Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник позивача через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2246248 від 07 квітня 2020 року в розмірі 35000,66 грн на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та судові витрати. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 07 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №2246248, за умовами якого відповідачка отримала 12000,00 грн на умовах, визначених кредитним договором, а споживач зобов`язаний одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредитні кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Укладаючи кредитний договір, відповідач та ТОВ «Авентус Україна» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якій в свою чергу були перераховані кошти відповідно до умов п. 2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок її платіжної картки. 26 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №2246248 від 07 квітня 2020 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Сума заборгованості відповідача становить 35000 грн 66 коп. відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року в сумі 35000,66 грн, з них: 10670,80 грн заборгованість за тілом кредиту та 24329,86 грн заборгованість за процентами. Відповідачка свої зобов`язання за договором не виконує, тому позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 09 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 25 лютого 2026 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Бороха В. М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності за зверненням до суду з вимогою про стягнення боргу за кредитним договором, який був укладений 07 квітня 2020 року, зі строком дії договору до 06 червня 2020 року. Позивач звернувся до суду лише у 2026 році, тобто через п`ять років та 8 місяців, що значно перевищує встановлений законом трирічний строк. Також, відповідачка заперечує щодо можливості стягнення з неї заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, які нараховані позивачем за період з 07 квітня 2020 року по 25 лютого 2021 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 06 червня 2020 року за відповідачкою значиться заборгованість в сумі 16753,16 грн. Оскільки після закінчення строку кредитного договору 06 червня 2020 року кредитор не мав законних підстав для нарахування відсотків, станом на 06 червня 2020 року [PERSON] мала заборгованість у сумі 16753,16 грн, тому саме цю суму загальної заборгованості відповідачка вважає правомірною. Щодо витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, відповідачка вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки вона має статус особи з інвалідністю 3-ї групи, яка встановлена у зв`язку з онкологічним захворюванням (папілярний рак), що вимагає пожиттєвого прийому ліків та щомісячних витрат на аналізи для контролю за станом здоров`я. Наразі перебуває за кордоном (Республіка Польща, м. Варшава) як біженка через російську агресію проти України, жодної фінансової допомоги не отримує, її дохід складає лише соціальна допомога по інвалідності в розмірі 2559 грн. Гонорар на правничу допомогу в розмірі 8000, 00 грн не відповідає принципу розумності, справа є малозначною та не складною, розгляд справи здійснюється в спрощеному провадженні, відповідачка наразі працювати не може у зв`язку із захворюванням, тому така сума є необґрунтованою та має бути зменшеною. Просить застосувати позовну давність щодо позовних вимог та відмовити у позові. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи без участі представника позивача. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 07 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 2246248. Сума кредиту 12000,00 грн. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Тип процентної ставки - фіксована. Знижена процентна ставка 1,33 %, стандартна процентна ставка 1,90 %. Орієнтована реальна річна процентна ставка за заниженою ставкою 486,78% річних, за стандартною ставкою 695,40 % річних. Орієнтована загальна вартість кредиту за зниженою процентною ставкою 16788,00 грн, за стандартною 18840,00 грн. Пунктом 7 передбачена відповідальність сторін у разі неналежного виконання договору. Пунктом 1 договору передбачено, що він укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Згідно з п. 2.1 договору кошти кредитодавцю надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за № [NUMBER] (матеріали в електр. вигляді). Згідно з довідкою ТОВ «Авентус Україна» акцепт договору [PERSON] вчинено 07 квітня 2020 року, номер телефону, на який відправлено ідентифікатор, +3809667244570 (матеріали електр. справи). Окрім того, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація про основні умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача та порядок його повернення (матеріали електр. справи). 07 квітня 2020 року WAYFOR PAY повідомило ТОВ «Авентус Україна», що відповідно до договору ВП-200417-1 від 20 квітня 2017 року, було здійснено за дорученням останнього успішний переказ коштів на платіжну картку клієнта № [NUMBER] на суму 12000 грн 00 коп. (матеріали електр. справи). 26 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус України» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-26022021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (матеріали елекр. справи). Згідно з Витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2246248 від 07 квітня 2020 року складає 35000,66 грн, з яких залишок по тілу кредиту 10670,80 грн; залишок по відсотках 24329,86 грн (матеріали електр. справи). 12 січня 2026 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило на адресу [PERSON] претензію про те, що на підставі договору відступлення права вимоги ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2246248 від 07 квітня 2020 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим вимагає від останнього виконати зобов`язання за кредитним договором та погасити заборгованість у сумі 35000,66 грн (матеріали електр. справи). Згідно з розрахунком заборгованості за договором №2246248 від 07 квітня 2020 року станом на 25 лютого 2021 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 35000,66 грн, з яких залишок по тілу кредиту 10670,80 грн; залишок по відсотках 24329,86 грн (матеріали електр. справи). Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. За ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог статей 525-526, 530, 1050 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, надавши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову. Судом встановлено, що 07 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір № 2246248 про надання споживчого кредиту. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.3. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 12000 грн. Згідно із п. 1.4 Договору строк кредиту 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» виконало умови укладеного договору та надало позичальнику кредитні кошти. З долучених матеріалів справи вбачається, що позивач набув права вимоги до відповідача. Відповідачка користувалася кредитними коштами, проте взятих на себе зобов`язань по поверненню коштів у строки та в порядку, встановлених кредитним договором, не виконує, внаслідок чого за неї утворилася заборгованість. Оскільки відповідачка добровільно заборгованість перед позивачем не погашає, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку шляхом задоволення вказаного позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10670,80 грн. Щодо нарахованих відсотків у розмірі 24329,86 грн., про стягнення яких просить позивач, суд зазначає таке. Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Згідно п.1.4 Договору строк кредиту становить 30 днів. Умовами договору передбачено нарахування відсотків за фактичний строк користування позикою поза межами 30-денного (пільгового) строку користування позикою. Отже, продовження строку кредитування договору передбачені розділом 4 Договору № 2246248. Згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору строк кредитування був встановлений на 30 днів (п. 1.4 договору). Відповідно до п.п. 4.1-4.3 строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену у п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження в порядку, визначеному п.п.4.2-4.5 Договору. Споживач у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.3 Договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, визначених договором. Згідно з п. 4.4 договору товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та / або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі. Пунктами 4.5, 4.6 договору передбачено, що у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначений в п. 4.3. договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Вказаний порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін в даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину. Зі змісту розрахунку, долученого позивачем до позовної заяви, вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані за період з 07 квітня 2020 року по 04 вересня 2020 року. 29 квітня 2020 року відповідачка сплатила 5000 грн, з яких на тіло кредиту - 1329,20 грн, на відсотки за користування кредитними коштами - 3670,80 грн, 07 травня 2020 року сплатила 993,45 грн в рахунок погашення відсотків, у зв`язку з чим відбулась пролонгація відповідно до розділу 4 договору на строк 30 днів, тобто до 06 червня 2020 року. У той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачу було нараховано відсотки після 07 червня 2020 року. Згідно з п. 3.1 кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 1.5 кредитного договору за користування кредитом нараховується проценти за стандартною та зниженою процентною ставкою, яка застосовується у разі виконання споживачем умов п. 1.5.1 кредитного договору. З 07 квітня 2020 року по 06 травня 2020 року проценти [PERSON] нараховувались за зниженою процентною ставкою, з 08 травня 2020 року проценти почали нараховуватись банком за стандартною процентною ставкою, відповідно до умов договору, визначених в п. 1.5.1 та п.1.5.2 договору. Тому, згідно п. 3.1 договору, починаючи з 07 червня 2020 року позивач правомірно нараховував проценти за користування кредитом протягом 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто в межах строку, визначеного самим договором. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 24329,86 грн Дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10670,80 грн. та відсотків в сумі 24329,86 грн, а всього в розмірі 35000,66 грн. З приводу доводів відповідача про сплив строків позовної давності суд зазначає, що постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України, були продовжені на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 24 лютого 2022 року Законом України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк його дії (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 01 липня 2023 року завершено дію карантину (Постанова КМУ №651 від 27 червня 2023 року). Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11 березня 2020 року продовжувались до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Закон №4434-ІХ скасував призупинення цих строків та відновив дію строку позовної давності з 04 вересня 2025 року. Договір про надання споживчого кредиту №2246248 укладено 07 квітня 2020 року, тому з вищепереліченого слід вважати, що строки позовної давності у вказаному випадку повністю дотримані. Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн суд зазначає таке. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правової допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, Акт №625 надання послуг (правової (правничої) допомоги) від 12 січня 2026 року, детальний опис наданих послуг до Акту від 12 січня 2026 року, ордер, довіреність (матеріали електронної справи). Враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, заперечення відповідачки щодо розміру понесених витрат на правову допомогу, а також враховуючи, що вказана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 8000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом цього позову, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2662,40 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved