Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 11 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» як первісним кредитором та [PERSON] було укладено договір №1435171 про надання споживчого кредиту. Згідно з пунктом 1.3 договору сума кредиту становила 2500 грн. Відповідно до пункту 1.4 договору строк кредитування визначено тривалістю 363 дні з 11 лютого 2024 року по 09 лютого 2025 року включно, із встановленням періодичності сплати процентів за користування кредитними коштами кожні 14 днів. Умовами договору передбачено, що надання кредитних коштів здійснюється у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів платіжної картки, зазначених відповідачем під час укладення договору. На виконання взятих на себе зобов`язань ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало відповідачу кредитні кошти у повному обсязі шляхом їх перерахування на платіжну картку № [NUMBER] , що була особисто вказана відповідачем при оформленні кредитного договору. Факт зарахування грошових коштів у сумі 2500 грн підтверджується інформацією платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК», що міститься в матеріалах справи. Отже, первісний кредитор належним чином виконав свої договірні зобов`язання щодо надання кредиту, забезпечивши фактичне отримання відповідачем кредитних коштів. Разом із тим відповідач, отримавши кредитні кошти, зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним належним чином не виконав, у встановлені договором строки платежі не здійснював або здійснював їх не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у судовому порядку. У судове засідання представник позивача не з`явився. Подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також відсутні заперечення щодо можливості заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не надав, відзив на позовну заяву не подавав. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідача було належним чином повідомлено про розгляд справи, у зв`язку з чим вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог статті 281 ЦПК України Косівським районним судом Івано-Франківської області прийнято ухвалу суду від 05 березня 2026 року про розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи позовної заяви, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з копії кредитного договору №1435171 від 11 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» як первісним кредитором та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту (а.с.30-34). Факт здійснення ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» діяльності з надання фінансових послуг підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, витягом з Державного реєстру фінансових установ а також розпорядженням Нацкомфінпослуг про видачу ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти, а відповідач повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк, сплатити проценти за користування кредитом та виконувати інші передбачені договором зобов`язання, що також підтверджується паспортом кредиту та правилами надання коштів у позику. Згідно з пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору сума кредиту становила 2500 грн строком на 363 дні з 11.02.2024 року по 09.02.2025 року із встановленням періодичності сплати процентів кожні 14 днів. Як убачається з довідки платіжного провайдера, витягу з договору між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ПЕЙТЕК», а також відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (додаток №15), кредитні кошти у сумі 2500 грн були перераховані на платіжну картку № [NUMBER] , реквізити якої зазначені відповідачем під час укладення договору, що підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів. Таким чином, первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену договором суму кредиту. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості первісного кредитора та розрахунку заборгованості позивача, відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, своєчасне повернення кредитних коштів та сплату процентів не здійснив, унаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. Матеріали справи також містять докази направлення відповідачу повідомлення про наявність заборгованості та відступлення права вимоги (додатки №18, №23), однак останній свої зобов`язання добровільно не виконав, що стало підставою для звернення позивача до суду. Кредитний договір №1435171 від 11 лютого 2024 року був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] в електронній формі із застосуванням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». ідповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначено Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (надалі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронна комерція - це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2, 4 ст. 8 Закону № 675-VIII покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законом передбачено три різні способи акцепту пропозиції на укладення електронного договору. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Згідно ст. 12 Закону № 675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами вказаних договорів було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, який оформлений ними в електронній формі з використанням електронних підписів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ЦК України. Відповідно до ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що відповідач, отримавши кошти за кредитним договором, вчасно їх не повернув, порушив графік платежів і позивач, якому перейшло право вимоги, має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Право на таке нарахування, умови, розміри та періоди дії ставок, строки їх сплати визначено умовами договору. Таким чином, на підставі досліджених письмових доказів, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають частковому задоволенню відповідно до норм матеріального і процесуального права. Суд встановив, що при укладенні зазначеного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо предмета договору, суми кредиту, строків його повернення, розміру процентів, порядку нарахування штрафних санкцій та способу погашення заборгованості, у зв`язку з чим відповідно до положень ст. 11 Цивільного кодексу України між сторонами виникли цивільні права та обов`язки, які мають обов`язкову юридичну силу. Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору первісний кредитор ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» належним чином надав відповідачу кредитні кошти у сумі 2 500 грн, які були перераховані безготівковим шляхом на платіжну картку, реквізити якої вказав відповідач під час укладення договору. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується доказами у справі, зокрема довідками платіжного провайдера та банку. Разом з тим, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного повернення кредиту і сплати процентів за користування ним, унаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Попередні спроби врегулювання заборгованості, зокрема шляхом направлення повідомлень про наявність заборгованості та відступлення права вимоги, залишилися без результату. Відповідно до ст. 512, 514, 516 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою шляхом відступлення права вимоги, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу таких прав, без необхідності отримання згоди боржника. На підставі договору факторингу між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитним договором перейшло до останнього, про що відповідач був повідомлений належним чином. Станом на день звернення до суду відповідач своїх зобов`язань щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і жодних платежів на користь нового кредитора не здійснив, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість, що підлягає стягненню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Разом із тим, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не може вважатися обґрунтованим. Відповідно до принципів розумності та пропорційності, передбачених законодавством, витрати на оплату послуг адвоката мають бути співмірними із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову та (або) значенням справи для сторони, включаючи можливий вплив вирішення справи на репутацію сторони або наявний публічний інтерес до справи. Виходячи зі змісту ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, розгляд даної справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження як малозначної справи, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Дана обставина, а також невеликий обсяг фактично здійснених процесуальних дій адвоката, свідчать про те, що заявлений розмір витрат у 10 000 грн явно не відповідає складності та обсягу справи і є непропорційним. Водночас суд визнає, що правова допомога позивачу надавалася, а рішення ухвалено на його користь. З урахуванням принципу справедливості та норм ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 2 000 грн. Така сума є співмірною із фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим на підготовку та представництво позивача, складністю справи та значенням її вирішення для сторони. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості у загальному розмірі 26 375 (двадцять шість тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок, а також на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 509, 526, 10461049, 10501054 ЦК України та

Outcome: partial