Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

короткий зміст позовних вимог. 01.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (надалі по тексту - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що 06.01.2025 ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Д№8417517оговір про надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №8417517, який підписаний електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора, за умовами якого позикодавець на умовах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 17 000,00 грн. [PERSON] свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування належним чином не виконувала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість за кредитним договором. 27.03.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу №27/03/25 (далі Договір факторингу), відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, зазначені у Реєстрі боржників (копія витягу з Договору факторингу додається). Відповідно до Реєстру боржників №5 від 27.05.2025 до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 (витяг з Реєстру боржників №6 додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 29 430,00 грн, з яких: 16 850,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 850,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 8 500,00 грн - сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування Кредитом; 3 230,00 грн комісія за надання Кредиту. Згідно з п. 1.3. Договору факторингу ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором із боржником Фактору повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором із боржником. Враховуючи невиконання [PERSON] умов договору, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №8417517 від 01.12.2025у сумі 29 430,00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Аргументи учасників справи та позиція суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви розгляд справи просив проводити у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 4). Відповідач повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином в силу пункту 3 ч.8 ст 128 ЦПК України, де зазначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (а.с. 56-57, 62). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, відзив на позов не подала, причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення судового засідання не надіслала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 справу передано на розгляд судді Гуцолу М.П (а.с. 48). З метою визначення підсудності суддею здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру та Погребищенської міської ради про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] (а.с. 49-50). 10.12.2025 судом отримана відповідь, відповідно до якої за відомостями Реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51). Ухвалою суду від 10.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін (а.с. 52). 15.01.2026 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. 10.02.2026 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. 10.03.2026 суд ухвалив проводити заочний розгляд за наявними матеріалами справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлені судом обставини справи. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.01.2025 між ТОВ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] шляхом підписання електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 064685 було укладено договір про надання коштів у кредит №8417517, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 17 000,00 грн, процентна ставка становить 0,01 % в день, строк кредиту 30 днів. Дата надання кредиту 06.01.2025, дата повернення кредиту 04.02.2025, денна процентна ставка/день 0,80%, проценти за понадстрокове користування кредитом 5,00 %/день, пеня 5,00%/день, орієнтовна реальна річна процентна ставка, % 1399,08, орієнтовна загальна вартість кредиту 21 080,00 грн (а.с. 5-11). Із листа вих. № КД-000085302/ТНПП від 17.11.2025 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» вбачається, що 06.01.2025 було перераховано кошти на суму 17 000 грн на користь відповідача, ЕПЗ номер: [NUMBER] (а.с. 14). З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором №8417517 від 01.12.2025 становить 29 430,00 грн, з яких: 16 850,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 850,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 8 500,00 грн - сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування Кредитом; 3 230,00 грн комісія за надання Кредиту (а.с. 15-16). 27.03.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу №27/03/25 (далі Договір факторингу), відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, зазначеними у Реєстрі боржників (копія витягу з Договору факторингу додається) (а.с. 17-21). 27.05.2025 до Договору факторингу №27/03/25 укладена додаткова угода №4 (а.с. 22). Відповідно до Реєстру боржників №5 від 27.05.2025 до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 (а.с. 25), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 430,00 грн, з яких: 16 850,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 850,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 8 500,00 грн - сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування Кредитом; 3 230,00 грн комісія за надання Кредиту. Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 612 ЦК України зазначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15). За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основним боргом у розмірі 16 850 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 850 гривень, та заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 3 230 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а всього 20 930 гривень. Щодо вимоги про стягнення процентів за понадстрокове користування Кредитом в сумі 8 500,00 за кредитним договором №8417517 від 06.01.2025 суд зазначає таке. Як вбачається з розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», за період з 18.02.2025 по 27.02.2025 [PERSON] нараховано проценти за понадстрокове користування кредитними коштами у розмірі 5% щоденно, загальна сума яких складає 8500 грн. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, оскільки проценти за понадстрокове користування кредитом, розраховані відповідно до п. 10.5.1 Договору, як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, нараховані у період дії в Україні воєнного стану, вони підлягають списанню кредитодавцем, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 8500 грн заборгованості за процентами за понадстрокове користування кредитними коштами задоволенню не підлягає. Крім того, як установлено судом, за договором позики №8417517 від 06.01.2025 [PERSON] позика надавалася строком на 30 днів до 04.02.2025 включно зі сплатою відсотків, базова ставка яких визначена у 0,80% на день, тип процентної ставки фіксована. Пунктом 7 договору передбачено, що продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, яка підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу при реалізації позичальником такого права. Водночас позивачем не подано жодних доказів укладення відповідних додаткових угод про продовження строку кредитування. За таких умов ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» мало право нараховувати проценти за договором позики №8417517 від 06.01.2025 лише до 04.02.2025 включно. У додатку № 1 до договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №8417517 від 06.01.2025, який є невід`ємною частиною договору, зазначено, що загальна вартість кредиту становить 16 21080 грн з яких: сума кредиту 17000 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом за 30 днів розрахункового періоду 49,30 грн, комісія за надання кредиту 4 030,70 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зроблено висновок, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а саме за «користування кредитом», тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного періоду (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту). Водночас кредитор, за загальним правилом, не має права вимагати повернення боргу до спливу відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредиторові борг протягом певного часу позичальник сплачує кредиторові плату у вигляді процентів за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання: позичальник що протягом узгодженого строку він може правомірно користуватися кредитом, кредитор що отримає плату (проценти за користування кредитом) за надану позичальнику можливість не повертати одразу всю суму боргу. Водночас зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор має право вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Зазначених висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. У цій справі позика за договором №8417517 від 06.01.2025 надавалася відповідачу строком з 06.01.2025 по 04.02.2025. У матеріалах справи відсутні докази пролонгації договору в порядку, передбаченому його умовами. Нарахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» процентів за користування кредитом після 04.02.2025 здійснено поза межами строку кредитування, що суперечить наведеним положенням ЦК України та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду. За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання коштів у кредит №8417517 від 06.01.2025 у розмірі 20 930 грн, яка складається з: заборгованість за основним боргом у розмірі 16 850 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 850 гривень, та заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 3 230 грн. В іншій частині позову, а саме в частині стягнення нарахованої ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою в розмірі 8 500 грн слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертиз. За правилами ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позов ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" задоволено на 71,12% (20 930 грн х 100 : 29 430 грн), а тому з відповідача на користь ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 722,81 грн (2422.40 грн. х 71,12% : 100). Враховуючи викладене,

Outcome: partial