Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Представник позивача адвокат Д.Галагуз звернулася до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовною заявою, в якій просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.1-3) Рух справи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.06.2024 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з викликом учасників. (а.с.33-35) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.12.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті, вирішено клопотання учасників про допит свідків в судовому засіданні , в тому числі неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.165-167) Позиції учасників справи В обґрунтування позовних вимог зазначено, що від спільного шлюбу з відповідачем позивачка [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 17.03.2014 року шлюб між сторонами було розірвано і дитина залишилася проживати з матір`ю. Додатковим рішенням цього ж суду від 31.03.2014 року позивачці було змінено прізвище на дошлюбне « [PERSON] », яке в подальшому вона змінила 22.10.2016 року на « [PERSON] » в зв`язку з укладенням другого шлюбу. Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 24.02.2014 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання спільної доньки в розмірі 500,00 гривень щомісячно і до повноліття дитини, який в подальшому рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 18.11.2021 року було збільшено до 1500,00 гривень щомісячно. Аліменти на утримання дитини позивач сплачував нерегулярно і не в повному обсязі, а після їх збільшення у 2021 році взагалі утворилася заборгованість, яку він погасив тільки після блокування банківської картки органом ВДВС на підставі звернення позивача у січні 2023 року. Після розірвання шлюбу, тобто з 2014 року і до 2017 року відповідач взагалі не бачив дитину, не цікавився її життям. Як стало відомо позивачці, в цей період він був засуджений вироком Балаклійського районного суду Харківської області за ч.2 статті 121 Кримінального кодексу України (справа № 610/298/15-к). У 2017 році відповідач [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування з заявою про встановлення порядку побачення з дитиною, яку рішенням органу опіки та піклування було задоволено і встановлено побачення з донькою 1 (один) раз на місяць. На виконання вказаного рішення відповідач декілька разів приїжджав, щоб побачитися з дитиною, а потім взагалі зник з життя дитини. Донька навчається у Житомирському приватному християнському ліцеї «Сяйво», на рахунок якого позивачці доводиться сплачувати щомісячні благодійні внески, оскільки сама школа є неприбутковою організацією. Позивач самостійно несе витрати на лікування доньки, яка перебуває на диспансерному обліку у лікарів невропатолога та гастроентеролога, займається вихованням дитини і розвитком її особистих здібностей. Дитина проживає в родині позивача і чоловіка матері [PERSON] , який ставиться до нею з любов`ю, підтримує її, та якого вона вважає рідним батьком. Дитині важко пояснити, чому в неї інше прізвище, де її біологічний батько і чому він то з`являється, то зникає. На час звернення до суду, більше 6 років відповідач взагалі не з`являвся, щоб побачитися з донькою, не спілкувався з нею, не приймав жодної участі у її житті, вихованні, утриманні, має заборгованість по аліментам. Як стало відомо позивачці, він виїхав на постійне місце проживання за кордон, і їй навіть невідомо, де він зараз знаходиться. Тобто відповідач існує як батько лише в документах, не приймає участі у вихованні й утриманні дитини, не цікавиться її успіхами, навчанням, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує грошовими коштами, необхідними на харчування та лікування дитини, купівлю одягу. В зв`язку з викладеним, позивач [PERSON] просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 1-3) Відповідач не погодився з пред`явленим позовом. Представником відповідача адвокатом О.Гетьман подано відзив на позовну заяву, в якій вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що дійсно у сторін по справі є спільна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу позивачка з їх спільною дитиною залишилася проживати у місті Житомир, а відповідач повернувся проживати до адреси своєї реєстрації: [ADDRESS] , де мешкав до 2022 року. Проживання батька і дитини на значній відстані у різних населених пунктах значно ускладнило їхнє безпосереднє спілкування. Крім того, категоричне небажання позивачки та вчинення нею перешкод обмежило присутність рідного батька в житті доньки. Проте, весь час відповідач не втрачав інтересу до дитини, періодично намагався встановити контакт із дитиною. Відповідач також визнає, що певний період часу мав труднощі зі сплатою аліментів на утримання дитини, однак, здебільшого, це пов`язано із початком військової агресії російської федерації в Україні. Однак, як тільки він отримав розрахунок державного виконавця, то одразу 11.06.2024 року погасив всю заборгованість в сумі 20278,58 гривень. Відповідач не втратив інтересу до доньки, а неможливість прийняття активної участі в житті дитини зумовлена об`єктивними причинами, пов`язаними з віддаленістю міста проживання та неприязними відносинами з позивачкою, яка, без сумніву, може впливати на формування думки дитини. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені чіткі підстави позбавлення батьківських прав, яке є виключним заходом та допускаєтьсяя лише тоді, коли змінити поведінку батьків неможливо і за наявності провини в діях (бездіяльності) батьків. Звертаючись до суду з позовом, позивачка дбає не про інтереси дитини, а думає про свої власні інтереси, оскільки реально об`єктивні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні. Враховуючи викладене, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог (т.1, а.с.68 - 74) Представник позивача подала письмові заперечення на відзив, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог, з підстав викладених в позові (т.1, а.с.112-114) В судовому засіданні позивач [PERSON] (в режимі відеоконференції) просила суд задовольнити позовні вимоги та вказала, що з 2014 року, після розірвання шлюбу, батько зник з життя дитини, якій було лише 3 роки, а потім з`явився у 2017 році і через Службу у справах дітей просив встановити йому графік побачень з донькою. Такий графік був встановлений, але відповідач сам же його порушував, не приїжджав, пояснюючи тим, що в нього з`являлися інші обставини. Весь цей час їй було важко пояснити дитині, хто цей чоловік, чому він то з`являється, то зникає. Вона як мати ніколи не перешкоджала побаченням відповідача з дитиною, і завжди привозила дитину до розважальних торгівельних центрів, щоб якось знизити хвилювання дитини від необхідності зустрічі з по суті чужою для неї людиною. Відповідач ніколи не телефонував доньці, не дарував дарунки на свята, не цікавився її життям, її здоров`ям, її проблемами. Аліменти в розмірі 500,00 гривень, а на початку війни 1500,00 гривень сплачував тільки після того, як позивачка зверталася з Житомира до виконавчої служби міста Зміїв Харківської області, яка вживала відповідні примусові заходи. Навіть останню заборгованість за аліментами він погасив тільки після її звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Весь час дитина вважає батьком її другого чоловіка [PERSON] , який опікується й турбується за нею як за рідною донькою. На даний час відповідач знаходиться взагалі за кордоном, і їй навіть невідомо, в якій країні, які є засоби зв`язку. При цьому, зараз дитині вже виповнилося 14 років, виникають питання, в тому числі юридичні, які потребують наявності згоди обох батьків, і позивачці доводиться долати певні перешкоди, щоб не шукати згоди батька, місцезнаходження якого їй невідоме. Тому вважала, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме, в першу чергу, найкращим інтересам її доньки. Представник позивача Д.Галагуз в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, вказавши, що з 2018 року відповідач ніколи не зустрічався з донькою, не спілкувався з нею, тобто з 7 і до 14 років, фактично все свідоме життя дитини, відповідач не вчиняв будь-яких дій, щоб підтримувати емоційні зв`язки з дитиною, приймати участь в її житті. Не цікавився її життям, здоров`ям, успіхами у навчанні. Більше того, не сплачував аліменти у тому мінімальному розмірі, який з нього стягувався за рішенням суду, не говорячи вже про додаткові витрати чи подарунки дитині. Погашення заборгованості по аліментах відбувалося виключно після вчинення позивачкою дій щодо вжиття примусових заходів до відповідача, що свідчить про свідоме нехтування обов`язку з утримання дитини. Вважала, що фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідачеві байдужа доля дитини, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, в зв`язку з чим просила задовольнити позов. Представник відповідача адвокат О.Гетьман категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що відповідач ніколи не втрачав інтереса до дитини. Однак з 2017 року позивач свідомо обмежувала можливість спілкування батька з донькою, не повідомляла номер її мобільного телефону, бажала, щоб спілкування проводилося з її телефону та в її присутності. Крім того, значна відстань між місцем проживання дитини та батька також не сприяла можливості більш частішого спілкування з дитиною. Однак, це не означає, що відповідачеві байдужа доля доньки. [PERSON] на даний час одружений, виховує двох малолітніх дітей від другого шлюбу, і не вчиняв жодних дій, які б були підставою для позбавлення його батьківських прав. Тому вважала, що позбавлення відповідача батьківських прав не відповідатиме найкращим інтересам дитини. Представник органу опіки та піклування Житомирської міської ради В.Жалюк (в режимі відеоконференції) зазначив, що Службою в справах дітей перевірялися факти, викладені в позовній заяви, і орган опіки та піклування дійшов висновку щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що відповідатиме найкращим інтересам дитини. Допитані в судовому засіданні в якості свідків: - [PERSON] , яка повідомила, що є другом родини [PERSON] та [PERSON] . Донька позивачки [PERSON] виховується в дружній сімейній обстановці, батьком називає чоловіка діани (вітчима). Про біологічного батька [PERSON] знає тільки зі слів [PERSON] , за час спілкування з родиною ніколи його не бачила, і їй невідомі випадки, щоб він приїжджав побачитися з донькою. - [PERSON] , який повідомив, що є головою ОСББ будинку, в якому проживає родина [PERSON] та [PERSON] з дітьми з 2017 року. Це гарна родина, жодні негативні факти йому невідомі. [PERSON] називає [PERSON] татом, і свідок навіть не знав, що [PERSON] не є рідним батьком дитини. Відповідача [PERSON] ніколи не бачив. - [PERSON] , яка повідомила, що є матір`ю позивачки. І дійсно донька перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого народилася [PERSON] , [INFO] . Відповідач не існує в житті дитини, не виховує, не турбується, коли дитина хворіє, не цікавиться її навчанням, потребами, життям. Він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і існує як батько лише в документах, а виховує і турбується за дитину зовсім інша людина. - [PERSON] , який пояснив, що є батьком відповідача [PERSON] , а [PERSON] його колишня невістка. Коли вони перебували в зареєстрованому шлюбі, то проживали поряд з ними в окремому будинку, це була нормальна родина. Ніхто не кривдив ні невістку, ні дитину. [PERSON] декілька разів намагався бачитися з донькою, але 2 години, які були встановлені Службою в справах дітей це дуже мало, щоб налагодити контакт з дитиною. Декілька разів він, як дідусь, їздив з [PERSON] , щоб побачити онучку, але позивачка дуже сварила сина за те, що він приїхав не сам, а з дідусем та бабусею. - [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] це її сина, а [PERSON] колишня невістка. Вважала, що підстави для позбавлення її сина батьківських прав відсутні, оскільки від самого початку після розірвання шлюбу позивачка не дозволяла сину спілкуватися з дитиною, не давала її номер телефону. Вона забороняла знайомити дитину з її родичами по лінії батька, братами й сестрами. Не подобалося їй і коли приїжджали дідусь та бабуся, щоб побачитися з дитиною Допитана в судовому засіданні за клопотанням представника позивача неповнолітня [PERSON] в присутності педагога (психолога) [PERSON] просила врахувати її думку та позбавити відповідача батьківських прав, оскільки для неї він є лише «біологічним батьком», якого вона не знає, він для неї чужа людина. Вона не пам`ятає зустрічей з ним, оскільки була дуже малою, а з того часу, з якого пам`ятає, - батька ніколи не бачила, не спілкувалася з ним. Мати на її думку не впливає, і вважає, що досягла достатнього віку, щоб виразити свою думку, яка стосується її життя. Вона вважає своїм батьком іншу людину, який її любить та турбується, тому просила позбавити відповідача батьківських прав. Фактичні обставини, встановлені судом, та письмові докази, подані на їх обгрунтування. Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1059 від 22.04.2011 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6) Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 17.03.2014 року (справа № 296/12290/13-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.15) Додатковим рішенням цього ж суду від 31.03.2014 року по справі № 296/2607/14-ц позивачці було відновлено прізвище на дошлюбне « [PERSON] » (а.с.16) 24.02.2014 року рішенням Корольовського районного суду міста Житомира по справі № 296/12294/13-ц, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500,00 гривень щомісячно, починаючи з 09.12.2013 року і до повноліття дитини (а.с.17) Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира по справі № 296/5311/21, збільшено розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнуто аліменти в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини (а.с.18-19) 22.10.2016 року позивачка зареєструвала шлюб зі [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 1925 від 22.10.2016 року (а.с.5, зв.бік) Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21.03.2017 року, виданої Управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7) Разом з нею за цією ж адресою зареєстровані й проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7, зв.бік) Згідно Довідки № 89 від 10.04.2017 року Житомирського дошкільного навчального закладу № 27, дитина [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад з 03.09.2013 року. Дитиною опікується мама [PERSON] та вітчим [PERSON] , бабусі та дідусь. Тато дівчинки [PERSON] не приходив на батьківські збори та святкові ранки, дитину до закладу не приводив і не забирав, розвитком і вихованням дитини не цікавився (а.с.10) Як вбачається з Довідки Житомирської загальноосвітньої приватної школи І-ІІІ ступенів «Сяйво» Житомирської області № 127 від 12.07.2021 року, дитина [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад з 01.09.2017 року, проявила себе як творча, активна і доброзичлива дівчинка. Дитиною опікується мама [PERSON] та вітчим [PERSON] , цікавляться життям дитини у школі, прислухаються до порад вчителів. Батько дівчинки [PERSON] не приходив на батьківські збори та святкові урочистості, дитину до закладу не приводив і не забирав (а.с.8) За навчання доньки позивачкою на рахунок навчального закладу за період з 01.07.2018 по 28.05.2021 року внесено благодійні пожертви в сумі 28705,96 гривень, що підтверджується Довідкою Житомирської загальноосвітньої приватної школи І-ІІІ ступенів «Сяйво» Житомирської області № 82 від 28.05.2021 (а.с.8, зв бік) Згідно Виписок з медичної картки амбулаторного хворого від 07.06.2021, 07.05.2024 , [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку у лікарів невролога та гастроентеролога з діагнозами неврозоподібний стан з порушенням сну, функціонально-панкреатичні розлади, синдром подразненого кишківника (а.с.12-14) Як вбачається з Довідки про розмір отриманих аліментів № 10904, відповідачем [PERSON] у період з 18.11.2021 по 31.10.2022 року сплачено: - У листопаді 2021 року 500,00 грн; - У грудні 2021 року 100,00 грн; - У січні 2022 року 0,00 грн; - У лютому 2022 року 100,00 грн; - У березні 2022 року 0,00 грн; - У квітні 2022 року 1000,00 грн; - У липні 2022 року 582,00 гривень (т.1, а.с.116) Заборгованість відповідача за аліментами станом на 31.10.2022 року складала 14918,00 гривень, що підтверджується копією розрахунку ДВС від 10.11.2022 року (а.с.115, зв.бік) Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного ст.державним виконавцем О.Хмель, станом на 31.05.2024 року заборгованість відповідача за аліментами за 2023-2024 рік становила 20274,58 гривень (а.с.21) Як вбачається з Довідки про неотримання аліментів від 07.02.2024 року, відповідач [PERSON] з 01.08.2023 по 31.01.2024 року аліменти на утримання дитини [PERSON] за виконавчим листом № 296/5311/21 від 01.02.2022 року не сплачував (т.1, а.с.115) 11.06.2024 року заборгованість за аліментами в сумі 20274,58 гривень погашена, що підтверджується платіжною інструкцією ПАТ КБ «Приватбанк», платник: [PERSON] (а.с.76) Згідно Довідки Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області № 30159 від 03.09.2024 року, станом на 31.08.2024 року заборгованість за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , відсутня (т.1, а.с.99) Згідно інформації старости Геніївського старостинського округу виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 10.09.2024 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання відповідач зарекомендував себе доброзичливим та відповідальним мешканцем (т.1, а.с.100) Релігійною організацією «Релігійна громада євангельських християн-баптистів «Геніївська церква» надано характеристику відповідачеві [PERSON] , за якою відповідач разом з дружиною виховує малолітніх дітей, є порядною людиною та люблячим батьком (т.1, а.с.101) Як вбачається з Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, 21 серпня 2017 року відповідач [PERSON] уклав шлюб зі [PERSON] , актовий запис № 05 від 21.08.2017 року (т.1, а.с.102) Від вказаного шлюбу відповідач має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 14 від 23.08.2018 року (т.1, а.с.104) Згідно документу про народження № 000052/2022 від 12.01.2022 року департаменту Валь-де-Марн, Французька Республіка, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована громадянкою України (т.1, а.с.105 107) Як вбачається з інформації Державної прикордонної служби України, з 2018 року відповідач [PERSON] неодноразово виїжджав за межі України, в останнє - виїхав з України 02.10.2020 року (т.1, а.с.172-173) Відповідно до висновку органу опіки та піклування Житомирської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1343 від 21.08.2024 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У висновку, зокрема, зазначено, що дитина з 2014 року проживає матір`ю, батько не цікавиться дитиною, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, в зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення відповідача батьківьких прав стосовно неповнолітньої доньки. (т.1, а.с. 132-133) Представник третьої особи - Служби у справах дітей Слобожанської міської ради Чугуївського району Харківської області Н.