Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

09 квітня 2025 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача вартість частини реалізованого спадкового майна у сумі 157700,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.08.2023 йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки транспортного засобу марки INFINITI QX56, 2006 року випуску, дата реєстрації 07.10.2010, VIN код № [NUMBER] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був син, [PERSON] (батько позивача), який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Іншими спадкоємцями [PERSON] , які прийняли спадщину, є [PERSON] та її донька [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом транспортного засобу не звернулись. З метою з`ясування місцезнаходження вищевказаного спадкового майна та вирішення питань, пов`язаних з його подальшим оформленням, позивач звернувся до Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, та з`ясував, що згідно з витягом від 03.01.2025 вищевказаний транспортний засіб 17.04.2024 було перереєстровано на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ. Як встановлено позивачем, перереєстрація транспортного засобу ІNFІNІТІ з [PERSON] на нового власника [PERSON] здійснена на підставі договору СГ №7252/23/1/009434 від 29 грудня 2023 року, укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «Вест сервіс» та договору комісії №7252/23/1/009434 від 28 грудня 2023 року. Згідно договору комісії №7252/23/1/009434 від 28 грудня 2023 року представником продавця [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину НСО 416745 від 26 жовтня 2023 року виданого ПН [PERSON] , був [PERSON] . Громадянин [PERSON] , особисто виступав при перереєстрації в ТСЦ МВС №1249 транспортного засобу ІNFІNІТІ QХ56, 2006 року випуску, об`єм двигуна 5552 см. куб., номер VIN: [NUMBER] . При особистій зустрічі представника позивача адвоката Ельвіри Болотової, іншого представника позивача [PERSON] з відповідачем, в присутності третьої особи доньки померлого спадкодавця [PERSON] , іншої особи, яка займалась підбором потенційних покупців на спадкову нерухомість, відповідачем було заявлено про те, що транспортний засіб знаходився у дворі за адресою [ADDRESS] , його було незначно пошкоджено при обстрілах, тому вона його продала. Таким чином, сам відповідач у присутності свідків підтвердив факт самовільного, без узгодження з іншими спадкоємцями, розпорядження спадковим майном. При цьому позивач стверджує про те, що відповідач не запропонувала йому право першочергової покупки частки інших співвласників в відчужуваному майні. Позивач вважає, що протиправними діями відповідача щодо відчуження вказаного транспортного засобу порушене його право власності на володіння та розпорядження ним. Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «КАРІТАС ІСТЕЙТ» базова розрахункова вартість 1/3 частки позашляховика INFINITI QX56, 2006 року випуску, дата реєстрації 07.10.2010, VIN код № [NUMBER] , становить суму в розмірі 157700,00 грн. З урахуванням викладеного, за відсутності усної або письмової угоди між спадкоємцями щодо зміни розміру частки кожного у спадщині стосовно транспортного засобу та його подальшого відчуження, відповідач, відчуживши належну позивачу частку у спадщині, без достатніх правових підстав набула грошові кошти у розмірі 157700,00 грн, які на підставі ст. 1212 ЦК України підлягають стягненню на користь позивача як безпідставно набуте майно. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач категорично заперечила факт продажу нею вищезазначеного автомобіля та, як наслідок, і факт отримання будь-яких грошей від такого продажу. Більш того, відповідач взагалі не розглядає вищезазначений транспортний засіб як майно, що входить до спадкової маси після смерті чоловіка, оскільки на момент його смерті авто було зареєстровано за померлою [PERSON] , а померлий чоловік так і не оформив своїх спадкових прав на вказаний автомобіль. Саме тому відповідач і не звертався до нотаріуса за оформленням свідоцтва про право на спадщину за законом на цей автомобіль. Зазначені у позовній заяві відомості про те, що під час особистої зустрічі представників Позивача з Відповідачем, мною було заявлено про «продаж» автомобіля, є неправдивими, відповідачем ніколи не заявлялося про продаж автомобіля. До моменту смерті чоловіка він дійсно користувався цим автомобілем, однак відповідач ніякого відношення до цього авто не мала, ним не керувала, технічне обслуговування не проводила, ключів від машини та техпаспорту в неї ніколи не було. Усіма цими питаннями займався її чоловік. Відповідач не виключає, що ще до смерті її чоловік міг мати якісь домовленості з кимось про продаж цього автомобіля, оскільки неодноразово повідомляв про своє бажання продати авто, однак не міг цього зробити, оскільки не зареєстрував за собою право власності на авто після померлої матері. Після смерті чоловіка авто знаходилося у дворі по [ADDRESS] . Ключів від автомобіля вдома не було. Відповідач як не вважала, так і досі не вважає себе спадкоємцем по цьому авто, тому відповідно їй було байдуже, що відбувається з автомобілем. З початком збройної агресії РФ проти України, почалися масовані обстріли Харкова. 02.04.2022 в результаті попадання ворожої ракети у двір дому [ADDRESS] , автомобіль було пошкоджено. Відповідач не переймалася цією обставиною з огляду на викладене вище. В такому пошкодженому стані авто перебувало якійсь час, а десь в середині-кінці квітня 2022 року відповідач зранку побачила, що на звичному місці, де було припарковано авто, його вже немає. Вона вирішила, що міська влада прибрала всі пошкоджені авто. До органів поліції відповідач не зверталася, оскільки ніколи не була власником цього авто. Виходячи з викладеного, відповідач вважає, що позивачем всупереч положенням ч.1 ст. 81 ЦПК України взагалі не доведено самого факту продажу нею або уповноваженою нею особою зазначеного в позові авто, та як наслідок - отримання нею будь-яких коштів від продажу. У відповіді на відзив [PERSON] в особі представника [PERSON] зазначив, що неотримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину на транспортний засіб є виключно її правом, а не обов`язком, залежить тільки від її власного волевиявлення та не впливає жодним чином на розгляд справи. Крім того, моніторингом інформації, наявної в мережі Інтернет, позивачем встановлено, що [PERSON] як державний службовець у деклараціях за 2018-2020 роки відображала вказаний автомобіль. При цьому у 2018 рік зазначено власником автомобіля [PERSON] (користування на підставі довіреності [PERSON] ), а у 2019-2020 роках у деклараціях зазначено власником автомобіля [PERSON] , що свідчить про те, що відповідач достеменно знала про право власності її чоловіка [PERSON] на автомобіль, тому її заперечення щодо «Відповідач взагалі не розглядає вищезазначений транспортний засіб як майно, що входить до спадкової маси після смерті чоловіка» є спотворюванням дійсних обставин. Твердження відповідача про те, що вона не зверталась до нотаріуса за оформленням свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль (фактично, при поданні заяви про прийняття спадщини не повідомила взагалі про наявність також цього рухомого спадкового майна) не може бути прийнято до уваги тому, що чинним законодавством України не передбачений обов`язок у визначені строки оформлення спадкоємцем права на спадкове майно, він має право зробити це в будь-який час. При цьому, відповідач не заявила про відмову від частки на автомобіль. Отже, відповідач прийняла у спадщину транспортний засіб не отримала на майно свідоцтва, але розпорядилась ним одноособово шляхом здійснення його продажу. Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01 вересня 2025 року витребувано: - у територіального сервісного центру № 1249 ГСЦ МВС (далі ТСЦ № 1249, проспект Слобожанський № 31, м.Дніпро, 49083) наступні документи (копії): акт огляду реалізованого транспортного засобу №7252/23/006272 від 29 грудня 2023 року; договір комісії №7252/23/1/009434 від 28 грудня 2023 року; договір купівлі продажу №7252/23/1/009434 від 29 грудня 2023 року; акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №7252/23/1/009434 від 28 грудня 2023 року, що були надані до ТСЦ 1249 для перереєстрації 29.12.2023 в ТСЦ № 1249 транспортного засобу марки INFINITI QX56, 2006 року випуску, дата реєстрації 07.10.2010, VIN код № [NUMBER] ; - у Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори (61022, Україна, Харківська обл., місто Харків, Свободи Майдан, будинок, 5, кімната, 590-595) копію спадкової справи, а також наступну інформацію : - на чиє імя було видане свідоцтво про право на спадщину НСО 416745 від 26 жовтня 2023 року, крім спадкоємця та власника 1/3 частки транспортного засобу марки INFINITI QX56, 2006 року випуску, дата реєстрації 07.10.2010, VIN код № [NUMBER] [PERSON] , було видане свідоцтво про право на спадщину НСО 416745 від 26 жовтня 2023 року;- чи наявна в Спадковому реєстрі інформація про видачу свідоцтва про право на спадщину НСО 416745 від 26 жовтня 2023 року, виданого приватним нотаріусом Петренко К.В. щодо транспортного засобу марки INFINITI QX56, 2006 року випуску, дата реєстрації 07.10.2010, VIN код № [NUMBER] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був син, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, помер [INFO] ; - копію спадкової справи № 929/2021, зареєстровано в реєстрі за № 3-212; -у приватного нотаріуса Петренко К.В. (49074, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр. Слобожанський, 111) наступну інформацію та документи (копії): - чи підтверджується факт видачі свідоцтва про право на спадщину НСО 416745 від 26 жовтня 2023 року; на чиє імя окрім спадкоємця та власника 1/3 частки транспортного засобу марки INFINITI QX56, 2006 року випуску, дата реєстрації 07.10.2010, VIN код № [NUMBER] [PERSON] , було видане свідоцтво про право на спадщину НСО 416745 від 26 жовтня 2023 року; - хто особисто або через представника звернувся за оформленням свідоцтва про право на спадщину НСО 416745 від 26 жовтня 2023 року; - які обставини та документи були підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину НСО 416745 від 26 жовтня 2023 року; - чи була перевірена при оформленні свідоцтва про право на спадщину НСО 416745 від 26 жовтня 2023 року інформація в Спадковому реєстрі щодо факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом (Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора) та наявності виданого [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі №929/2021 (зареєстровано в реєстрі за №3-212, НСМ 806495); - копію спадкової справи №929/2021 (зареєстровано в реєстрі за №3-212, НСМ). 19 листопада 2025 року до суду із Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 929/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] 03 грудня 2025 року до суду надійшла інформація, витребувана у територіального сервісного центру № 1249 ГСЦ МВС. Листом від 05 грудня 2025 року приватний нотаріус Петренко К.В. надала відповідь на витребування у неї інформації. Ухвалою суду від 20 січня 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач проти позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . 17 листопада 2021 року державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 929/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Спадкоємцями [PERSON] , які прийняли спадщину, що відкрилася після його смерті, є його син [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . 09.08.2023 [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3-212, на 1/3 частки транспортного засобу марки INFINITI QX56, 2006 року випуску, дата реєстрації 07.10.2010, VIN код № [NUMBER] , який належав [PERSON] , матері, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був син, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. У свідоцтві зазначено, що спадкоємцями майна транспортного засобу марки INFINITI QX56, 2006 року випуску, дата реєстрації 07.10.2010, VIN код № [NUMBER] , є також дружина померлого - [PERSON] , [INFO] , та його дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації ТСЦ 1452 від 14.01.2025 № 31/27/14-1452/6-аз-7-2025, згідно ЄРДТЗ транспортний засіб ІNFІNІТІ QХ56, VIN-5 [NUMBER] , був перереєстрований в ТСЦ 1452 17.04.2024 між третіми особами. Згідно ЄРДТЗ транспортний засіб ІNFІNІТІ QХ56, VIN-5 [NUMBER] , був перереєстрований 29.12.2023 р. в ТСЦ1249, з гр. [PERSON] на