Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого просить стягнути з неї заборгованість за Кредитним договором№2036327220 в розмірі 33040,64 коп., з яких: загальна сума боргу - 15900,00 грн,, заборгованість за відсотками - 17140,64 грн., заборгованість за комісією 0,00 грн., оскільки відповідач порушив умови кредитного договору. Право вимоги за вказаними кредитними договорами перейшло до позивача на підставі Договору факторингу. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначено, що просить розгляд справи здійснювати за відсутністю представника позивача, у випадку неявки у судове засідання відповідача у визначену судом дату та час ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи без участі відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою судді від 10 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з повідомленням сторін. Ухвалою судді від 10 грудня 2025 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 05 травня 2021 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №2036327220. Відповідно до п.1.1 Договору, банк надає позичальнику кредит у загальному розмірі 6135,00 грн, відповідач погодився з умовами договору (а.с. 5-11). Відповідно до наданої позивачем виписки з рахунку клієнта за договором №2036327220, вбачається інформація за період з 18.12.21 по 03.03.25, а саме: нарахування відсотків, погашення/непогашення кредиту, перенесення кредиту на просрочений період, списання переказу, тощо; зазначена сума у графі «операція» - всього: 15900,00 грн., -17100,16 грн., -40,48 грн., -12205,00 грн.. Виписка з рахунку не містить інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Згідно розрахунку заборгованості за договором №2036327220, сума використаних коштів складає 15635,00 грн, нараховано відсотків -20864,30 грн, надходження коштів на рахунок 3458,66 грн. 14 березня 2025 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/03/25 (а.с.27-28). Згідно з Витягом з Реєстру боржників №2 до Договору факторингу №14/03/25 від 14 березня 2024 року, заборгованість відповідача за вказаним договором №2036327220 становить 33040,64 коп., з яких: загальна сума боргу - 15900,00 грн,, заборгованість за відсотками - 17140,64 грн., заборгованість за комісією 0,00 грн. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають зобов`язань за договорами кредиту. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписамист.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При ухваленні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи зазначені вимоги закону та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги на основі належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не доведено. Так, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань за договором кредиту не підтверджено фактом зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, та не є доведеним, яка сума кредитних коштів надавалась відповідачу (чи збільшувався кредитний ліміт). Договір укладався на загальну суму 6135,00 грн.; заявлено до стягнення загальна сума боргу по тілу -15900,00 грн. Клопотання про витребувння доказів щодо підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника позивачем не заявлялось. Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21 липня 2021 року у справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Якщо сторони не подали достатніх доказів підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити. На підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed