Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача. До Чорнобаївського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява ПрАТ «СК «Універсальна»(далі по тексту - позивач) до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа: ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 29.09.2021 між позивачем та АТ "ОТП Банк" було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3000/284/000118, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортнми засобом "Skoda" д.н.з. [NUMBER] . 09.02.2024 о 08:05 у м. Черкаси на вул. Залізняка, 124, відбулася ДТП за участю транспортного засобу "Skoda" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.03.2024 у справі № 712/1832/24 відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно зі страховим актом № G-20107-1 розмір страхового відшкодування складає 31120,00 грн. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ВАЗ д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] була застрахована за полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ002305770 у третьої особи. Позивачу, третьою особою було виплачено страхове відшкодування у розмірі 20719,06 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 10400,94 грн. За таких обставин, позивач посилаючись на норми цивільного законодавства просив стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 10400,94 грн та судові витрати, що складається із судового збору та витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 4922,40 грн. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідачем не поданий. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 19.12.2025 представник позивача Семененко А.О., в інтересах ПрАТ «СК «Універсальна» через систему «Електронний Суд» скерував до Соснівського районного суду м. Черкаси в електронній формі позовну заяву до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування шкоди в порядку регресу. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Пироженко В.Д. від 24.12.2025 цивільну справу за позовом ПрАТ «СК «Універсальна» до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування шкоди в порядку регресу направлено за підсудністю до Чорнобаївського районного суду Черкаської області. До Чорнобаївського районного суду Черкаської області матеріали вказаної цивільної справи надійшли 21.01.2026. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 21.01.2026 зазначену позовну заяву передано в провадження судді Чорнобаївского районного суду Черкаської області Шарої Л.О. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21.01.2026 позовна заява ПрАТ «СК «Універсальна» до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування шкоди в порядку регресу залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали суду. 28.01.2026 представник позивача скерував до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17.02.2026 здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, однак конверти з поштовою кореспонденцією повернулися до суду без вручення, з підстав відсутності адресата. За приписами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки судом вживалися вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина рішення. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.03.2024 у справі № 712/1832/24 водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За змістом постанови [PERSON] 09.02.2024 о 08:05 в м. Черкаси, по вул. Максима Залізняка, 124, керуючи автомобілем ВАЗ 21140, д.н.з. [NUMBER] (власник - [PERSON] ), на слизькій ділянці дороги не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, та скоїв наїзд на автомобіль «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] (власник - АТ "ОТП Банк"), який зупинився попереду. Вказаними діями водій порушив п. 12.1, 13.1 ПДР. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постанова набрала законної сили 02.04.2024 (а.с. 13). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18.12.2019 (справа № 761/29966/16-ц). 29.09.2021 між позивачем, як страховиком, та АТ "ОТП Банк", як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3000/284/000118, згідно з умовами якого, страховик відповідно до заяви страхувальника здійснює страхування наземних транспортних засобів, у тому числі транспортного засобу «Skoda Rapid Ambition» д.н.з. [NUMBER] , та зобов`язується провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку страхувальнику/вигодонабувачу, а страхувальник зобов`язується сплатити страховий платіж на умовах, визначених договором, та виконати інші умови договору (а.с. 16-20, 21). 09.02.2024 страхувальник АТ "ОТП Банк" звернулося до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування відповідно до зазначеного договору, у зв`язку із настанням 09.02.2024 страхового випадку із застрахованим транспортним засобом «Skoda Rapid» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 33). Згідно з рахунком ПП "ЛІБО і К" № 013 від 13.02.2024 за проведення ремонту та запасні частини автомобіля «Skoda Rapid» д.н.з. [NUMBER] , було нараховано до сплати АТ "ОТП Банк" грошові кошти у сумі 31120,00 грн (а.с. 35 на звороті). Відповідно до страхового акту № G-20107-1 від 20.02.2024, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню страхувальнику АТ "ОТП Банк" внаслідок настання страхового випадку складає 31120,00 грн (а.с. 40). Згідно з платіжною інструкцією № 28656 від 21.02.2024 зазначена сума сплачена позивачем на розрахунковий рахунок ПП "ЛІБО і К" (а.с. 41). Відповідно до виписки по рахунку АТ "Райффайзен Банк" за період з 01.03.2024 до 31.03.2024, позивачу здійснено страхове відшкодування у розмірі 20719,06 грн (а.с. 41 на звороті). 14.03.2025 представник позивача [PERSON] звернувся до відповідача із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу, яка, з урахуванням різниці між фактичним розміром шкоди у сумі 31120,00 грн і страховим відшкодуванням у сумі 20719,06 грн, становить 10400,94 грн (а.с. 42 на звороті - 43). Таким чином, зазначену суму позивач просить стягнути з відповідача. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 27 Закону України «Про страхування» (із змінами і доповненнями) передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Стаття 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Як установлено судовим розглядом, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку із виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах різниці виплаченого між фактичним розміром шкоди у сумі 31120,00 грн і страховим відшкодуванням у сумі 20719,06 грн, що становить 10400,94 грн, тобто відбувалася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком, регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з ч. 1 зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши суму страхового відшкодування у розмірі 20719,06 грн. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним ВС у постанові від 03.09.2018 у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18). Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь в порядку регресу страхового відшкодування в розмірі 10400,94 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати. При поданні позову, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 11 на звороті). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. Так, з матеріалів справи вбачається, що 15.01.2025 між позивачем та Адвокатським Об`єднанням "Інс.Лоу Груп" було укладено договір про надання правничої допомоги № 15/01/25 (а.с. 45 на звороті - 50), додаткову угоду № 4 від 07.11.2025 до договору про надання правничої допомоги № 15/01/25 від 15.01.2025 (а.с. 50 на звороті - 51). За змістом додатку № 1 до додаткової угоди № 4 від 07.11.2025, який є невідємною частиною додаткової угоди, сума гонорару за страховим актом № G-20107-1 складає 2500,00 грн. Ураховуючи викладене, а також те, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат, вони підлягають покладенню на відповідача. Покликаючись на положення ст. 141, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд,

Outcome: approved