Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Зміст позовних вимог ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» у листопаді 2025 року звернулося до Гадяцького районного суду Сумської області з указаним позовом мотивуючи вимоги тим, що 30.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено кредитний договір про надання коштів у кредит № 71746278, відповідно до якого відповідачці надано кредит у розмірі 3500,00 грн. Також між сторонами укладено додаткову угоду № 14583839 до договору № 71746278, за умовами якої збільшено суму кредиту на 6000,00 грн, в результаті чого розмір наданого кредиту становить 9500,00 грн. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 17365,98 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу 9500,00 грн; заборгованість за процентами 2781,13 грн; заборгованість за комісією 524,86 грн; заборгованість за процентами за понадстрокове користування 4560,00 грн. 16.09.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 71746278 від 30.03.2025. Таким чином відповідачка має непогашену заборгованість перед ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» за кредитним договором № 71746278 від 30.03.2025 на суму 9500,00 грн. У зв`язку із зазначеним вище, позивач просить суд стягнути на користь позивача із [PERSON] заборгованість за договором кредиту № 71746278 в розмірі 17365,98 грн, сплачений судовий збір у сумі 2442,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4500,00 грн. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 18.11.2025 матеріали справи направлено до Тростянецького районного суду Сумської області за підсудністю. Ухвалою суду від 23.12.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті справи. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці направлено копію ухвали суду від 23.12.2025 за місцем її реєстрації. Поштове відправлення повернуте до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» 14.01.2026. Також відповідачка була повідомлена про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. Зважаючи на зазначене, поштова кореспонденція направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою та є достатнім сповіщенням відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду Судом установлено, що 30.03.2025 між «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 71746278, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 3500,00 грн, зобов`язавшись повернути його та проценти за користування кредитом. Кредит надається строком на 30 днів, термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом 28.04.2025 року, з денною процентною ставкою, яка складає 0,775 % на день та комісією за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту (525,00 грн) (а.с. 14-21). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі одноразовим ідентифікатором 11274. Також, між сторонами 27.04.2025 було укладено додаткову угоду № 14801085 до договору № 71746278 від 30.03.2025, якою договір кредитування продовжено та визначено строк кредитування 59 днів, відповідачка отримала додатково кредитні кошти в сумі 6000,00 грн, що у загальній сумі склало 9500,00 грн з денною процентною ставкою 1,00% та датою повернення кредиту 27.05.2025 (а.с. 22). Додаткову угоду укладено та підписано сторонами в електронній формі одноразовим ідентифікатором 46326. Сторонами погоджено графіки платежів, які є додатком № 1 до договору та додаткової угоди (а.с. 21, 23, 25). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок укладення електронного договору. Так пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною 6 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 527 ЦК України передбачає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за договором та перерахувало відповідачці кредитні кошти в сумі 3500,00 грн та 6000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 27, 27зв.). Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання відповідачкою кредитних коштів у загальній сумі 9500,00 грн. За розрахунком заборгованості по договору № 71746278 від 30.03.2025 виконаного позивачем, [PERSON] має заборгованість в сумі 17365,98 грн, з яких: 9500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2781,13 грн - заборгованість за процентами; 524,86 - заборгованість за комісією; 4560,00 - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за понадстрокове користування (а.с. 11зв.-12). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі договору факторингу від 16.09.2025 № 16/09/25, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та реєстру боржників від 18.09.2025 відступило право вимоги за кредитним договором № 71746278 від 30.03.2025 на користь ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (а.с. 28-31, 37). Відповідно до указаного договору факторингу до ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 71746278 від 30.03.2025. Таким чином ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 71746278 від 30.03.2025, а тому вправі вимагати погашення останньою заборгованості згідно з кредитним договором. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по процентах за понадстрокове користування кредитом. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунком 2.2.4 договору № 71746278 від 30.03.2025 встановлено проценти за понадстрокове користування кредитом в розмірі 4% за кожен день такого користування. Зазначений пункт договору фактично встановлює відповідальність за прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання. Відповідно до виконаного позивачем рохрахунку, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за понадстрокове користування кредитом складає 4560,00 грн. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки проценти за понадстрокове користування кредитом, розраховані як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, нараховані у період дії в Україні воєнного стану, вони підлягають списанню кредитодавцем, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідачки на користь позивача 4560,00 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за понадстрокове користування кредитними коштами задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог Судові витрати Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково на 73,74%, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 1786 грн 28 коп. судового збору. Що стосується вимоги про стягнення 4500,00 грн витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частин 1, 4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц. За інформацією про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 22.09.2025 на виконання умов договору № 22-08/25/ДІЛ про надання юридичних послуг було проведено: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначних справах для формування позовної заяви; судовий супровід в суді першої інстанції. Підготовка/складання та направлення/подача однієї позовної заяви до боржника за договором позики у малозначних справах, за необхідності інших заяв по суті справи, в електронній формі за посередництвом Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, в тому числі представництво інтересів клієнта в суді (а.с. 41зв.). Суд критично оцінює співмірність розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом вказаних вище послуг. Указаний спір належить до категорій малозначних справ, обсяг аналітичної й технічної роботи щодо підготовки позову незначний, позови ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» по стягненню кредитної заборгованості є типовими та масовими, відтак суд дійшов переконання, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та необґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає зменшенню. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката. З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми частини 4 статті 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також факту часткового задоволення позовних вимог вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000,00 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат. З огляду на викладене, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3786 грн 28 коп. понесених і документально підтверджених судових витрат, як складаються із судового збору (1786 грн 28 коп.) та витрат, пов`язаних з розглядом справи (2000 грн).

Outcome: partial