Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить встановити факт не проживання його брата [PERSON] , який помер [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Визнати [PERSON] таким, що не прийняв спадщину після [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . 08.07.2013 року позивач звернувся до приватного нотаріуса для прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , але отримав відмову у видачі свідоцтва на право власності за законом. [PERSON] за вказаною адресою не проживав, про що було складено відповідний акт від 16.06.2025 року щодо не проживання. У зв`язку із чим, позивач звернувся із вказаним позовом. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 29 липня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 25 серпня 2025 року було відкрито позовне провадження, після усунення недоліків позовної заяви та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2025 року підготовче провадження було закрите та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, на позовних вимогах наполягала (а.с. 57). У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву відповідно до якої, в матеріалах справи відсутня інформація про проживання разом на момент смерті [PERSON] його спадкоємців. В зв`язку з цим визнання [PERSON] таким, що не прийняв спадщину після [PERSON] , представник вважає неможливим, оскільки це може призвести до порушення прав спадкоємців [PERSON] (а.с. 31). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кагарлицькою сільською радою Біляївського району Одеської області 06.11.2009 року (а.с. 14). Згідно свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 17) зазначено батьки: мати - [PERSON] , батько [PERSON] , помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 29.07.2011 року (а.с. 15). Позивач звернувся до приватного нотаріуса для прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , проте листом приватного нотаріуса Зезик В.А. №443/02-14 від 20.09.2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що іншим спадкоємцем за законом є син померлої [PERSON] (а.с. 18). [PERSON] , помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.07.2025 року (а.с.16). Згідно акту від 16.06.2025 року встановлено факт, що брат позивача - [PERSON] , який був прописаний у батьків на [ADDRESS] на день смерті матері не проживав, виїхав від батьків ще в 2000 році, з батьками постійно проживав [PERSON] (а.с. 19). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради №207 від 11.07.2025 року, померлий [PERSON] , з 2000 року і по день смерті мешкав в [ADDRESS] (а.с. 22). Матеріали спадкової справи за №57/2013 містять відомості про те, що у встановлений законодавством строк лише позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 37-52), також міститься заява [PERSON] про відмову від належної йому долі спадкового майна, що залишилась після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказана заява засвідчена секретарем Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області Лавренюк Н.Л., зареєстрована в реєстрі за №42 від 19.03.2010 року (а.с. 21). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. На підставі ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Положеннями ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасного, повного, безумовного прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього окремо необхідно довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного (позиція Верховного суду у справі №355/832/17 від 10.04.2020). Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини [PERSON] постійно не проживав разом зі спадкодавцем- [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Заяви про прийняття спадщини відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України не подав. Реєстрація відповідача у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації (позиція Верховного суду у справі №204/2707/19 (провадження №61-15380св20), постанова від 28.04.2021 року). З огляду на наявні в матеріалах справи письмові докази, суд критично ставиться до листа представника відповідача щодо порушення прав спадкоємця [PERSON] , оскільки останній помер [INFO] , а також на підставі досліджених вище доказів спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не прийняв, оскільки не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved