Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на таке. Сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 04.06.2016 Миколаївським МВ ДРАЦС ГТУЮ в Миколаївській області за актовим записом 192. Від шлюбу у сторін є дочка [PERSON] , [INFO] . На даний час позивач не проживає з відповідачем, вони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, у них немає спільного сімейного бюджету, вони спільно не вирішують сімейні питання. Сторони припинили шлюбні відносини та не підтримують їх. Подальше перебування з відповідачем у шлюбі позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Виходячи з викладеного позивач просить суд шлюб розірвати. Ухвалою Вижницького районного суду від 11.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалами від 21.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеса. та здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 18.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою від 18.06.2025 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відвід судді. 14.07.2026 відповідач подала відзив на позов, в якому позов не визнала, просила надати строк на примирення, та просила визначити місце проживання дитини з відповідачем, стягувати з відповідача аліменти в сумі 30000 грн. щомісяця, стягнути моральну компенсацію в сумі 5000000 грн. Ухвалою від 17.07.2025 надано сторонам строк на примирення та зупинено провадження у справі. Ухвалою від 19.11.2025 поновлено провадження у справі. 13.01.2026 подано зустрічний позов у справі та відмовлено від зустрічного позову. Ухвалою від 05.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів В судовому засіданні представник позивача адвокат Стадник І.П. позов підтримав. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Сірко В.С. позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Сама [PERSON] вказувала, що у неї на даний час з чоловіком добрі відносини, вони примирились, підтримують сімейно-шлюбні відносини. Проаналізувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 04.06.2016 Миколаївським МВ ДРАЦС ГТУЮ в Миколаївській області за актовим записом 192. Від шлюбу у сторін є дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позивач має бажання розірвати шлюб із відповідачем, наполягає на цьому, та зазначає, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем буде порушувати його інтереси. Сторонам надавався строк на примирення. Але після закінчення цього строку позивач від позову не відмовився та його представник адвокат Стадник І.П. позов в судому засіданні підтримав За таких обставин подальше перебування сторін у шлюбі було б порушенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Виходячи з викладеного суд вважає, що шлюб необхідно розірвати. При цьому суд відхиляє заперечення відповідача проти позову. Так, та обставина, що [PERSON] може втручатись у сімейне життя сторін, постійно контактувати з позивачем, «формувати психологічну залежність, змінювати пріоритети позивача у сімейних питаннях, обмежувати участь позивача у вихованні дитини - жодним чином не має значення на вирішення ключового питання щодо наявності чи відсутності підстав для розірвання шлюбу, передбаченого ст.112 СК України, - а саме щодо інтересу позивача у подальшому перебування у шлюбі з відповідачем. Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. На підставі ч.1 ст.24 ,56, 110, 112 СК України,

Outcome: approved