Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивчка звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачки, просить суд, ухвалити рішення яким визнати за - [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на придбані у [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 02 березня 2023р. на розміщені по [ADDRESS] : житловий будинок садибного типу цегляний під літ. «А» 1988р. з прибудовою цегляною під літ.«а» та верандою шлакоблочною під літ.«а1» загальною площею 96,3м2, житловою площею 46,00м2; погріб цегляний під літ.«п/г»; сарай цегляний під літ.«Б»; сарай шлакоблочний під літ. «В»; сарай шлакоблочний під літ.«Г»; сарай шлакоблочний під літ.«Д»; літню кухню дерев`яну під літ.«Е». В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги, провести розгляд справи у її відсутності. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, надала заяву в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить провести розгляд справи у її відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд прийшов до такого висновку: [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними спорудами від 24 квітня 1992р., посвідченого державним нотаріусом Лисенко В.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №1-1155 належить житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради» від 11 листопада 2025р. вих.№743 та технічного паспорта по [ADDRESS] розташовані: житловий будинок садибного типу цегляний під літ.«А» 1988р. з прибудовою цегляною під літ.«а» та верандою шлакоблочною під літ.«а1» загальною площею 96,3м2, житловою площею 46,00м2; погріб цегляний під літ.«п/г»; сарай цегляний під літ.«Б»; сарай шлакоблочний під літ.«В»; сарай шлакоблочний під літ.«Г»; сарай шлакоблочний під літ.«Д»; літня кухня дерев`яна під літ.«Е». Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради» від 11 листопада 2025р. вих.№743 вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по [ADDRESS] становить 306 659,00грн. Також 02 жовтня 2025 р. позивачка отримала у Василівському старостинському округу виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області виписку з погосподарської книги Василівської сільської ради Лебединського району Сумської області за вих.№15.1-13/121, з якої вбачається, що власником вищевказаного домогосподарства є відповідачка. У 2013 р. між сторонами було досягнуто згоди про придбання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] за ціною 30000,00 грн. з розстроченням платежу на 10 років. За погодженням з відповідачкою, позивачка зареєструвала місце свого проживання 03 грудня 2013 р. у житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 11 січня 2024 р. 02 березня 2023 р. позивачка передала відповідачці залишок грошових коштів в рахунок оплати вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Враховуючи, що в цей день нотаріальна контора не працювала, між нами було укладено договір в простій письмовій формі. В даному договорі (п.4.3.) сторонами було зафіксовано, що на час підписання даного Договору отримав від Покупця грошові кошти у розмірі, визначеному у п.1.3. у повному розмірі. Згідно п.2.1. Договору відповідач взяв на себе зобов`язання у строк до 02 вересня 2023р. укласти Договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами через Лебединську нотаріальну контору. В той же час відповідач свого обов`язку щодо оформлення в нотаріальній формі Договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку з садибного типу з господарськими будівлями та спорудами через Лебединську нотаріальну контору не виконала і до цього часу такий договір укладено не було. У зв`язку з цим 12 вересня 2023р. позивачка особисто вручила відповідачці лист «Щодо оформлення Договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами» яким поставила вимогу перед відповідачем виконати взяті зобов`язання за Договором та провести оформлення Договору купівлі-продажу Майна через Лебединську нотаріальну контору 12 жовтня 2023р. (а у разі неможливості прибути в цей день до Лебединської державної нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу, просила завчасно повідомити про іншу можливу дату оформлення документів). В той же час відповідач чи його повноважний представник 12 жовтня 2023р. до Лебединської державної нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами не прибули, про іншу можливу дату оформлення таких документів мене не повідомили. На звернення до Відділу державної реєстрації управління "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Лебединської міської ради, якому надані повноваження щодо реєстрації прав власності та видачі документів на право власності на об`єкти нерухомого майна, які розміщені в межах м.Лебедина та Лебединського району згідно положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивачка отримала відповідь, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. При цьому згідно ст.657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. А з урахуванням того, що договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами і земельних ділянок під ними складено у простій письмовій формі, Управління «Центр надання адміністративних послуг» Виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області не може провести реєстрацію права власності за мною на придбане нерухоме майно та запропонував звернутися для вирішення даного спору до суду в порядку, визначеному чинним законодавством. В Лебединській державній нотаріальній конторі пояснили, що в такому випадку визнати право власності на придбані мною житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами я зможу оформити лише шляхом звернення з відповідним позовом до Лебединського районного суду Сумської області. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003р. №435-IV цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. П.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Ст.13 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991р. №697-ХІІ, чинного на момент придбання відповідачем такого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами встановлено, що об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Згідно ст.12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. У відповідності зі ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Ст.655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст.656 Цивільного кодексу України). У відповідності зі ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. №952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Ч.1. ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Ч.3 ст.334 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 Цивільного кодексу України). Згідно ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України простроченням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.176 Цивільного процесуального кодексу України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна. Ст.15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Вивчивши матеріали суд враховує, що позов визнаний відповідачем, укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та право власності продавця на це майно підтверджується письмовими доказами і тому вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved