Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою та просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує свою малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що від шлюбу з відповідачкою [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] . З березня 2022 року подружні відносини припинені, проживають окремо. Відповідачка фактично проживає в Республіці Польща, а позивач разом з дитиною мешкають в квартирі, що належить матері позивача, за адресою: [ADDRESS] . За рішенням суду від 26.08.2025 шлюб з відповідачкою було розірвано. Під час розгляду вказаної справи спорів щодо місця проживання дитини не було. Позивач самостійно виховує та утримує доньку, забезпечує їй харчування, медичний догляд, відпочинок, що підтверджується наданими суду доказами. Між ними склались доброзичливі стосунки. Перешкод у спілкуванні матері з донькою він не чинить, проте вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком, що необхідно для можливості самостійно представляти інтереси неповнолітньої дитини у державних та комунальних органах, вирішення питання переміщення дитини за кордон без згоди матері для лікування хвороби зору, отримання соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним із батьків, тощо. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та викладені в позові обставини. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена своєчасно за зареєстрованим місцем її проживання, про причини неявки в судове засідання не повідомила. 24 листопада 2025 року від [PERSON] надійшла заява про визнання позову. В заяві зазначила, що із змістом позовної заяви та доданими до неї додатками вона ознайомлена. З березня 2022 року вона проживає в Республіці Польща, намірів повертатися на територію України не має. Факти викладені в позові підтверджує. Донька [PERSON] проживає разом з батьком, який самостійно виховує та утримує її, добросовісно справляється з батьківськими обов`язками. Позовні вимоги визнає, наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Заява відповідачки надійшла до суду засобами поштового зв`язку, а саме «Нова пошта» з Республіки Польща. Представник заінтересованої особи - Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовної заяви. Пояснила, що спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що квартира належить матері позивача, в якій проживає [PERSON] з донькою [PERSON] . На момент обстеження дитина була вдома з батьком. Комісією встановлено, що в квартирі створені належні умови для проживання дитини. Дитина бажає проживати з батьком. Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, малолітню дитину, розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої є [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жовтневим районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 17 травня 2016 року. Шлюб між сторонами у справі розірвано на підставі рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2025 року. [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Із акту про встановлення факту проживання від 19.09.2025 видно, що [PERSON] з 01.08.2001 року проживає за вказаною вище адресою, без державної реєстрації місця проживання. Останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що видно із штампу у його паспорті. Актом від 19.09.2025 складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та завіреного інженером ТОВ «Сітісервіс-КР», підтверджується, що [PERSON] з березня 2022 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач працює в АТ «ПівдГЗК» з липня 2020 року, за місцем роботи характеризується позитивно. До кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Як видно із характеристики [PERSON] , вона навчається в Криворізькій гімназії №98 з 01.09.2023, має хороший фізичний і розумовий розвиток, достатній рівень навчальних осягнень з предметів. Організована, вміє самостійно працювати, контролювати себе. Дівчинка проживає з батьком, який приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини. Мати [PERSON] з дитиною не проживає, у її вихованні участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські збори не з`являється. Софію до школи не водить і не забирає. Позивач [PERSON] отримав путівки до відпочинкового комплексу «Верховина» смт. Східниця на період з 30.06.2025 по 13.07.2025 на своє прізвище та прізвище доньки [PERSON] . Заявником додані до заяви копії світлин, на яких він з донькою на відпочинку, проводить з нею час в контактному зоопарку, вдома, тощо (а.с.19, 21-26). Згідно з інформацією, наявною в базі державної прикордонної служби України, [PERSON] , [INFO] , в період з 01.03.2022 по 24.12.2025 неодноразово перетинала кордон України на в`їзд та в`їзд, а саме: 30.06.2024 в`їзд, 14.07.2024 виїзд (пункт пропуску Краківець), 22.02.2025 в`їзд (пункт пропуску Шегині), 05.03.2025 виїзд (пункт пропуску Краківець), 27.07.2025 -в`їзд (пункт пропуску Устилуг), 07.08.2025 виїзд (пункт пропуску Устилуг). Судовим наказом від 06 жовтня 2025 року у справі №213/4965/25 з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] з 25 вересня 2025 року до повноліття дитини. Відповідачка має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 24.02.2026 становить 28 723,29 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим Інгулецьким відділом ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області. 13 лютого 2026 року спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що власником квартири є [PERSON] мати позивача. В квартирі проживає [PERSON] з донькою [PERSON] . Комісією встановлено, що в квартирі створені належні умови для проживання дитини, базові потреби забезпечені. Під час перевірки малолітня [PERSON] перебувала з батьком. В ході бесіди з дитиною з`ясовано, що вона тривалий час проживає з батьком, останній раз бачила матір влітку 2025 року. Як зазначає позивач, і це підтверджується дослідженими у справі доказами, [PERSON] залишила свою малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та виїхала за кордон. Періодично приїздить в Україну. Дитина проживає з батьком, перебуває на його самостійному утриманні, вихованні та під його опікою. Позивач створив належні умови для виховання і навчання доньки. Мати дитини - відповідач [PERSON] будь-якої участі в житті дитини не приймає, своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини не виконує. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні суд вислухав малолітню [PERSON] , [INFO] . Дитина чітко, сміливо та послідовно висловлює свої думки. Дитина розказала, що проживає з татом та хоче проживати з ним. Маму бачила останній раз влітку 2025 року, коли та приїздила з Польщі. Мати була з нею тиждень та знову поїхала до Польщі. Мати давно дарувала подарунки, вони не спілкуються телефоном. Номеру телефону матері у дитини немає. На питання суду як їй живеться з татом, пояснила, що він добрий, її не ображає, та їй подобається жити з ним. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООНпро права дитини від 20.11.1989 (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 ст. 27 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 статті 150 СК визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Разом з тим, частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей11,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. [PERSON] на даний час не досягла десятирічного віку, безумовно потребує турботи, опіки, уваги, як моральної так і матеріальної підтримки, необхідність чого збільшується в декілька разів з урахуванням воєнного стану. Мати дитини самоусунулася від виконання своїх обов`язків, наявність інших осіб повнолітнього віку, які можуть опікуватися малолітньою дитиною, судом не встановлено. На даний час саме батько дитини фактично є єдиним законним її представником, відповідно до статті 242 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком малолітньої доньки підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved