] був переданий в управління ТОВ «БОНА ВІТА РП». Судом встановлено, що позивач, як обслуговуюча компанія на підставі укладених договорів із постачальниками комунальних послуг забезпечує обслуговування, експлуатацію та поточний ремонт будівлі, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, нараховує та збирає плату за надані житлово-комунальні послуги із співвласників будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , таким чином, ТОВ «БОНА ВІТА-РП», у відповідності до законодавства України, фактично здійснює управління будинком. Відповідно до змісту договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП 141502 від 20.02.2020 року, укладеного між ТОВ «СТІКОН» та [PERSON] , остання набула майнових прав на квартиру [ADDRESS] вищевказаного будинку. Відповідно до умов п. 4.2.9. укладеного Договору купівлі-продажу майнових прав, відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодовувати витрати за експлуатацією вказаного об`єкта нерухомості та надані житлово-комунальні послуги впродовж всього строку дії договору. Відповідно до довідки - розрахунку, заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги станом на 01.11.2025 року становить 20411 грн. 52 коп. Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами правовідносин, зокрема, доказів сплати відповідачем боргу за надані позивачем послуги, матеріали цивільної справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованої останнім заборгованості зі сплати спожитих житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норм права під час прийняття аргументів позивача, викладених ним у позовній заяві. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ч. 1 ст. 10 даного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Таким чином, проаналізувавши зазначені норми закону, суд доходить до висновку, що відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, якщо він фактично ними користується, зобов`язаний за них сплатити. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а ст.322 ЦК України наголошує на тому, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна, зобов`язаний його утримувати. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст.527ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У силу ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як встановлює ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч.1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Судом під час розгляду справи з`ясовано, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими, оскільки за зобов`язанням, за яким, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, у даному разі, суд виснує про те, що боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, а ТОВ «БОНА ВІТА-РП» має підстави для вимоги до боржника про сплату суми нарахованого боргу за спожиті споживачем житлово-комунальні послуги. Судом встановлено, що відповідач має заборгованість перед ТОВ «БОНА ВІТА-РП» за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 20411 грн. 52 коп., що підтверджується довідкою про заборгованість за житлово-комунальні послуги власників квартири [ADDRESS] , [PERSON] у буд. № 3, корпус 1, вул. Овідіопольська дорога, м. Одеса, квартира: Загальна площа 43,1 м2, Опалювана площа 41,8 м2, період розрахунку: 31.12.2023 року 01.11.2025 року. Відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг та власник квартири за набутими майновими правами повинний сплачувати кошти за отриманні ним послуги, проте не виконує своїх обов`язків у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість. Зворотного відповідачкою суду не доведено та вимог позивача не спростовано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зауважує, що у даному разі, відповідачкою не надано відповідних доказів на спростовування факту надання їй відповідних послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «БОНА ВІТА - РП», або ж надання послуг іншою особою, а також надання таких послуг не в повному обсязі, або неналежної якості, як і не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості та доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих послуг. Відтак, розглянувши справу за наявними у ній матеріали, суд виснує про те, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підставність позовних вимог, з огляду на що позовні вимоги ТОВ «Бона Віта РП» потребують задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем відповідно до платіжної інструкції № 47 від 24.11.2025 року було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (за зниженою ставкою відповідно до ч. 3ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved