Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У жовтні 2025 року представник АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 138 337,09 грн, з яких: 89 022,26 грн - кредит; 49 314,83 грн - відсотки, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позову вказано, що 22.12.2022 між АТ «Альфа-Банк», назву якого змінено на АТ «Сенс Банк», та [PERSON] укладено угоду про надання споживчого кредиту. Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши можливість відповідачеві користуватися кредитними коштами, однак позичальник не повернув отримані кошти та не сплатив кошти за користування кредитом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 11.11.2025 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовчий розгляд у відкритому судовому засіданні 02.12.2025, вирішено здійснювати розгляд (формування та зберігання) справи в змішаній (паперовій та електронній) формі. 21.01.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача Лофер А.О. про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними матеріалами, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, з відзивом (запереченнями) на позов до суду не звертався, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось, суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до змісту паспорта споживчого кредиту АТ «Альфа Банк», останній надає [PERSON] споживчий кредит у розмірі 89 292,58 грн на споживчі цілі безготівковим шляхом зі строком кредитування 36 місяців. Фіксована процентна ставка за користування коштами становить 24% річних. Загальні витрати за кредитом 36 822,61 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 126 115,19 грн. Як вбачається з паспорту споживчого кредиту, датою надання інформації є 22.12.2022, вказана інформація зберігає чинність та є актуальною до 22.12.2022. Паспорт споживчого кредиту підписаний споживачем цього ж дня та в матеріалах справи міститься оферта і акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500738034. Згідно із акцептом, тип кредиту - «Кредит готівкою». Відповідно до меморіального ордера № 1503897629 від 22.12.2022, [PERSON] перераховано кошти в розмірі 89 292,58 грн з призначенням - Перерахування коштiв за кредитним договором № 500738034 вiд 22.12.2022. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30.11.2022. З матеріалів справи вбачається, що банком на підтвердження позову надано графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб, розрахунок заборгованості, довідку про ідентифікацію клієнта, виписку по рахунку за період з 22.12.2022 по 14.04.2025, в якій зафіксовані відповідні операції. З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В межах розгляду даної справи судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір з чіткими умовами та розміром відсотків при кредитуванні. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується, що позичальник свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість користуватись кредитними коштами, однак відповідач порушив взяті зобов`язання, оскільки за ним рахується заборгованість у розмірі 138 337,09 грн, з яких: 89 022,26 грн - кредит; 49 314,83 грн - відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей (доказів) на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості у заявленому позивачем до стягнення розмірі. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved