Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 18 липня 2013 року вона, та відповідач уклали шлюб, який було зареєстровано органом: Центральний відділ державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний Актовий запис № 1529, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилася спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , яка на дату пред`явлення цієї заяви є неповнолітньою. Позивач стверджує, що у них був щирий намір створити щасливу сім`ю разом, вести спільне господарство, виховувати дитину в атмосфері любові і взаємної турботи, але зберегти родину не вдалося і сторони дійшли висновку про неможливість подальшого спільного подружнього життя. На сьогоднішній день [PERSON] та [PERSON] не мають притаманних подружжю рис, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, вони не поєднані спільним дозвіллям. Проживають окремо більше 1 року, будують окремо один від одного своє особисте життя. В результаті спільних із відповідачем розмов вони дійшли до висновку, що розлучення - це єдиний вихід для них обох побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальний інтерес до побудови щасливої сім`ї в майбутньому. На день пред`явлення цієї позовної заяви спорів про майно та дитину позивачем не заявлено. Питання участі у вихованні, утриманні дочки, визначення місця її проживання, розподілу спільного майна, тощо - сторони вирішують, ґрунтуючись на принципах взаємної поваги та рівноправності сторін як батьків, та учасників цивільних правовідносин. Після розірвання шлюбу позивач бажає іменуватися прізвищем, набутим у шлюбі, а саме « [PERSON] ». Просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 18 липня 2013 року в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, Актовий запис № 1529, між нею на відповідачем. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] був повідомлений про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що визнає позовні вимоги, просить розірвати шлюб між ним та позивачем. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 18 липня 2013 року, який було зареєстровано органом: Центральний відділ державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний Актовий запис № 1529, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 лютого 2024 року. Питання участі у вихованні, утриманні дочки, визначення місця її проживання, розподілу спільного майна, тощо - сторони вирішують, ґрунтуючись на принципах взаємної поваги та рівноправності сторін як батьків, та учасників цивільних правовідносин. На день пред`явлення цієї позовної заяви спорів про майно та дитину позивачем не заявлено. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє Рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved