Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

02.09.2025 до Ржищівського міського суду Київської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 368 302,7 грн; також позивач просив стягнути понесені судові витрати: витрати на сплату судового збору у розмірі 3 683,03 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000 грн. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. У своїй позовній заяві позивач свої вимоги мотивував тим, що 07.09.2024 [PERSON] та фізична особа-підприємець [PERSON] уклали письмовий Договір позики №1-07.09.24, на суму 1 150 000 грн., який на дату звернення до суду відповідачем не виконаний. 29.04.2025 представник позивача надіслав на адресу відповідача лист-пропозицію про необхідність виконання договору позики у повному об`ємі, в тому числі і щодо безумовного виконання грошового зобов`язання. Вказаний лист-пропозиція відповідачем залишено без розгляду. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 04.09.2025 відкрито загальне позовне провадження по справі з викликом сторін. 11.09.2025 Лист з Ухвалою та повісткою надісланий відповідачу повернувся від Укрпошти до Ржищівського міського суду Київської області. 24.09.2025 Лист з Ухвалою та повісткою надісланий позивачу повернувся від Укрпошти до Ржищівського міського суду Київської області, в Довідці про повернення: адресат відсутній за вказаною адресою. 07.10.2025 Протокол судового засідання, представник позивача Вишнівський І.А. присутній, ухвалено слухати справу у відсутність відповідача, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 07.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 14.10.2025 Лист з судовою повісткою надісланий відповідачу повернувся від Укрпошти до Ржищівського міського суду Київської області, в Довідці про повернення: адресат відсутній за вказаною адресою. 06.11.2025 Протокол судового засідання, представник позивача Вишнівський І.А. присутній, ухвалено слухати справу у відсутність відповідача, відкладено слухання справи у зв`язку з неявкою відповідача на 11.12.2025. 19.11.2025 до Ржищівського міського суду Київської області надійшло Повідомлення про вручення листа з судовою повісткою відповідачу, вручено співробітником Укрпошти особисто. 10.12.2025. Заява про вступ у справу як представника подана через електронний кабінет до Ржищівського міського суду Київської області представником відповідача адвокатом Ванджурак Р.В., з проханням про відкладення справи та приєднанням його до справи, надання доступу до матеріалів справи. 11.12.2025. Протокол судового засідання, представник позивача Вишнівський І.А. присутній, зачитано клопотання представника відповідача про відкладення справи, ухвалено відкласти слухання справи, призначено до судового розгляду. 13.01.2026 Клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи подане через електронний кабінет до Ржищівського міського суду Київської області представником відповідача адвокатом Ванджурак Р.В. 28.01.2026 Клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції подане через електронний кабінет до Ржищівського міського суду Київської області представником позивача адвокатом Вишнівським І.А. Ухвала Ржищівського міського суду Київської області про проведення засідання в режимі відео конференції від 29.01.2026 . 02.02.2026 Клопотання про призначення експертизи подане через електронний кабінет до Ржищівського міського суду Київської області представником відповідача адвокатом Ванджурак Р.В. 18.02.2026 Заява подана через електронний кабінет до Ржищівського міського суду Київської області представником відповідача адвокатом Ванджурак Р.В. про розгляд заявленого клопотання про призначення експертизи без участі. 19.02.2026 Протокол судового засідання, представник позивача Вишнівський І.А. присутній (з власних технічних засобів), пояснення представника позивача щодо клопотання про експертизу, назначено дату проголошення судового рішення. Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 24.02.2026, постановлено відмовити в призначенні почеркознавчої експертизи. Обставини, встановлені судом. Відповідно до Договору позики №1-07.09.2024 від 07.09.2024 [PERSON] та фізична особа-підприємець [PERSON] уклали договір позики. Відповідно до п. 1.1. Договору позики, зазначено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позикодавець зобов`язується передати у власність позичальника грошові кошти, які належать позикодавцю, в розмірі 1 150 000 грн., (один мільйон п`ятдесят тисяч грн.), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики у визначений сторонами строк. Відповідно до п. 2.1. Договору, передача грошових коштів здійснюється після підписання цього Договору на підставі Розписки. Відповідно до п. 2.2. Договору, позикодавець надає позику одним траншем. Відповідно до п. 2.2.1. Договору, позику в розмірі 1 150 000 грн. (один мільйон п`ятдесят тисяч гривень), позикодавець зобов`язується передати позичальнику до 06.01.2025. Відповідно до п. 2.3. Договору, позичальник сплачує відсотки за договором. За вест строк позики відсотки складають 24%. Відповідно до п. 2.4. Договору, передача позикодавцем грошових коштів позичальнику може бути здійснена раніше строк передбаченому п.2.2. Договору. Відповідно до п. 3.1. Договору, позичальник зобов`язується повернути позику у грошовому вигляді. Валюта повернення гривні. Відповідно до п. 3.2. Договору факт повернення позики оформляється розпискою позикодавця, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 3.3. Договору, позичальник зобов`язаний повернути позику протягом 4 (чотирьох) місяців (122 дні) з моменту отримання, але в будь-якому випадку до 07.01.2025 в порядку та на умовах визначених цим Договором. Тобто, строк повернення позики складав 122 дні, і за кожний день позики відповідач зобов`язувався сплачувати 0,06575%: Розрахунок денної процентної ставки: 24% / 365 = 0,06575% Відповідно до п. 3.4. Договору, строк, визначений в п.3.3. даного Договору може бути змінений виключно за взаємною згодою сторін, яка буде оформлена додатковою угодою, підписаною сторонами договору, та стане його невід`ємною частиною. За весь час дії Договору додаткові угоди на виконання п.п.3.3., 3.4. Договору та на дату звернення до суду з цією позовною заявою, сторони строк не змінювали і додаткові угоди з цього приводу не укладали. Відповідно до п. 3.5. Договору, позичальник має право на дострокове повернення позики у випадках передбачених Договором. Відповідно до п. 3.6. Договору, виконання зобов`язання за Договором має здійснюватися готівкою за місцем проживання позикодавця шляхом вручення грошей особисто позикодавцеві. За весь час дії Договору та на дату звернення до суду з позовною заявою вказаний пункт договору сторонами не виконувався. Відповідно до п. 3.7. Договору, за взаємною згодою сторін, форма та порядок повернення позики можуть бути змінені. Відповідно до п. 4.1. Договору, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору сторона несе відповідальність, визначену Договором та (або) чинним в Україні законодавством. Відповідно до п. 4.1.1. Договору, порушення Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Відповідно до п. 4.1.2. Договору сторона не несе відповідальність за порушення договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності). Відповідно до п. 4.1.3. Договору, сторона вважається невинуватою і не несе відповідальність за порушення Договору, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього Договору. Відповідно до п. 4.2. Договору, у випадку порушення позичальником строків повернення позики, визначених п.3.3. цього Договору, він повинен сплатити на користь позикодавця пеню в розмірі 3% від розміру неповернутої суми позики за кожен день прострочення до повного виконання зобов`язання. Відповідно до п. 5.1. Договору, усі спори, що виникають з цього Договору або пов`язані із ними, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Відповідно до п. 5.2. Договору, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного в Україні законодавства. Відповідно до п. 7.1. Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання позичальником умов цього Договору. Відповідно до п. 7.2. Договору, закінчення строку цього Договору не звільняє позичальника від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору. Відповідно до п. 7.3. Договору, якщо інше прямо не передбачено цим Договором або правом, що застосовується до цього Договору, зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою цього Договору. Відповідно до п. 7.4. Договору, зміни до цього Договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді або чинному законодавстві. Додаткова угода про розірвання цього договору між сторонами не укладалася. 16.09.2024 на банківський рахунок позивача надійшли грошові кошти від відповідача, як позичальника, в сумі 227 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2 від 13.09.2024, у призначенні платежу зазначено не повернення боргу, а оплата товару. Позивач за кожну оплату, усною домовленістю з відповідачем, за згодою сторін визначили даний кожен платіж, як часткове повернення боргу за вказаним договором. 16.09.2027 на банківський рахунок позикодавця від відповідача, як позичальника, надійшли 36 500 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №4В29-К975-А786-0Н84, у призначенні платежу зазначено не повернення боргу, а оплата товару. 16.09.2027 на банківський рахунок позикодавця від ФОП [PERSON] надійшли 46 500 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №46ТН-Р75Р-247Х-ЗМЕЗ, у призначенні платежу зазначено не повернення боргу, а оплата товару. 