Міндарь подала до суду заяву, в якій зазначила, що Службою вивчалися факти, викладені в позовній заяві, та зі слів матері відповідача, [PERSON] на даний час знаходиться за кордоном зі своєю новою родиною, в зв`язку з чим скласти висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав Служба вважає за неможливе (а.с.36) Одночасно просила розглянути справу по суті без її участі (т.1, а.с 80, 139-142) Норми права, застосовані судом, та мотиви їх застосування. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно частин 6-10 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Частиною 1 статті 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають також переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, що визначено частиною 1 статті 163 Сімейного кодексу України. Згідно статті 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до вимог статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц (провадження №61-29266св18) зазначив, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості згідно зі статтею 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року. Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При цьому, на перше місце ставляться "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно з ч.ч.5, 6 статті 9 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Крім того, нормами статті 171 Сімейного кодексу України передбачено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя, зокрема, Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, неповнолітня дитина [PERSON] з 2014 року проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . З 2017 по 2018 рік відповідач [PERSON] декілька разів відвідував дитину, після чого будь-яке спілкування, а отже будь-які родинні зв`язки між батьком та дитиною,- припинилися. З 2020 року відповідач покинув територію України, життям доньки не цікавився, а отже самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Саме по собі проживання відповідача на території іншої країни не звільняє його від виконання батьківських обов`язків як по утриманню дитини, так і по її вихованню й спілкуванню, в тому числі й за допомогою соціальних мереж та месенджерів. Суд також погоджується з твердженням позивача щодо неналежного виконання обов`язків по утриманню дитини, бо сплата аліментів на утримання дитини в розмірі 100,00 гривень, в тому числі в лютому 2022 року, чи -582,00 гривень в липні 2022 року на початку військової агресії російської федерації проти України, жодним чином не свідчить про стурбованість відповідача долею власної доньки. Погашення існуючої заборгованості за аліментами також відбулося в зв`язку зі зверненням позивачки до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Представник органу опіки та піклування за місцем проживання дитини наполягав на задоволенні позовних вимог, вказавши, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, а тому позбавлення його батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини. Суд також зважає на думку неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , якій виповнилося 14 років, та яка в достатній мірі усвідомлює питання, які вирішувалися в судовому засіданні. Дитина зазначила, що відповідач є для неї, по суті, чужою людиною, батьком за документами, до якого вона не відчуває жодної прихільності, і не має ніякого бажання спілкуватися. Навіть, якщо враховувати певний вплив позивачки на думку дитини, вказана обставина не спростовує висновок суду про відсутність будь-яких емоційних, родинних, соціальних зв`язків між дитиною і батьком, починаючи з її трирічного віку. При цьому, у відповідача весь цей час існували можливість встановлювати такі зв`язки і спілкування, а також не зникав обов`язок по належному матеріальному утриманню дитини. Верховний Суд у своїй постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 зазначив, що при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. У постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 зазначено, що «відповідач з 2014 року і до сьогодні проживає за межами України, та, відповідно, з вказаного часу не брав та не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, як складову частину виховання. Тобто, відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що у свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України» Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної заяви та наявності достатніх підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Одночасно суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до п.6 ч.1 статті 264 ЦПк України, при ухваленні рішення суд вирішує, як розподілити судові витрати між сторонами. Оскільки позивачкою вимога щодо стягнення судових витрат не заявлялася,

Outcome: approved