Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 272,55 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.12.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено електронний договір №4248152 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно з умовами кредитного договору: сума кредиту становить 5000,00 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 2,5% в день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у визначеній сумі шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача за допомогою платіжного провайдера. Відповідач частково здійснив оплату тіла кредиту та процентів у розмірі 5672,01 грн, проте всю суму кредиту не повернув. 25 жовтня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, зокрема до відповідача за кредитним договором №4248152. У зв`язку з невиконанням умов договору позивачем здійснено нарахування процентів за 56 днів за період з 26.10.2024 по 20.12.2024 в сумі 4830,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 29 272,55 грн, з яких: тіло кредиту 3449,99 грн, проценти за користування кредитом 20992,56 грн, нараховані проценти за 56 днів 4830,00 грн та судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 гривень. Сторони в судове засідання не з`явилися. Як зазначено в позові, позивач просить суд розглядати справу без участі його представника, проти винесення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. Відзив на позов до суду не надходив. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 17 грудня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою від 05 січня 2026 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувані докази за клопотання позивача. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 26 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 4248152 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає позичальнику кредит в сумі 5 000,00 грн на строк 366 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Періодичність платежів із сплати процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день, знижена процентна ставка 1% в день та застосовується за певних умов. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 50 000,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки - 47 750,00 грн. Відповідно до п.1.1 договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Сredit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Договір, а також таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, що є додатком до Договору, паспорт кредиту підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Паспорт споживчого кредиту, містить умови аналогічні кредитному договору. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало умови договору щодо надання кредиту. Листом №243-0111 від 01.11.2024 ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ»» підтвердило успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 26.12.2023 на суму 5000,00 грн, маска картки [NUMBER] . Зарахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] в сумі 5 000,00 грн також підтверджується інформацією, наданою АТ «А-БАНК» на виконання ухвали суду. Також зазначено, що банком емітовано платіжну картку [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів в повному обсязі не виконав. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», видно, що за період з 26.12.2023 по 25.10.2024 було нараховано по кредиту 30114,56 грн. клієнтом сплачено тіло кредиту на суму 1550,01 грн. проценти 4122,00 грн. Загальна заборгованість становила 24 442,55 грн. Нарахування процентів здійснювалося по 24.01.2024 за зниженою процентною ставкою 1%, з 25.01.2024 по 25.10.2024 за стандартною процентною ставкою 2,5% в день. 25 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (яке змінила назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір факторингу №25/10/2024, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №4248152, про що повідомлено відповідача. Позивачем здійснено нарахування процентів за кредитним договором за період з 26 жовтня 2024 року по 20 грудня 2024 року включно, із застосуванням стандартної процентної ставки 2,5% в день, в розмірі 4830,00 грн. Таким чином, заборгованість за кредитним договором становить 29 272,55 грн. з яких: тіло кредиту 3 449,99 грн, проценти за користування кредитом 20 992,56 грн, нараховані проценти за 56 днів нараховані позивачем 4 830,00 грн. Розмір заборгованості відповідачем не спростований. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з зобов`язань за договором кредиту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що в кредитному договорі №4248152 визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредиту, період платежів, розмір відсотків, загальні витрати за кредитом, орієнтовна вартість кредиту. Також встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено у формі електронного документу та підписано відповідачем електронним підписом. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до пункту 6 частини 1 ст.3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і [PERSON] договору про надання коштів на умовах, що визначені договором споживчого кредиту №4248152 від 26 грудня 2023 року. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Позивачем підтверджено набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором №4248152 від 26.12.2023. Отже, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів не виконав, допустив заборгованість, тому наявні підстави для її стягнення у примусовому порядку. Розрахунок заборгованості первісного кредитора підтверджує наявність та розмір заборгованості за тілом кредиту, відповідачем наявність такої заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контрозрахунку не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що сума заборгованості з тіла кредиту у розмірі 3449,99 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач звертаючись з позовом до [PERSON] просив також крім заборгованості з тіла кредиту стягнути суму заборгованості за процентами в розмірі 20 992,56 грн та 4830,00 грн, нарахування якої здійснювалось первісним кредитором та позивачем в межах строку кредитування та відповідно до розміру процентної ставки, встановленої договором Проте з розміром нарахованих процентів суд не може погодитися з огляду на таке. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Кредитний договір укладено 28 жовтня 2023 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Оскільки строк дії договору №4248152 визначений з 26.12.2023 по 20.12.2024, тому на нього поширюються положення пункту 5 розділу І вказаного вище Закону. Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Тобто з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (по 21 квітня 2024 року включно) розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно) 1,5 %, з 20 серпня 2024 року 1%. Згідно з розрахунами заборгованості первісного кредитора і позивача, проценти нараховувалися з 26 грудня 2023 року по 24 січня 2024 за зниженою процентною ставкою 1%, з 25 січня 2024 року по 25 жовтня 2024 року та з 26 жовтня 2024 року по 20 грудня 2024 року за ставкою 2,5% в день. Нарахування процентів у зазначених розмірах в період з 26 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (включно) не суперечить нормам законодавства. Заборгованість за процентами за цей період, з урахуванням сплачених сум, становить 4 915,68 грн. Проте нарахування процентів з 22 квітня 2024 року по 20 грудня 2024 року за ставкою 2,5% в день не відповідає вимогам п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Тому суд розраховує заборгованість за укладеним договором, виходячи із встановлених законодавчих обмежень щодо розміру максимальної денної процентної ставки. За період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року проценти підлягають нарахуванню за ставкою 1,5% в день і їх розмір становить 6210,00 грн (120 днів * 51,75 грн). За період з 20 серпня 2024 року по 20 грудня 2024 року проценти підлягають нарахуванню за ставкою 1,00% в день і їх розмір становить 4243,50 грн (123 дні * 34,50 грн). Таким чином, загальний розмір заборгованості за процентами становить 15 369,18 грн (4 915,68 + 6 210,00 + 4 243,50). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає обґрунтованими вимогами позивача про стягнення заборгованості за договором по тілу кредиту в розмірі 3449,99 грн, заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 15 369,18 грн, а всього 18 819,17 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В задоволенні решти позовних вимог в сумі 10 453,38 грн позивачу слід відмовити. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким. Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до позову судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 10 000,00 грн, на підтвердження яких позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року №10/12-2024, акт прийому-передачі наданих послуг №12915 від 04.12.2025, з якого видно, що у вартість наданих послуг в розмірі 10 000,00 грн входить, у тому числі, представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою до [PERSON] участь у судових засіданнях вартістю 1 640,00 грн. Оскільки представник позивача в судові засідання не з`являвся, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 1 640,00 грн не є доведеними. З огляду на викладене, а також часткове задоволення позову, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 374,60 грн (10 000-1640) * 18 819,17/29 272,55). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у справі у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1557,35 грн (18 819,17 х 2422,4 /29 272,55).

Outcome: partial