Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

24 листопада 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області з Бершадського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити ІВАN № [NUMBER] у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості: за Кредитним договором № 36422-10/2023 в розмірі 56 200,00 грн., з яких: 14 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 42 200,00 грн. - сума, заборгованості за відсотками та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 36422-10/2023, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти. Договір підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону, зазначений у договорі. Відповідно до умов договору кредитні кошти надавалися у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідача. Підписанням договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику, розміщеними на вебсайті кредитодавця, та погодилася з їх умовами. 29 квітня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29042024, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача. Згідно з витягом з реєстру боржників до зазначеного договору факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 56 200 грн, з яких 14 000 грн заборгованість за основною сумою боргу та 42 200 грн заборгованість за відсотками. Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредит та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 листопада 2025 року дану справу було передано для розгляду судді Гринишиній А.А. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач, свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, в позовній заяві представник позивача просить суд розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання, в тому числі 11 березня 2026 року, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи не з`явився, причин неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань та відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі наданих суду доказів було встановлено, що: 26 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 36422-10/2023. Договір підписано електронним підписом Позичальника, який відтворювався шляхом використання одноразового ідентифікатора та надсилався на мобільний телефон Відповідача, зазначений у пункті 8 кредитного договору. Відповідно до пунктів 1 та 1.6 кредитного договору, кошти кредиту надавалися в безготівковій формі шляхом перерахування на реквізити платіжної картки, наданої Відповідачем, а кредит вважався наданим з моменту перерахування коштів на зазначену картку. Відповідач підтвердив, що ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику, встановленими ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», та підтвердив своє зобов`язання неухильно дотримуватися цих правил. Правила є публічною офертою у розумінні статей 641 та 644 Цивільного кодексу України. 29 квітня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 29042024, відповідно до якого Первісний кредитор передав (відступив) Фактору належні йому права вимоги, а Фактор прийняв ці права щодо боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Згідно з умовами Договору факторингу: пункт 1.1: Фактор зобов`язується передати кошти Клієнту за плату, а Клієнт відступає Фактору право грошової вимоги щодо боржників, включаючи суму основного зобов`язання, відсотки, пеню та інші платежі; пункт 1.2: перехід права вимоги від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання Акту прийому-передачі Реєстру боржників, який є невід`ємною частиною Договору факторингу; пункт 1.3: Первісний кредитор зобов`язаний протягом 10 робочих днів повідомити боржників про відступлення права вимоги та передачу їх персональних даних Фактору; пункт 3.9: у разі отримання коштів від боржників або органів Державної виконавчої служби після дати підписання договору, Клієнт зобов`язаний перерахувати їх Фактору протягом 3 банківських днів із розшифровкою платежів (ПІБ боржника, код платника податків, номер кредитного договору). Відповідач не виконав своїх зобов`язань і після відступлення права грошової вимоги Позивачу не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки Первісного кредитора. На підставі Реєстру боржників від 29.04.2024 (Договір факторингу № 29042024, витяг додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача у сумі 56 200 грн, з яких: 14 000 грн основна сума боргу; 42 200 грн сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 29.04.2024 року, Позивачем не застосовувалися додаткові санкції, що підтверджує наявність лише непогашеної заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом." За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір Позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з умовами Договору позики Позичальник зобов`язується вчасно повернути Позику, сплатити відсотки за користування Позикою в порядку, визначеному цим Договором. Судом встановлено, що відповідач за всіма зазначеними договорами свої зобов`язання належним чином не виконав, грошові кошти та відсотки у встановлені строки не повернув, після відступлення права вимоги жодних платежів на користь позивача або первісних кредиторів не здійснив. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України) наступні дані Боржників: Прізвище, Ім`я, По батькові, код номер облікової картки платника податків, № кредитного договору. Таким чином, в разі сплати Відповідачем коштів на рахунок Первісного Кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому заборгованість, що виникла, слід стягнути з нього в примусовому порядку. Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, отримані грошові кошти у встановлений строк не повернув та жодних платежів на погашення заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунок первісного кредитора не здійснив. Таким чином, станом на момент звернення до суду у відповідача наявна непогашена заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Кредитним договором № 36422-10/2023 у загальному розмірі 56 200,00 грн., з яких: 14 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 42 200,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір в розмірі 3 028 гривні 00 копійок, сплачений позивачем слід стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: approved