Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Ільїнська ОВ в особі свого представника адвоката Ульянової Ю звернулась до суду з позовною заявою в якій прохала суд постановити рішення яким стягнути з [PERSON] на її користь 30 212,08 грн. внаслідок невиконання останньою покладеного на нею чинним законодавством обов`язку по сплаті житлово комунальних послуг як на споживача останніх за адресою : [ADDRESS] в період з липня 2023 року по березень 2024 року та 88 884 грн. незаконно збережених відповідачкою грошових коштів внаслідок користування зазначеним вище житловим приміщенням в період з 08.08.2023 по 05.05.2024. Позивачка мотивує свої вимоги тим що вона є спадкоємицею померлого [INFO] [PERSON] з яким остання в період з 03.09.2005 по 29.11.2019 перебувала у зареєстрованому шлюбі і після розірвання якого, у звязку з погіршенням стану здоров`я останнього, залишалась проживати у належному її бувшому чоловіку домоволодінні за адресою : [ADDRESS] . Як зазначає позивачка, після початку війни нею спільно із [PERSON] було прийнято рішення про тимчасовий виїзд останньої за кордон, внаслідок чого вона 19.10.2022 знялась з реєстрації у зазначеному вище домоволодінні і перетнула кордон України, при цьому залишивши в будинку свої особисті речі, предмети меблі тощо. Оскільки позивачка перебуваючи на відстані постійно підтримувала зв`язок із своїм бувшим чоловіком, то в розмові з останнім ій стало відомо про те що навесні 2023 року з підстав погіршення стану здоров`я, він найняв відповідачку як особу яка здійснювала за ним догляд та допомагала по господарству. Пізніше, як зазначає позивачка, між [PERSON] та [PERSON] встановились дружні відносини і тому на скарги останньої що вона вимушена переїхати до міста Полтави на постійне проживання з підстав її виселення з орендованого в місці Кременчуці житла, [PERSON] влітку 2023 запропонував відповідачу оселитися в нього і як вже стало пізніше відомо позивачу, зареєстрував останню в належному йому домоволодінні. 25.03.2024 Крюківським районним судом міста Кременчука було прийнято рішення про виселення відповідачки з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, яке в частині виселення, відповідачка [PERSON] добровільно виконала в травні 2024 року, при цьому, як стало пізніше відомо позивачу, відповідачка не сплатила заборгованість за комунальними платежами, що утворились в період проживання останньої у зазначеному вище домоволодінні в період з липня 2023 року по березень 2024 року в розмірі 30 212,08 грн. Оскільки відповідачка яка протягом тривалого періоду часу була зареєстрована в зазначеному вище домоволодінні, а також постійно проживала в ньому, покла/дений на неї Законом як на споживача обов`язок здійснення оплати за спожит47820і житлово комунальні послуги не виконала, позивачка вважає за необхідне стягнути зазначену вище заборгованість з відповідача на свою користь, оскільки саме вона як власник домоволодіння сплатила кошти за отриманні відповідачкою послуги в період проживання останньої в будинку [ADDRESS] . Окрім того, позивачка посилаючись на норми статті 1212 ЦК України також прохала стягнути з відповідача на свою користь 88 884 грн. незаконно збережених відповідачкою грошових коштів внаслідок користування зазначеним вище житловим приміщенням в період з 08.08.2023 по 05.05.2024, обґрунтовуючи наведений розмір висновком експерта № 9/5-24 від 15.10.2024. 06.12.2024 ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука було відкрито провадження у справі та позовна заява була прийнята до розгляду у спрощеному позовному провадженні із викликом сторін. 18.02.2025 ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука було здійснено перехід від розгляду зазначеної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання. 27.03.2025 ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука було задоволено клопотання сторони відповідача про витребування доказів. 18.04.2025 ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука підготовче провадження було закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат Ульянова Ю.А. позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, прохала задовольнити останні в повному обсязі, зазначаючи що розмір витрат на правову допомогу які понесла позивачка і якій підлягає стягненню зі сторони відповідача, буде наданий суду протягом п`яти днів після оголошення рішення суду. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Давиденко К. посилаючись на викладені у відзиві на позов та письмових поясненнях обставини, прохали суд постановити рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав: по-перше: недоведеності такої обставини як постійне проживання відповідачки за спірною адресою і як наслідок споживання останньою житлово комунальних послуг; по-друге: реєстрація відповідачки в будинку [ADDRESS] яка відбулася весною 2023 року була обумовлена неможливістю реєстрації відповідача за місцем проживання її майбутнього чоловіка по [ADDRESS] оскільки останній мав намір продати належне йому нерухоме майно; по-трете: наявна реєстрація за адресою домоволодіння приватного підприємства «Кремінь-Котлосервіс» управителем корпоративними правами якого після смерті [PERSON] є [PERSON] свідчить про здійснення зазначеною вище юридичною особою господарської діяльності, що за відсутності розподілення рахунків тягне за собою неможливість визначення об`єму спожитих послуг і вчетверте : відсутність укладеного між сторонами договору оренди або найму житла унеможливлює суд вирішення питання щодо стягнення з відповідача фактичної вартості оренди за період з 08.08.2023 по 05.05.2024 із посиланням на статтю 1212 ЦК України як незаконно збережених відповідачкою грошових коштів внаслідок неправомірного користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України. Судом встановлено що позивачка [PERSON] є такою, яка прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON] та набула право володіння та право користування спадковим майном, до складу якого входить житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Даний факт на заперечується учасниками судового розгляду та підтверджується наданими суду письмовими доказами, а саме інформаційною довідкою № 401208194, що містить інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 28.10.2024, [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину серія та номер 1637, виданого 28.10.2024 приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Дощенко О.В., на праві приватної власності належить 5/6 житлового будинку [ADDRESS] ; інформаційною довідкою № 401827910, що містить інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 31.10.2024, [PERSON] на підставі договору міни серія та номер 1683, виданого 31.10.2024 приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Дощенко О.В., на праві приватної власності належить 1/6 житлового будинку [ADDRESS] ; копією договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Дощенко О.В. зареєстрованого в реєстрі № 163 укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з позовним вимог підставою звернення до суду [PERSON] стало невиконання відповідачкою [PERSON] обов`язку по сплаті комунальних послуг як особи що одна зі своєю неповнолітньою донькою мешкала в будинку [ADDRESS] , будучи також зареєстрованою в зазначеному домоволодінні за згодою власника [PERSON] який [INFO] помер. Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 1 частини 1 статті 7 зазначеного вище Закону передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Аналізуючи наведені вище норми законодавства можливо зробити висновок що важливою обставиною яка підтверджує статус особи як споживача житлово-комунальних послуг є їх отримання цією особою, що потребує доведення в судовому засіданні факту користування цими послугами внаслідок постійного проживання споживача за адресую їх надання, в даному випадку факту проживання відповідача [PERSON] в період з липня 2023 по березень 2024 за адресою: [ADDRESS] . Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила що з серпня 2023 року є керівником ПП «Кремінь-Котлосервіс»., директором та засновником якого був [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] на території домоволодіння за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , що являється також юридичною адресою підприємства залишились речі, які необхідні для продовження функціонування ПП «Кремінь-Котлосервіс», а саме інструменти, запасні частини та комплектуючі. Дані речі зберігались в окремому приміщенні на території вказаного домоволодіння, яке також згідно договору перебувало в оренді ПП «Кремінь-Котлосервіс», як складське приміщення і ключі від якого зберігались у свідка як у керівника підприємства. Свідок зазначила що після смерті [PERSON] в будинку залишилась проживати його співмешканка [PERSON] з якою [PERSON] познайомилась коли [PERSON] заїхав до неї разом з відповідачкою і під час розмови висловлював бажання щоб остання брала участь у роботі підприємства, однак після декількох невдалих спроб відмовився від цього. Після смерті [PERSON] відповідачка на контакт зі свідком не виходила, на телефоні дзвінки не відповідала і на неодноразові спроби працівників підприємства не погоджувалась надати доступ до складського приміщення, вказувала, що вона є господаркою всього майна [PERSON] . 10.10.2023 [PERSON] разом із адвокатом, який представляє інтереси підприємства, а також двома працівниками останнього, приїхали до домоволодіння за адресою [ADDRESS] і оскільки в будинку нікого не було а відповідачка на телефоні дзвінки не відповідала, то свідок за допомогою ключів, які в неї знаходились, відкрили ворота та орендоване приміщення, після чого почали вантажити майно в автомобілі. Як зазначає свідок коли через 15 хв. на території домоволодіння з`явилася відповідачка, то остання без будь яких запитань до людей що знаходились на території домоволодіння, за допомогою ключа що знаходився в замку, замкнула двері складського приміщення в якому перебували двоє працівників підприємства і на умовляння свідка відкрити двері не реагувала. По прибутті працівників поліції, яких викликали і відповідачка і працівники підприємства яких вона закрила, [PERSON] все ж відкрила двері, при цьому звинувачуючи представників ПП «Кремінь-Котлосервіс» у крадіжці речей, незважаючи на наявність документів, які підтверджували правомірність їх дій. Свідок [PERSON] пояснила суду що вона з чоловіком проживають у домоволодінні яке межує через невеликий паркан з домоволодінням власником якого був [PERSON] з яким сім`я свідка підтримувала дружні відносини, а її чоловік допомагав останньому по господарству оскільки у [PERSON] сильно погіршився стан здоров`я. Як зазначила свідок, то з квітня 2023 року вона постійно бачила на території домоволодіння відповідачку, однак познайомилась вона з [PERSON] лише в серпні того ж року, за три дні до смерті [PERSON] , якій до речі представив відповідачку свідку як свою жінку. Про смерть власника будинку свідок дізналась із телефонної розмови з бувшою жінкою померлого [PERSON] яка зателефонувала їй з Німеччини, і вже після того [PERSON] подзвонила відповідача і та підтвердила цю інформацію. Свідок також зазначила що після смерті [PERSON] в будинку, окрім [PERSON] та дівчинки підліткового віку ніхто не проживав, мешкала відповідачка там постійно приблизно до весни 2024 року і з`їхала за тиждень до того як повернулась [PERSON] , яка, до речі, вимушена була тимчасово проживати у свідка в будинку оскільки в домоволодінні були змінені усі замки. Протягом періоду часу проживання відповідача після смерті [PERSON] в належному йому будинку, свідок регулярно поверхнево спілкувалася із останньою, оскільки [PERSON] відмовилась витрачати свої кошти на корм для собаки яка залишилась після смерті господаря і тоді свідок за домовленістю з позивачкою , яка пересилала їй кошти, купувала корм для тварини і передавала його відповідачу або особисто або залишала на паркані. Свідок [PERSON] пояснив суду що мешкає за адресою : [ADDRESS] з 1969 року і його будинок знаходиться напроти будинку належного [PERSON] з яким протягом усього періоду часу проживання останнього, тобто до серпня 2023 року коли той помер, товаришував з ним і його сім`єю. В судовому засіданні свідок підтвердив що знає відповідачку як останню дружину [PERSON] , яку той, після від`їзду за кордон його дружини [PERSON] , привів до належного йому будинку і з яким вони разом мешкали як чоловік та дружина, їздили за покупками на автомобілі померлого, при цьому за кермом завжди була [PERSON] . Свідок зазначив що після смерті [PERSON] в серпні 2023 року, відповідачка разом із дівчинкою підліткового віку залишилась і далі проживати в домоволодінні померлого, при цьому нікого з родичів чи знайомих [PERSON] туди не впускала, внаслідок чого між ними виникали конфлікти, які закінчувалися викликами поліції або швидкої допомоги. Свідок [PERSON] пояснила суду що знає відповідачку як колегу за їх спільним місцем роботи в Кременчуцькій гімназії №23 з вересня 2023 року, зазначивши що в гостях у [PERSON] ніколи не була і про місце проживання останньої знала лише з її слів. Як зазначила свідок, їй запам`яталися обставини конфліктної ситуації за участю відповідачки та невідомих останній осіб що відбувалися в жовтні 2023 року на території домоволодіння де зі слів [PERSON] вона годувала тварин, і про які вона дізналася від своєї доньки, яка зателефонувала та повідомила матері що їх грабують. Свідки [PERSON] та [PERSON] які є батьками відповідачки [PERSON] і постійно проживають в місті Полтава, підтвердили факт реєстрації своєї доньки навесні 2023 року в будинку [ADDRESS] яка була обумовлена влаштуванням останньої на роботу в місці Кременчуці і яка потребувала обов`язкову декларацію робітником свого місця проживання. Свідки підтвердили той факт що власник зазначеного домоволодіння [PERSON] був знайомим їх сім`ї і тому пішов їм на зустріч, оскільки хоча їх донька і проживала за адресую свого майбутнього чоловіка в місці Кременчуці, однак зареєструвати її в своєму помешканні той не мав можливості, оскільки мав намір її продати. 25.03.2024 Крюківським районним судом міста Кременчука було прийнято рішення про виселення відповідачки з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення (а.с.10-15 т.1) Суд звертає увагу на той факт, що зазначеним вище рішенням суду було встановлено факт реєстрації [PERSON] у зазначеному вище домоволодінні і який учасники справи визнали під час слухання в суді цивільної справи що є предметом даного судового розгляду. 09.08.2024 за особисто поданою заявою, відповідачка [PERSON] знялася з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю директора Крюківської районної адміністрації Кременчуцького району Полтавської області на запит адвоката Давиденко Катерини від 22.01.2025 (а.с.125 т.1) 20.11.2023 ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука було зобов`язано Кременчуцький ВП №1 внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення передбачене частиною 1 статті 146 КК України за зверненням гр. [PERSON] який повідомив що [PERSON] ( [PERSON] ) [INFO] , 10.10.2023 близько 14.30 перебуваючи за адресою: [ADDRESS] в приміщенні нежитлової будівлі, яке було орендовано працівниками ТОВ «Котлогаз», в ході словесного конфлікту з працівниками вказаного підприємства, які намагались забрати свої речі що належать фірмі, зачинила [PERSON] та [PERSON] в приміщенні, чим позбавила їх прав на вільне пересування. 08.12.2023 відомості за вказаним фактом внесено до ЄРДР за № 12023170530000962, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 146 КК України. 29.12.2023 постановою т.в.о начальника СВ ВнП №1 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області капітана поліції Микитюк І.І. кримінальне провадження 12023170530000962 було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 146 КК України. Як вбачається зі змісту зазначеної вище постанови, допитана в якості свідка відповідачка [PERSON] підтвердила факт свого проживання разом із донькою за адресою: [ADDRESS] станом на жовтень 2023, зазначивши наступне : 10.10.2023 вона перебувала на роботі та близько 12 год. 30 хв. їй зателефонувала донька та повідомила, що якісь невідомі люди виносять з двору за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] майно. [PERSON] прибігла додому та виявила 2-х невідомих осіб жінку та чоловіка, а також відкриті двері в господарче приміщення. [PERSON] більше ніяких людей не бачила та з метою збереження майна закрила на замок двері в господарчу споруду. Після закриття дверей ніяких звуків, стуків, криків не чула. Далі невідома жінка повідомила, що в господарчій є ще люди. [PERSON] вказала, що відкрила двері та всередині виявила двох невідомих чоловіків. Потім приїхали працівники поліції, [PERSON] заспокоїлась та впізнала в жінці та одному з невідомих чоловіків колег покійного співмешканця [PERSON] , яких спочатку не впізнала в зв?язку з сильним хвилюванням за дитину та майно. Також [PERSON] повідомила, що вважала, що відбувається викрадення майна, тому і закрила двері в приміщення, з метою затримати на її думку правопорушників. За викладених обставин суд приходить до висновку про доведеність в судовому засіданні факту постійного проживання відповідача [PERSON] у визначеній в позовній заяві період в будинку [ADDRESS] і з врахуванням неоспорюваного учасниками судового розгляду факту реєстрації відповідачки в зазначеному домоволодінні в період з весни 2023 року по 09.08.2024, суд вважає доведеною обставиною, на яку сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, а саме те що відповідачка [PERSON] була споживачем житлово комунальних послуг за зазначеною вище адресою. Суд критично оцінює покази свідків сторони відповідача [PERSON] та [PERSON] оскільки останні будучи батьками відповідачки є зацікавленими особами у вирішені справи на користь їх доньки. Суд також приймає до уваги і той факт що постійним місцем проживання останніх є місто Полтава, а тому їх твердження щодо постійного проживання [PERSON] по вулиці Набережна лейтенанта Дніпрова в місці Кременчуці за місцем проживання майбутнього чоловіка останньої, із врахуванням територіального розташування зазначених населених пунктів які знаходяться на значній відстані один від одного, є сумнівним і тому суд не приймає їх до уваги. Статтею 316 ЦК України визначено що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України) Відповідно до вимог статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається зі змісту позовних вимог, як на підставу своїх позовних вимог щодо стягнення боргу за житлово комунальні послуги в період липня 2023 по березень 2024 із відповідача як споживача останніх, сторона позивача, посилається на факт оплати останніх саме [PERSON] , яка в порядку спадкування є новим власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження зазначених вище обставин стороною позивача було надано суду наступні письмові докази: платіжні інструкції від 26.03.2024 на суму 522,06 грн. та 3860,96 грн., платіжні інструкції від 10.04.2024 на суму 97,70 грн. та 264,00 грн., платіжну інструкцію від 15.04.2024 на суму 6608,06 грн., квитанцію № 634142753852 на суму 1335,95 грн., рахунок квитанцію № 612660913561 від 10.10.2023 на суму 7233,98 грн. та рахунок квитанцію № 624956837783 від 10.02.2024 на суму 10289,37 грн. За викладених вище обставин, суд вважає доведеним той факт що позивачка як новий власник домоволодіння сплатила в повному обсязі заборгованість за комунальні послуги, тим самим виконавши покладені на неї цивільним законодавством обов`язки по утриманню належного їй на праві власності майна, тоді як відповідачка по справі будучи особою як протягом тривалого періоду часу мешкала в будинку і як наслідок отримувала житлово комунальні послуги для власних потреб, покладений на неї Законом як на споживача обов`язок не виконала і тому тягар сплати останніх покладається саме на неї. Разом з цим суд не погоджується із визначеним позивачкою розміром суми що підлягає відшкодуванню, вважаючи доведеною належними та допустимими доказами по справі суму в розмірі 12688,73 грн., тоді як відображені у наданих стороною відповідача рахунках квитанціях № 612660913561 від 10.10.2023 та № 624956837783 від 10.02.2024 понесені позивачкою витрати що в загальному розмірі складають 17523,35 грн., не підлягають відшкодуванню, оскільки надані на підтвердження зазначеної вище обставини докази у вигляді рахунку квитанції не є належним доказом на підтвердження проведеної позивачкою оплати комунальних послуг, оскільки фактично є документом що містить інформацію про спожиті послуги та їх вартість і не підтверджує самого факту виконання платіжної операції. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення на користь останньої із відповідача [PERSON] 88 884 грн. незаконно збережених грошових коштів внаслідок користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] в період з 08.08.2023 по 05.05.2024., суд аналізуючи обставини справи та вимоги чинного законодавства, приходить до наступних висновків. Згідно із частиною першою статті 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Проаналізувавши, доведені наданими сторонами доказами, обставини справи, суд приходить до висновку що обов`язкова для настання кондикційних зобов`язань умова у вигляді збереження майна за відсутності правової підстави, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки як встановлено судом підставою проживання відповідачки у спірному приміщені станом на березень 2023 року є дозвіл самого власника житла [PERSON] що підтверджується подальшим фактом реєстрації [PERSON] за зазначеною вище адресою, яке можливо виключно за згодою власника житла. Суд звертає увагу що факт проживання відповідачки у домоволодінні за згодою попереднього власника майна [PERSON] не оспорюється стороною позивача, про що свідчить зміст позовної заяви та надані представником [PERSON] пояснення під час судового розгляду справи. Як вбачається із наданих сторонами доказів, після смерті попереднього власника [PERSON] його бувша дружина та спадкоємиця за заповітом позивачка [PERSON] із пропозицію про укладення договору оренди житла до відповідачки не зверталася, вимогу щодо проведення рахунків за спожиті комунальні послуги не направляла, доказів існування між сторонами будь якої домовленості щодо орендування спірного житла не надала. Наведене вище фактично спростовує зазначену стороною позивача обставину, на яку остання посилаються як на підставу позовних вимог в частині стягнення з відповідачки безпідставно набутого майна, а саме факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Посилання сторони позивача на рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 25.03.2024 про виселення відповідача із спірного житла як на підставу зазначеної вище позовної вимоги, суд не приймає до уваги, оскільки дане рішення суду лише свідчить про захищене останнім право позивача як нового власника житла, при цьому ніяким чином не доводить неправомірне користування відповідачкою житлом і виключає існування кондиційних зобов`язань визначених статтею 1212 ЦК України. 07.10.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Давиденко К.С. звернулась до суду із заявою про стягнення з [PERSON] понесених відповідачкою витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 грн. Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги представником відповідача надано суду: копію договору про надання правової допомоги №63/24 від 30.12.2024, копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги №63/24 від 30.12.2024, копію акту прийому-передачі послуг від 11.09.2025, згідно із яким вартість послуг щодо надання [PERSON] правової допомоги як відповідачу у цивільній справі № 537/5702/24 склала 15 000 грн. 00 коп., копії платіжних інструкцій щодо перерахування зазначеного розміру правової допомоги та заява про відшкодування витрат на правничу допомогу. Суд вважає що зазначений розмір правової допомоги відповідає об`єму виконаних адвокатом Давиденко К.С. робіт та із врахуванням вимог пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України який визначає що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача правової допомоги в розмірі 13 401,50 грн., що відповідає 89,35 % від первісно заявлених позовних вимог (12 688 грн. 73 коп. задоволена сума до стягнення, при сумі позову 119 096 грн. 08 коп) Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено на 10,65 % (12 688 грн. 73 коп. задоволена сума до стягнення, при сумі позову 119 096 грн. 08 коп.), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 103 грн. 19 коп. (968 грн. 96 коп. (сума сплаченого судового збору при зверненні до суду із позовом) * 10,65 %).

Outcome: partial