16.09.2027 на банківський рахунок позикодавця від ФОП [PERSON] , надійшли 20 000грн., що підтверджується платіжною інструкцією №В7НМ-В9Р6-36СЕ-К70А, у призначенні платежу зазначено не повернення боргу, а оплата товару. Станом на 16.09.2024 відповідач користувався позиченими коштами у сумі 150 000 грн., протягом 10 днів, за що було нараховані відсотки за кожен день користування позикою по 7 561,25 грн. (1 150 000 х 0,06575 : 100 х 10 =7 561,25). Отже, станом на 17.09.20224 борг за договором позики склав 827 561,25 грн. 24.09.2024 на банківський рахунок позикодавця від ФОП [PERSON] надійшли 13 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №8С8С-Х7ТА-2ЛК27-1Е59, у призначенні платежу зазначено не повернення боргу, а оплата товару. 24.09.2024 на банківський рахунок позикодавця від ФОП [PERSON] надійшли 115 280 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №92КА-С0РР-27ХС-СТ77 , у призначенні платежу зазначено не повернення боргу, а оплата товару. Отже, станом на 24.09.2024 відповідач мав заборгованість у розмірі 827 561, 25 грн., а тому за 8 днів користування позикою з урахування вже нарахованих відсотків мав би сплатити відсотки у розмірі 4 352,97 грн. (827 561,25 х 0,06575 : 100 х 8 = 4 352,97). Борг за договором позики станом на 25.09.20224 склав 803 634,22 грн. Відповідно до п. 2.2.1. Договору позики № 1-07.09.24 від 07.09.2024 строк її повернення сплинув 06.01.2025. Станом на 07.01.2025 відповідач за Договором позики мав борг у розмірі 803 624,22 грн., період боргу 104 дні, мав сплатити відсотки у сумі 54 951,83 грн., тіло кредиту 803 624,22 грн., всього борг 858 586,05 грн. ( 803 624,22 х 0,06575 : 100 х 104 = 54 951,83 грн). Таким чином, відповідач станом на 07.01.2025 мав борг за Договором позики перед позивачем у загальному розмірі 858 586,05 грн. Після 07.01.2025, від ФОП [PERSON] 13.03.2025 на банківський рахунок позикодавця надійшли 100 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 71ХР-8865-Т2Р3-50М4 від 13.03.2025 Після цього платежу залишок боргу за Договором позики станом на 13.03.2025 склав 858 586,05 грн. 13.03.2025 від ФОП [PERSON] на банківський рахунок позикодавця надійшли 100 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №71ХР-8865-Т2Р3-50М4, у призначенні платежу зазначено не повернення боргу, а оплата товару. Відповідно до розписки у призначенні платежу зазначено не повернення боргу, а оплата товару. Отже, станом на 13.03.2025 відповідач маючи борг за Договором позики у розмірі 858 586,05 за 66 днів його існування мав сплатити відсотки у розмірі 37 258,34 грн. (858 586,05 х 0,06575 : 100 х 66 = 37 258,34 ). Більше того, станом на 13.03.2025 відповідно до п.4.2 Договору № 1-07.09.24 від 07.09.2024 починаючи з 07.01.2025 Відповідач прострочив зобов`язання в загальній сумі 858 586,05 грн. на 66 днів і тому він повинен сплатити на користь позикодавця пеню у розмірі 3% від розміру неповернутої позики. Загальна сума заборгованості за Договором № 1-07.09.24 від 07.09.2024 станом на 14.03.2025 склала 795 844,39 грн. 17.03.2025 від ФОП [PERSON] на банківський рахунок позикодавця надійшли 250 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №С2М0-4КР0-РАА1-ЗХСН, у призначенні платежу зазначено не повернення боргу, а оплата товару. Після цього платежу залишок неповернутого боргу станом на 17.03.2025 склав 509 844,39 грн. Отже, станом на 13.03.2025 відповідач за наявності боргу у розмірі 795 844,39 грн. упродовж 6 днів мав би сплатити відсотки за договором у розмірі 3139,61 грн. (795 844,39 х 0,06575 : 100 х 6 = 3139,61 грн). Таким чином, загальна сума заборгованості за Договором № 1-07.09.24 від 07.09.2024 станом на 18.03.2025 склала 512 984,00 грн. 21.03.2025 від ФОП [PERSON] на банківський рахунок позикодавця надійшли 70 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №ЗМ77-7Х48-9М4С-6020, у призначенні платежу зазначено не повернення боргу, а оплата товару. Після цього платежу залишок неповернутого боргу за Договором позики станом на 21.03.2025 склав 442 982,00 грн. Отже, станом на 21.03.2025 Відповідач мав заборгованість упродовж 3 днів у розмірі 512 984,00 грн., а тому мав сплатити відсотки у розмірі 1 011,86 грн. (512 984,00 х 0,06575 : 100 х 3 = 1 011,86). Таким чином, загальна сума заборгованості за Договором № 1-07.09.24 від 07.09.2024 станом на 22.03.2025 склала 443 993,86 грн. 26.03.2025 від ФОП [PERSON] на банківський рахунок позикодавця надійшли 100 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №5376-ВМ64-С658-СААР, у призначенні платежу зазначено не повернення боргу, а оплата товару. Після цього платежу залишок неповернутого станом на 26.03.2025 склав 343 993,86 грн. Отже, станом на 26.03.2025 відповідач позиченими грошовими коштами у розмірі 443 993,86 грн., користувався 5 днів і у зв`язку з цим мав би сплатити відсотки за кожен день користування позикою у вказаному розмірі, а саме 1 459,43 грн. (443 993,86 х 0,06575 : 100 х 5 = 1 459,43 грн). Таким чином загальна сума заборгованості за Договором № 1-07.09.24 від 07.09.2024 станом на 27.03.2025 склала 345 453,55 грн. Станом на 09.07.2025 розмір заборгованості змінився, наявність заборгованості упродовж 105 днів за Договором позики має сплати проценти у розмірі 23 849,25 грн. (443 993,86 х 0,06575 : 100 х 105 = 23 849,25 грн) загальна сума боргу складає 368 302,70 грн. 29.04.2025 позивачем направлено до відповідача лист-пропозицію з вимогою про виконання умов Договору позики. Лист залишений відповідачем без відповіді. Норми права, застосовані судом. Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором Стаття 526 ЦК України регламентує, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином грошова сума за договором позики підлягає стягненню в судовому порядку. Згідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Згідно із ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражено у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Оцінка судом аргументів сторін, доказів. Отже, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи також на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином, суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання майнового права, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом примусового виконання обов`язок у в натурі. Судом встановлено, що відповідач позичив у позивача 1 150 000,00 грн.(один мільйон сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) і зобов`язався повернути ці грошові кошти, але повернув не повністю. Сума боргу на день розгляду справи судом склала 368 302,70 грн. Статтею 204 Цивільного кодексу України проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов`язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов`язків. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до абзацу 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідач протягом розгляду справи, незважаючи на вимоги ст. ст. 12, 81, 178 ЦПК України, не надав доказів того, що договір позики та розписка написані не ним, а також не надав рішення суду про визнання цих договорів позики недійсними. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що відповідач в порушення умов договору позики і не повертає позивачу грошові кошти, які позичив, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь Позивача [PERSON] заборгованість за Договором позики № 1-07.09.24 від 07.09.2024 у сумі 368 302 (триста шістдесят вісім тисяч триста дві) гривні 70 коп. Крім того, частиною 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотав сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, частиною восьмою цієї ж статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судова практика з питання стягнення судових витрат: Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2022 року у справі №128/1326/18 зробив наступні висновки: «У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-п /провадження № 14-382цс191, в якому було звернуто увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 44217св18).» Вказана правова позиція однозначно застосована Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.05.2021 року у справі №754/12116/18, у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, Верховним Судом у складу колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18, та Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.06.2019 року у справі №813/481/18 та в постанові від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20. В постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 касаційний суд зробив наступні висновки: «Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правничу допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановленні процесуальним законодавством. Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У разі часткового задоволення позову такі витрати розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема договорів, рахунків, актів тощо. Такі докази можуть бути подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за умови заявлення стороною відповідного клопотання до закінчення дебатів. У разі неподання таких доказів у встановлений строк заява про їх відшкодування залишається без розгляду. За матеріалами справи судом встановлено, що інтереси позивача у суді представляв адвокат Вишнівський І.А., повноваження якого підтверджені належним чином оформленим ордером. На підтвердження надання професійної правничої допомоги та визначення її вартості позивачем у строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, подано договір про надання правової допомоги, додаткові угоди до нього, акти приймання виконаних робіт. Окрім цього, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 683,03 грн. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що факт неналежного виконання відповідачем умов договору позики знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою, відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3 683,03 грн.

Outcome: approved