гр. [PERSON] . Відповідно до інформації ТСЦ 1249 від 06.02.2025 № 31/29/1249/25/97-аз2-2025, в ТСЦ МВС №1249 здійснена 29 грудня 2023 року перереєстрація транспортного засобу ІNFІNІТІ QХ56, 2006 року випуску, об`єм двигуна 5552 см. куб., номер VIN: [NUMBER] з [PERSON] на нового власника [PERSON] , на підставі договору СГ №7252/23/1/009434 від 29 грудня 2023 року, укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «Вест сервіс», код ЄДРПОУ 38474668, адреса: Волинська область, м. Луцьк, вул. Рівненська, 76А, кв. 302 та договору комісії №7252/23/1/009434 від 28 грудня 2023 року. В ТСЦ МВС №1249 відсутня інформація та документи в підтвердження щодо надання згоди при укладання договору СГ №7252/23/1/009434 від 29 грудня 2023 року на відчуження транспортного засобу співвласниками вищезазначеного транспортного засобу, а саме [PERSON] , на здійснення цього правочину та подальшої перереєстрації транспортного засобу. Згідно договору комісії №7252/23/1/009434 від 28 грудня 2023 року представником продавця [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину НСО 416745 від 26 жовтня 2023 року виданого ПН [PERSON] , був [PERSON] . Громадянин [PERSON] , особисто виступав при перереєстрації в ТСЦ МВС №1249 транспортного засобу ІNFІNІТІ QХ56, 2006 року випуску, об`єм двигуна 5552 см. куб., номер VIN: [NUMBER] . Для перереєстрації вищезазначеного транспортного засобу в ТСЦ МВС №1249 надати наступні документи: акт огляду реалізованого транспортного засобу №7252/23/006272 від 29 грудня 2023 року; договір комісії №7252/23/1/009434 від 28 грудня 2023 року; договір купівлі продажу №7252/23/1/009434 від 29 грудня 2023 року; акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №7252/23/1/009434 від 28 грудня 2023 року. Зазначена інформація підтверджується дослідженою у судовому засіданні копією Акту огляду реалізованого транспортного засобу № 7252/23/006272 від 29.12.2023 та копією Договору комісії № 7252/23/1/009434 від 28.12.2023. Відповідно до інформації, наданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Катерино Володимирівною за № 119/01-16 від 14.11.2025, нею 26 жовтня 2023 року було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, на бланку НСО 416745. У вищезазначеному свідоцтві вказані інший спадкодавець та інші спадкоємці, також спадщина складалася з транспортного засобу, але відмінного від транспортного засобу вказаного в ухвалі суду від 01 вересня 2025 року. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 5 ст. 4 ЦПК України право кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові необхідно відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц. Отже, особа, яка звертається до суду вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Звертаючись до суду з цим позовом [PERSON] просив захистити його порушені права на підставі ст. 1212 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32цс19, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21). Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18). Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21). Положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Отже, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Таким чином, норма статті 1212 ЦК України застосовується до позадоговірних зобов`язань. Отже, до предмету доказування у спорі, що виник на підставі ст. 1212 ЦК України, входять обставини щодо: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд виходить з наступного. Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач прийняла у спадщину транспортний засіб, не отримала на нього свідоцтва про право на спадщину, проте розпорядилась цим майно одноособово шляхом здійснення його продажу, а належні позивачу грошові кошти від продажу його частки, зберегла у себе без достатніх правових підстав. Надаючи оцінку цим доводам позивача, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, позивач, відповідач та третя особа є спадкоємцями першої черги за законом [PERSON] ; спадщину, до складу якої увійшов автомобіль ІNFІNІТІ QХ56, 2006 року випуску, об`єм двигуна 5552 см. куб., номер VIN: [NUMBER] , прийняли у встановленому законом порядку. Позивач 09.08.2023 отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку автомобіля, тоді як інші спадкоємці таке свідоцтво не отримали, проте не заявили відмову від спадкових прав на автомобіль. При цьому, суд враховує, що згідно за змістом 3 ст. 1296 ЦК України відсутність у відповідача та третьої особи свідоцтва про право на спадщину не позбавляє їх права на спадщину на належні їм частки автомобіля. Також судом встановлено, що 29 грудня 2023 року відбулось відчуження та перереєстрація автомобіля ІNFІNІТІ QХ56, 2006 року випуску, об`єм двигуна 5552 см. куб., номер VIN: [NUMBER] , на [PERSON] . Позивач, як співвласник майна, не надавав згоду на відчуження автомобіля, як того вимагає ч. 1 ст. 358 ЦК України. Доказів наявності домовленості між співвласниками про порядок володіння та користування автомобілем в порядку ч. 2 ст. 358 ЦК України матеріали справи не містять. Зазначене дає підстави стверджувати, що автомобіль вибув із власності позивача поза його волею. Разом з тим, як встановлено судом на підставі інформації ТСЦ № 1249, Акту , автомобіль було відчужено [PERSON] , який зі сторони продавця діяв на підставі свідоцтва про право на спадщину на бланку НСО № 416745 від 26.10.2023, виданого приватним нотаріусом Петренко К.В. В той же час, за інформацією приватного нотаріуса Петренко К.В., видане нею свідоцтво про право на спадщину на бланку НСО № 416745 від 26.10.2023 стосувалося іншого спадкодавця (не [PERSON] ) та іншого автомобіля. Встановлені в судовому засіданні обставини ставлять під обґрунтований сумнів правомірність відчуження та перереєстрації на нового власника автомобіля ІNFІNІТІ QХ56, 2006 року випуску, об`єм двигуна 5552 см. куб., номер VIN: [NUMBER] , 29 грудня 2023 року на підставі договору СГ №7252/23/1/009434 від 29 грудня 2023 року та договору комісії №7252/23/1/009434 від 28 грудня 2023 року. Разом з тим, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивач не надав жодного доказу, що продавець [PERSON] діяв або від імені, або в інтересах, або за дорученням [PERSON] . Витребувані судом в порядку ст. 84 ЦПК України докази також не містять відомостей про те, що [PERSON] була причетною до відчуження та отримала кошти від продажу автомобіля, який увійшов до складу спадщини. Відтак, доводи позивача про те, що [PERSON] розпорядилась цим майно одноособово шляхом здійснення його продажу, а належні позивачу грошові кошти від продажу його частки, зберегла у себе без достатніх правових підстав, ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки не підтверджені жодним доказом. Декларування відповідачем автомобіля протягом 2019-2020 року підтверджує лише обізнаність відповідачки про перебування автомобіля ІNFІNІТІ QХ56 у власності її чоловіка (спадкодавця), проте не є доказом того, що відповідач у 2023 році одноособово продала цей автомобіль, а належні позивачу грошові кошти від продажу його частки, зберегла у себе без достатніх правових підстав, як про це зазначає позивач у позові. Та обставина, що відповідач не зверталася до правоохоронних органів з приводу зникнення автомобіля у квітні 2022 року не є беззаперечним доказом вчинення нею дій щодо відчуження автомобіля. Доводи позивача про те, що відповідачка у присутності свідків підтвердила факт самовільного розпорядження спадковим майном, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодним доказом, зокрема показами свідків, у присутності яких, за версією позивача, відповідач повідомила ці обставини. При цьому, суд враховує, що відповідач не підтвердила в суді ці обставини, а навпаки категорично заперечувала їх існування. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що [PERSON] вчинила відчуження автомобіля, співвласником якого був позивач, та без достатньої правової підстави за рахунок позивача набула грошові кошти від продажу належної йому 1/3 частки автомобіля у розмірі 157700,00 грн, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] зазначених грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. У зв`язку з викладеним суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 157700,00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed