Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

22.11.2025р. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.12.2024 року в розмірі 190157,29 грн станом на 12.11.2025 року, яка складається з наступного: 160919,02 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 29238,27 грн - заборгованості за нарахованими процентами. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за вказаним договором. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся судовими повістками, які відправлялися рекомендованим поштовим відправленням, але до суду повернулися з відміткою «адресат відсутній». Причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзив на позов з правовим обґрунтуванням доводів та заперечень не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 05 березня 2026 року у відповідності із ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 грудня 2024 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) уклало з відповідачем (Позичальник) кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит на споживчі цілі, а саме відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника) у розмірі 170000 грн, зі строком користування коштами протягом 36 місяців, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами (згідно з узгодженим графіком) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 06 грудня 2027 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 31 % річних. Кредит надається безготівковим шляхом (перерахування коштів на поточний рахунок позичальника) - [NUMBER] /а.с. 30-35/. Згідно з п. 2.3 кредитного договору Банк надає позичальнику Паспорт споживчого Кредиту «Кредит готівкою», Договір, Графік та інші додатки, шляхом розміщення у системі дистанційного обслуговування «Приват24» та відправки на електронну пошту позичальника, що визначена при ідентифікації позичальника. Позичальник підписує Договір, Графік та Паспорт споживчого Кредиту «Кредит готівкою» простим електронним підписом або цифровим власноручним підписом. На підтвердження доводів позивач надав Графік платежів (обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит «Кредит готівкою») як додаток №1 до кредитного договору /а.с. 35, зворот-38/, Паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» АТ КБ «ПриватБанк» /а.с. 39-40/. Слід зазначити, що суд не приймає до уваги долучену позивачем заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 28.08.2021 року, оскільки не встановлено її відношення до кредитного договору б/н від 06.12.2024 року, укладеного між сторонами, та відповідно, і до предмета спору. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України регламентовано, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Сторони узгодили, що відповідно до п.8.15 кредитного договору цей Договір укладається в електронній формі. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» Позичальник, погодившись з ними, підписав договір за допомогою простого електронного підпису, а також усі супутні документи. Згідно з п. 8.17 кредитного договору підписанням цього Договору Позичальник підтвердив, що: до укладення Договору йому була надана уся необхідна, актуальна та достовірна інформація, що передбачена частиною 1, 2 ,5 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та статтею 30 Закону України «Про платіжні послуги» та він був належним чином повідомлений про усі обставини, які стосуються надання цієї фінансової послуги. Таким чином електронний договір, що був укладений між сторонами в електронній формі, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу [PERSON] 170000,00 грн. кредиту, що підтверджується банківською випискою за договором №б/н за період 06.12.2024 13.11.2025 / а.с. 17/. Як було зазначено вище, у відповідності до п. 1 кредитного договору, за користування кредитом Позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 31% річних та повернути кредит у строк до 06.12.2027р., сплачуючи щомісячний платіж в сумі 7349,52 грн (останній платіж 06.12.2027 -7336,23 грн), відповідно до графіку платежів. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Проте, вбачається з матеріалів справи, у порушення наведених вище умов Кредитного договору, ст. ст. 525, 526 ЦК України відповідачем зобов`язання щодо сплати процентів у строки, передбачені Кредитним договором, належним чином не виконувалися. Відповідач здійснив декілька платежів на суму 22048,56 грн, частково сплативши проценти на суму 12967 грн. 58 коп. та частково погасивши тіло кредиту в сумі 9080 грн 98 коп., останній платіж здійснений ним 06.03.2025 року /а.с. 16, 17/. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання (ст. 611 ЦК України). За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. При цьому, за вимогами абз. 2 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Таким чином, наведені приписи підтверджують обов`язковість досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Оскільки у спірних правовідносинах кредит надавався на споживчі цілі (п. 2.1 кредитного договору), тому відповідно до наведених вище правил статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» Банк повинен був попередньо направити позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту, що також визначено умовами п. 3.3.2 кредитного договору. Разом з тим, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, при зверненні до суду з позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надало доказів направлення відповідачу [PERSON] досудової вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, строк виплати кредиту за яким ще не настав у повному обсязі, а також отримання такої відповідачем. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, кредитодавець не може заявляти вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту у позовній заяві. Подання кредитодавцем позову є складовою цивільного процесу, а не цивільних правовідносин. Тому таке подання не можна кваліфікувати, як вимогу у розумінні статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши на підставі ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» вимогу про дострокове повернення коштів за договором, у споживача (позичальника) немає обов`язку здійснити таке дострокове повернення. Зважаючи на те, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним порядку досудового повернення кредиту відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає обов`язкове направлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, то у відповідача відсутній обов`язок достроково повернути кошти за кредитним договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Наведене узгоджується з висновками щодо застосування Верховним Судом аналогічних норм частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), наприклад, у постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, у постанові від 02.02.2022 у справі №755/11307/17, у постанові від 04.12.2020 у справі №753/21158/17. В той же час, внаслідок невиконання договірних зобов`язань відповідачем, відповідно до розрахунку Банку станом на 12.11.2025 року у відповідача перед Банком існувала прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 29238 грн 27 коп. /а.с. 16/. Щодо вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом (тілом кредиту), термін повернення якого станом на 12.11.2025 року (в межах вимог) не настав, є передчасними до виконання позивачем вимог, передбачених ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Тому, з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», окрім нарахованих Банком процентів, підлягає стягненню лише встановлена судом (прострочена) заборгованість за кредитом (тілом кредиту), що утворилася станом на 12 листопада 2025 року, у розмірі 27274,98 грн (36355,96 грн (розмір кредиту, що згідно з графіком платежів підлягав поверненню позичальником станом на 12 листопада 2025 року) 9080,98 грн (сума внесених позичальником коштів, розподілена банком на погашення заборгованості за кредитом)). Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання відзиву на позовну заяву з правовим обґрунтуванням своїх заперечень, доказів на їх підтвердження. Таким чином, на думку суду, наявність та розмір заборгованості [PERSON] у вказаному вище розмірі витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позовні вимоги задовольнити частково в сумі 56513,25 грн. З урахуванням викладеного, вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно обсягу задоволених вимог у розмірі 719,94 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial