Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

05.11.2025 року до Балтського районного суду Одеської області надійшли матеріали цивільної справи № 505/3480/25 за позовом ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до [PERSON] про стягнення заборгованості, направлені за підсудністю Подільським міськрайонним судом Одеської областівідповідно до ухвали суду від 06.10.2025 року. Ухвалою судді від 06.11.2025 року провадження у даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін. Ухвалою Балтського районного суду від 27.01.2026 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Свою вимогу позивач мотивує тим, що 25.04.2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 1989872. Згідно п. 1.2 договору відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн. на строк 345 днів (п. 1.3 договору). Дата повернення кредиту (останній день) 05.04.2025 (п. 1.4). Загальні витрати позичальника за кредитом складають 12269,40 грн. Денна процентна ставка складає: (12269,40 грн./3000,00 грн.)/345днів * 100% = 1,19%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 12720,15 відсотків річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 15269,40 грн. (п. 1.5). Комісія за надання кредиту 690 грн., яка нараховується за ставкою 23% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту ( п. 1.5.1). Згідно договору № 120523/1 від 12.05.2023 року грошові кошти були перераховані на електронний платіжний засіб № [NUMBER] (п. 2.1). Цей договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комінікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства. Факт перерахування коштів підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 20.12.2024 року № 7/6766, з якої вбачається, що ТОВ ФК «Незалежні Фінанси» перерахувало на картку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 3000 грн. Договір про споживчий кредит № 1989872 був підписаний 25.04.2024 о 21:18 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 360500 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://pango.com.ua. 04.09.2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладено договір факторингу № 04092024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» приймає належні ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідач умови договору не виконала і має заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 14498,84 грн. Таким чином, станом на 04.09.2024 року [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» за договором про споживчий кредит № 1989872 від 25.04.2024 рокув розмірі 14498,84 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 3000 грн., сума заборгованості за нарахованими процентами 5208,84 грн., сума заборгованості за несплату штрафів 5600 грн., сума заборгованості за комісією за надання кредиту 690 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в загальній сумі 14498,84 грн. та понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує, про що зазначила у позовній заяві та в клопотанні від 08.12.2025 року. Відповідач в судове засідання, яке було призначено на 24.11.2025 року не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта відправлення вручено одержувачу. 28.11.2025 року на адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме копії ухвали про відкриття провадження та призначення справи до розгляду з відміткою «вручено». В судове засідання, яке було призначено на 12.12.2025 року відповідач не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта відправлення прибуло до відділення с. Гербине. Конверт з судовою повісткою про її виклик до суду повернувся на адресу суду 02.01.2026 року з довідкою «Укрпошти» з відміткою «адресат відсутній». Відповідач в судове засідання, яке було призначено на 08.01.2026 року не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта від 08.01.2026 року відправлення прибуло до відділення с. Гербине. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта від 27.01.2026 року відправлення вручено одержувачу. В судове засідання, яке було призначено на 27.01.2026 року відповідач не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта від 27.01.2026 року відправлення прибуло до відділення с. Гербине. Конверт з судовою повісткою про її виклик до суду повернувся на адресу суду 16.02.2026 року з довідкою «Укрпошти» з відміткою «адресат відсутній». Відповідач в судове засідання, яке було призначено на 16.02.2026 року не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта від 16.02.2026 року відправлення прибуло до відділення с. Гербине. Конверт з судовою повісткою про її виклик до суду повернувся на адресу суду 25.02.2026 року з довідкою «Укрпошти» з відміткою «адресат відсутній». В судове засідання, яке було призначено на 06.03.2026 року відповідач не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта відправлення повертається відправнику з причин «відсутності одержувача за вказаною адресою». Крім того, відповідач повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи призначеної на 27.01.2026 року, на 16.02.2026 року та на 06.03.2026 року шляхом оголошення на офіційному сайті Судової влади України. У зв`язку з неявкою відповідача в судові засідання та не повідомленням про поважні причини такої неявки, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано, відповідно до ст. 280 ЦПК України, заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.04.2024 року ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 1989872, згідно з яким ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» зобов`язалося надати [PERSON] грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній в п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язалася повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів (п. 1.1. договору). Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 3000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 345 днів за умови виконання позичальником графіку платежів з 25.04.2024 року. Повернення кредиту, сплата комісій за надання кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до графіку платежів, наведеному у додатку № 1 до договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та проценти користування кредитом (за умови дотримання Графіку платежів) 05.04.2025 року (дата остаточного погашення заборгованості) (п. 1.4 договору). Загальні витрати позичальника за кредитом складають 12269,40 грн. Денна процентна ставка складає: (12269,40 грн./3000,00 грн.)/345днів * 100% = 1,19%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 12720,15 відсотків річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 15269,40 грн. (п. 1.5). Комісія за надання кредиту 690 грн., яка нараховується за ставкою 23% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту ( п. 1.5.1). Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 511,00 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховують стандартною процентною ставкою 511,00 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів. Нараховані згідно п. п. 1.5.2 та 1.5.3 договору проценти за користування кредитом за весь строк кредиту складатимуть: 11579,40 грн. (п. п. 1.5.2., 1.5.3. договору). П. 2.1. договору встановлено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки № [NUMBER] . П. 2.4.3 Договору визначено, що у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів та/або комісії щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Згідно з п. 4.1 цього кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно з графіком платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та/або інших платежів згідно з умовами цього договору та графіка платежів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 700 грн. за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання зі сплати платежів у визначені графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більше ніж 6днів. Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 1989872 від 25.04.2024 сторонами погоджено графік платежів, яким визначено дату надання кредиту 25.04.2024, його розмір 3000 грн., дати щомісячних платежів, суми щомісячних платежів, погашення сум кредиту та проценти за користування кредитом. Додаток № 2 до договору мітить заву на отримання кредиту 1989872, у якій зазначені: особисті дані, паспорті дані заявника, РНОКПП, місце реєстрації, щомісячний дохід, бажаний розмір кредиту, строк кредитування, процентна ставка, платіжна картка, на яку має бути перерахована сума кредиту: VISA CREDIT CLASSIC [NUMBER] . Додаток № 3 до договору містить додаткові контактні дані позичальника. Кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором 360500. Відповідно до даних, які містяться у повідомленні ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 7/6766 від 20.12.2024 року, ТОВ «ФК «Контрактовий дім» перерахувало на карту № [NUMBER] 25.04.2024 о 21:18 год. 3000 грн., номер договору 1989872. Позивачем надано відомість ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» про щоденні нарахування та погашення за договором № 1989872 від 25.04.2024 року, клієнт [PERSON] , з якої вбачається, що 25.04.2025 року відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 3000 грн. 04.09.2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладено договір факторингу № 04092024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» приймає належні ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. До позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» долучило підписаний сторонами витяг з реєстру прав вимог № 1 до договору факторингу від 04 вересня 2025 року № 04092024, та витяг з акту-передачі прав № 1 від 04.09.2024 до Договору факторингу № 04092024 від 04 вересня 2024 року. З метою досудового врегулювання спору 12.02.2025 року ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» було направлено [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 1989872 від 25.04.2024 року в сумі 14498,84 грн. З інформації наданої АТ КБ «ПриватБанк» від 27.01.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260209/78429-БТ, яка надійшла на виконання ухвали суду про витребування доказів вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 25.04.2024 року дійсно було зараховано кошти в сумі 3000,00 грн. П. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. На підставі ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України. Зі змісту абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» вбачається, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Зі змісту ч. 1 ст. 205 ЦК України вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 цієї статті). Ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Підписавши 25.04.2024 договір про споживчий кредит, [PERSON] взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» свої зобов`язання за договором про споживчий кредит виконало, надавши відповідачу в користування кредит в розмірі 3000 грн., шляхом перерахування 25.04.2024 року грошових коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 7/6766 від 20.12.2024 року. Відповідач зобов`язання за договором не виконувала внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідач в судове засідання не з`явилася та не спростувала існуючу заборгованість. Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем первісному кредитору або позивачу отриманої у кредит за вказаним договором суми кредиту у розмірі 3000 грн., відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] за тілом кредиту у розмірі 3000 грн., за нарахованими процентами 5208,84 грн., що були обумовлені договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, позивач також просив стягнути й прострочену заборгованість за комісією за надання кредиту в сумі 690 грн. Так, із п. 1.5.1. договору вбачається, що комісія за надання кредиту 690 грн., яка нараховується за ставкою 23% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Водночас, згідно ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк не уповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, провадження № 61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості по сплаті комісії за надання кредиту у розмірі 690 грн. не підлягають задоволенню. Щодо нарахованих первісним кредитором ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» штрафу в розмірі 5600 грн. слід зазначити таке. Відповідно по п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» та виключено п. 6-1, що передбачав звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, а саме: від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором у разі такого прострочення у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк з дня його припинення або скасування. Відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (п. 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (п. 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (п. 69)). Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Враховуючи викладене, а також те, що штрафні санкції за кредитним договором нараховані за період з 25.04.2024 року по 04.09.2024 року, тобто під час дії воєнного стану, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Отже, нарахований кредитором штраф в розмірі 5600 грн. за прострочення боргового зобов`язання стягненню з відповідачки не підлягає. Позивач також у своєму позові заявив вимогу про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Зі змісту ч. 1 ст. 133 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України). Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 789 від 25.09.2025 року, за подання даного позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Нормами ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, стороною позивача подано до суду: Договір про надання правової допомоги № 1 від 11.11.2024 року, укладеного з адвокатом Боденко А.А., Акт прийому-передачі наданих послуг від 26.11.2024 року, детальний опис рабіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Боденко А.А. на виконання умов договору про надання правової допомоги № 1 від 11.11.2024 року відповідно до якого надано послуги на загальну суму 7000 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення 56,62 %, отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витратипропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме судовий збір в сумі 1371,56 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3963,40 грн.

Outcome: partial