Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Суть справи : - [INFO] померла [PERSON] (бабуся) позивача. Після її смерті залишилася спадщина (житловий будинок); - померла не залишила заповіт; - спадщину прийняв лише позивач. Діти померлої (треті особи) спадщину не прийняли; - правовстановлюючі документи на будинок у позивача відсутні; - документально не може підтвердити факт перебування в родинному зв`язку з померлою (його мати втратила своє свідоцтво про народження). Від відповідача надійшла письмова заява, просять розглянути справу без їх участі, проти заперечення позову не заперечують. Позивач не з`явився, з наявних документів слідує, що не заперечує проти розгляду справи без його участі. Фіксація засідання не проводилась. Судом встановлено наступне: -громадянці [PERSON] (бабусі, зі слів позивача) належав житловий будинок, розташований [ADDRESS] . Правовстановлюючі документи не збереглися. Дане підтверджується, у тому числі, витребуваними за клопотанням позивача документами - відповіддю з Варварівського старостинського округу виконкому Юріївської селищної ради (а.с. 76) - [PERSON] принаймні з 1986 року проживала та була зареєстрована (до її смерті) в [ADDRESS] , спочатку з чоловіком (до його смерті). Відомості про власника вказаного вище будинку відсутні; згідно відповіді з КП Павлоградського міжміського БТІ (а.с. 53), громадянці [PERSON] на підставі Рішення виконкому Павлоградської районної ради №166 від 25.05.1988 року на праві власності належав житловий будинок в с. Призово Павлоградського (раніше Юр`ївського) району Дніпропетровської області (без вказівки на номер будинку та вулицю); -громадянка [PERSON] померла [INFO] , підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 54(7); -з копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] слідує, що єдина особа, яка звернулася з заявою про прийняття спадщини - позивач (а.с. 61-71). В справі наявна постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Заповіту покійна не залишила; -довідками та актом Варварівського старостинського округу виконкому Юріївської селищної ради (а.с. 9-10) підтверджується, що позивач з травня 1989 року постійно проживав без реєстрації з бабусею ( [PERSON] ) до дня її смерті (жили однією сім`єю, вели спільне господарство, у них був спільний бюджет) (у згаданому будинку). Після смерті бабусі і принаймні до 23.07.2025 позивач проживав у вказаному будинку; -з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно… (а.с. 10 зворот) вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок, розташований [ADDRESS] відсутні; -згідно висновку оцінювача (а.с. 11), ринкова вартість будинку складає 40000 грн. За таких обставин, факт спільного проживання (однією сім`єю) позивача із спадкодавцем строком понад 10 років, які передували даті смерті - підтверджено. Отже, позивач належить до кола спадкоємців покійної. Факт прийняття позивачем спадщини (вступу у спадщину) - підтверджено. Факт належності покійній згаданого будинку - підтверджено. Під час аналізу спадкових правовідносин, що виникли після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , застосуванню підлягають положення ЦК УРСР 1963 року. Статтею 524 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статтею 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно приписів статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно з пунктом 124 глави ІІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 31 жовтня 1975 р. N 45/5 (яка діяла час відкриття спадщини) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Оскільки на час смерті спадкодавця разом із ним постійно проживав позивач, суд вважає позивача таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , шляхом вступу у фактичне управління майном. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а тому зі змісту цієї норми виходить, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі. За положеннями статей 560, 561 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом з тим, норми ЦК УРСР не встановлювали конкретного строку, протягом якого спадкоємець зобов`язаний отримати свідоцтво про право на спадщину. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] . На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Отже, постанова нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів. Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України cпадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач у справі є спадкоємцем після смерті [PERSON] . За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] . За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до копії спадкової справи, інші особи на спадщину не претендують. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі. Факт родинних зв`язків між позивачем та спадкодавцем даний судовим рішення не встановлюється.

Outcome: approved