Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» - адвокат Рудзей Ю.В. звернувся до Салтівського районного суду м.Харкова з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики у сумі 25175 гривень, витрати зі сплати судового збору у сумі 2423,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" (23.06.2025 назву було змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ», надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Споживач/Відповідач) за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №238781 від 07.09.2021 в електронній формі (надалі кредитний договір/договір позики). Відповідно до положень Договору позики Позикодавець надає Позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках), а Позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються на умовах невідновлювальної кредитної лінії. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються окремими траншами. Слід зазначити, що Позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ ФК ЕЛАЕНС. ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн. На підставі зазначеного вище договору Позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 1.5 % в день, підвищена процентна ставка у випадку прострочення терміну платежу становить 3.0%. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 25175 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за позикою; 20175 грн, заборгованість по процентам за користування позикою. Вказав, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Салтівського районного суду м.Харкова від 26.09.2025 передано цивільну справу №643/16448/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, на розгляд до Київського районного суду м.Харкова. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 справу передано для розгляду головуючій судді Глос М.Л. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.10.2025 прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження у цивільній справі за вказаною вище позовною заявою з викликом (повідомленням) сторін. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 29.12.2025 визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: звільнення з посади, рішення Вищої ради правосуддя від 16.12.2025 № 2669/0/15-25 про звільнення [PERSON] з посади судді Київського районного суду м. Харкова. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.01.2026 цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - прийнято до провадження судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М., призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. У прохальній частині позовної заяви представником позивача заявлено прохання розгляд справи здійснити без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. 10.03.2026 електронним шляхом до суду надійшла заява відповідача з проханням розглянути справу без його участі. Зазначив, що у задоволенні позову в частині стягнення нарахованих відсотків, пені та штрафів понад суму тіла кредиту просить відмовити. Тіло кредиту, яке він отримав, становить 5000 грн. Проте позивач вимагає стягнути 25175 грн, що у 5 разів перевищує суму основного боргу. Вважає нараховані відсотки, штрафи та пеню необгрунтованими та просить зменшити розмір стягнення до фактичного тіла кредиту (5000 грн) та обгрунтованих відсотків. Згідно із законом, сукупна сума штрафів та пені за мікрокредитом (до 1 мін.зарплати) не може перевищувати подвійну суму отриманого кредиту. Згідно із ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] укладено Договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №238781 від 07 вересня 2021 року, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором 818711z9. За умовами Договору позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №238781 від 07 вересня 2021 року, Позикодавець надає Позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках), а Позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються на умовах невідновлювальної кредитної лінії. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються окремими траншами. Загальний розмір всіх наданих за цім Договором траншів не може перевищувати розмір невідновлювальної кредитної лінії зазначений в п.1.9. цього Договору. При погашенні Позичальником повністю або частково кожного окремого траншу розмір грошових коштів, які Позичальник може отримати за цім Договором в межах загального розміру невідновлювальної кредитної лінії зазначений в п. 1.9. цього договору не поновлюється на розмір здійсненого Позичальником повного або часткового погашення заборгованості за кожним окремим траншем. Сторони домовились, що за цим Договором Позикодавець надає, а Позичальник отримує перший транш (надалі Транш №1) на наступних умовах: сума позики - 5000,0 гривень (надалі за текстом іменується «сума позики за Траншем №1» в усіх відмінках); плата за користування позикою за Траншем №1 встановлюється у вигляді фіксованих процентів (надалі за текстом іменується «процентна ставка за позикою за Траншем №1» в усіх відмінках) та складає 1,5% (одна ціла п`ять десятих), в день від початкового розміру позики за Траншем №1 відповідно п.1.5.1. Договору; строк повернення позики за Траншем №1 (термін платежу): 06 жовтня 2021 року. Сторони погодили, що орієнтовна реальна річна процентна ставка позики за Траншем №1 для споживача на дату укладання Договору становить: 547,50% . Орієнтовна загальна вартість позики за Траншем №1 для споживача на дату укладання Договору становить: 2175,0 гривень; позика за Траншем №1 надається Позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.5.1. Договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок/банківську картку вказану Позичальником під час надання особистих даних Позичальника в Особистому кабінеті); Якщо Позичальник повертає позику за Траншем №1 в той самий день, що і день отримання позики Позичальник сплачує на користь Позикодавця компенсацію в розмірі 100,00 грн. (сто гривень 00 копійок). В цьому випадку вимоги пп.1.5.2. не застосовуються. Нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Плата за користування позикою за цим Договором встановлюється у вигляді процентів (надалі за текстом іменується «процентна ставка за Договором» в усіх відмінках) та складає 3,0% в день від загального розміру невідновлювальної кредитної лінії відповідно п.1.9. Договору. Сторони дійшли згоди, що п.1.7. цього Договору не застосовується в період дії кожного окремого траншу наданого в рамках загального розміру невідновлювальної кредитної лінії за цим Договором. Загальний розмір невідновлювальної кредитної лінії за цим Договором складає 5000,0 гривень. Строк дії Договору становить три роки з дати підписання Сторонами. Датою підписання цього Договору Сторонами є дата зазначена у преамбулі Договору. Сторони домовились, що умови надання інших траншів за цім Договором узгоджуються Сторонами шляхом підписання Додаткових угод до цього Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п.2.2.3 2.2.6 Договору, Позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів; про намір відмовитися від Договору Позичальник повідомляє Позикодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг") до закінчення строку, встановленого п.2.2.3. цього Договору; якщо Позичальник подає повідомлення відповідно до п.2.2.4 цього Договору не особисто, воно має бути засвідчене нотаріально або подане і підписане представником за наявності довіреності на вчинення таких дій; протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення відповідно до п.2.2.4 цього Договору про відмову від Договору Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим Договором, та сплатити плату за користування позикою за період з дня підписання цього Договору до дня їх повернення за ставкою, встановленою цим Договором. Підписанням Договору позичальник зобов`язався в передбачені цим Договором та Додатковими угодами до нього терміни повернути позику/транши в повному обсязі, сплатити плату за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором та Додатковими угодами до нього. Відповідно до п.3.1 3.4 Договору, Позичальник зобов`язується повністю повернути Позикодавцю суми отриманих позик за траншами та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше строків, встановлених цим Договором. Сторони домовилися, що повернення позики та сплата плати за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору та розміщується в Особистому кабінеті. Обчислення строку користування позикою та нарахування плати за користування позикою за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому плата за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику до строку повернення позики/траншу, зазначеному в цьому Договорі та/або Додаткових угод до нього включно. Сума позики, плата за користування позикою складають Заборгованість за Договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми Заборгованості на поточний рахунок Позикодавця у строк, встановлений Договором. Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України та цього Договору. Порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п.4.1, 4.2 Договору). Невід`ємною частиною цього Договору є «ПРАВИЛА НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» (далі Правила). Уклавши Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил та виконувати свої обов`язки, визначені Правилами. Укладаючи Договір, Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Пунктом 9 Договору погоджено Графік платежів, згідно з умовами якого термін платежу 06.10.2021, транш - №1, сума позики 5000,0 грн, плата за користування позикою 2175,0 грн, заборгованість за Договором позики усього 7175,0 грн. Позичальником також погоджено та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором позики. Згідно з даними довідки за підписом директора ТОВ ФК ЕЛАЄНС вих.№ 238781 від 01 вересня 2025 року, даний документ видається ТОВ ФК ЕЛАЄНС (ТМ "ФОНДІ"), що мала право на надання платіжних послуг на території України на підставі відповідної ліцензії, дані про яку розміщені в Комплексній інформаційній системі Національного банку України за наступним посиланням: https://kis.bank.gov.ua/search-fu. ТОВ ФК ЕЛАЄНС на підставі Договору № 04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04.08.2017 надавало ТОВ ФК ГЕЛЕКСІ послуги з переказу грошових коштів фізичним особам, без відкриття рахунку. У результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ ФК ГЕЛЕКСІ, на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Деталі транзакції (платіжної операції): 1.) платник коштів: ТОВ ФК ГЕЛЕКСІ (код ЄДРПОУ 41229318) 2.) отримувач коштів: [PERSON] 3.) номер транзакції в системі: 1454473953 4.) номер операції: 441567123 5.) дата проведення платежу: 07.09.2021 6.) сума платежу 5000 7.) валюта платежу: гривня UAH 8.) платіжний засіб (метод): карта 9.) банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK 10.) номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] . Так, судовим розглядом встановлено та не заперечується відповідачем, що останній отримав у позику 5000,00 грн на підставі укладеного 07.09.2021 Договору позики з ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі». Згідно з Розрахунком заборгованості з 07.09.2021 по 02.08.2025 за договором позики №238781 від 07.09.2021 укладеним з [PERSON] , складеним ТОВ "ФК"ГЕЛЕКСІ", заборгованість [PERSON] складає 25175,00 грн. З розрахунку вбачається, що 07.09.2021 надано в позику 5000 грн. Даних про здійснення погашення за позикою не вбачається. Позикодавцем нараховувалися проценти: - за п.1.5.2 у період з 07.09.2021 по 05.10.2021 по 75,00 гривень на день; - за п.1.7 у період з 06.10.2021 по 02.02.2022 по 150,00 гривень на день. Розрахунок має позначку «Довідково: нарахування за позикою зупиняються на 121-й день прострочення у відповідності до вимог Облікової політики ТОВ "ФК"ГЕЛЕКСІ"». Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу частини першої 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як передбачено частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Як було встановлено судом, між сторонами було укладено Договір позики № 238781 від 07.09.2021, за допомогою електронного підпису. ТОВ «ФК «Гелексі» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало 07.09.2021 позичальнику грошові кошти в сумі 5 000 грн, шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника, що підтверджується довідкою про видачу коштів та не заперечується відповідачем. Відповідно до умов кредитного договору сторонами погоджено строк повернення позики 06 жовтня 2021 року. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому кредитними коштами. Судом встановлено, оскільки не спростовано відповідачем, що позичальник свого обов`язку щодо повернення отриманих коштів за Договором позики №238781 від 07.09.2021 не виконав, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 5000,00 грн. Щодо незгоди відповідача з розміром нарахованих процентів, суд зазначити таке. Як було зазначено, згідно з Розрахунком заборгованості з 07.09.2021 по 02.08.2025 за договором позики №238781 від 07.09.2021 укладеним з [PERSON] , складеним ТОВ "ФК"ГЕЛЕКСІ", заборгованість [PERSON] складає 25175,00 грн. З розрахунку вбачається, що 07.09.2021 надано в позику 5000 грн. Даних про здійснення погашення за позикою не вбачається. Позикодавцем нараховувалися проценти: - за п.1.5.2 у період з 07.09.2021 по 05.10.2021 по 75,00 гривень на день; - за п.1.7 у період з 06.10.2021 по 02.02.2022 по 150,00 гривень на день. Розрахунок має позначку «Довідково: нарахування за позикою зупиняються на 121-й день прострочення у відповідності до вимог Облікової політики ТОВ "ФК"ГЕЛЕКСІ"». Всього нараховано процентів 20175 грн. Суд погоджується із доводами відповідача щодо неправомірного нарахування процентів з огляду на таке. Як, визначено п 3.2. договору, сторони домовилися, що повернення позики та сплата плати за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору та розміщується в особистому кабінеті. Відповідно до п 3.3. Договору, обчислення строку користування позикою за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому плата за користування позикою нараховується з дня надання позики позичальнику до строку повернення позики/траншу, зазначеному в договорі включно. Як було встановлено судом, строк повернення позики 06.10.2021, при цьому відповідач отримав лише один транш 5000 грн. Даних про те, що [PERSON] отримав іншу кількість траншів матеріали справи не містять та судом не встановлено. Отримані кошти в визначений договором строк позичальник не повернув. Позикодавцем нараховувалися проценти за користування позикою: - за п.1.5.2 у період з 07.09.2021 по 05.10.2021 по 75,00 гривень на день; - за п.1.7 у період з 06.10.2021 по 02.02.2022 по 150,00 гривень на день. Таким чином, позикодавцем неправомірно нараховувалися проценти за користування позикою, після 05.10.2021, оскільки це суперечить п.п. 1.6, 3.2. та 3.3, укладеного договору позики. Також варто зазначити, що при укладенні договору сторони погодили в Розділі 9 «Графік платежів», відповідно до якого транш № 1 становить 5 000 грн, плата за користування позикою 2175,0 грн, заборгованість за договором в загальному розмірі становить 7175,0 грн, при цьому Графік платежів є невід`ємною частиною цього договору, а будь яких додаткових угод між сторонами укладено не було. Таким чином, розрахунок заборгованості, який наданий позивачем є неналежним доказом існування заборгованості, оскільки позикодавець нарахував плату за користування позикою, поза межами строку повернення позики, тобто 06 жовтня 2021 року, що є днем повернення позики, та до 02.02.2022, застосувавши при цьому підвищену процентну ставку. При цьому, суд не приймає до уваги посилання на п 1.7 договору при нарахування процентів поза межами строку повернення позики, оскільки вказаний пункт договору суперечить пп. 1.5.2, 3.2.,3.3, якими сторони погодили фіксовану проценту ставку за користування позикою 1,5% в день та сплату відсотків лише в межах строку передбаченого п 1.5.3 Договору та погодженому Графіку платежів. Відтак розмір заборгованості становить 7175,00 грн, з яких 5 000 грн розмір позики та 2175 грн плата за користування позикою, що відповідає погодженим умовам кредитування та графіку платежів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що в даному випадку позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (28,5%) та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 690,38 гривень (2422,40:100*28,5 % = 690,384). Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI)договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду ( в копіях): договір про надання правової допомоги від 09.07.2025, укладений між клієнтом ТОВ «ФК «Гелексі» та Адвокатом Рудзей Ю.В.; акт № 223 наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правової допомоги від 09.07.2025 на суму 5 000 грн. В матеріалах справи також міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Рудзей Ю.В. та довіреність. З наданих документів вбачається, що позивачем в межах розгляду даної справи понесено витрати на послуги правничої допомоги Адвоката Рудзей Ю.В. в розмірі 5 000 грн, в тому числі за: правовий аналіз спірних правовідносин - 1 000 грн (1 год.); складення позовної заяви - 3 000 грн (3 год); формування додатків - 1 000 грн (1 год). Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу, суд враховує висновки, викладені у Постанові Верховного Суду від 03 березня 2025 року по справі № 275/150/22 провадження № 61-13766св24, де Верховний Суд виснував таке. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що: «40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. 41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. 42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. 43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). 44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. 46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що: «у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Судами також не враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат». У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У справі, що розглядається, відповідачем заперечень щодо витрат позивача на правову допомогу до суду не подано. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1425 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial