Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, в якій зазначає, що з початку 2014 р. [PERSON] проживала цивільним шлюбом з [PERSON] . Від стосунків у них народилися діти: [INFO] - [PERSON] та [INFO] - [PERSON] , батьком яких є [PERSON] .. На початку 2020 р. фактичні сімейні відноси між сторонами припинилися. З того часу взаємовідносини між ними погіршувалися з кожним днем, що зрештою призвело до припинення спілкування. Подальше спільне життя неможливе, мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Наразі позивачка разом з дітьми проживає в Федеративній Республіці Німеччина. Відповідач обов`язки по утриманню дітей не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються самостійно позивачкою. Діти знаходяться на повному її утриманні за рахунок виплат державних соціальних гарантій біженцям в Німеччині. Вказав, що відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, має задовільний стан здоров`я, а тому може сплачувати аліменти на утримання дітей. У зв`язку з чим, представник просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10.02.2026 р. і до повноліття дітей. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Красноперов С.Г. у судове засідання не з`явилися, однак представником подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Зазначив, що позовні вимоги позивачка підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 22). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 23). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони з 2014 р. по 2020 р. проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від стосунків сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] , виданим повторно 10.12.2025 р. Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії [NUMBER] , виданим повторно 10.12.2025 р. Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 13, 14). З матеріалів справи встановлено, що діти: [PERSON] та [PERSON] на даний час фактично проживають разом з матір`ю [PERSON] в Німеччині, куди вони виїхали у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, про що свідчать Fiktionsbescheinigung (тимчасовий документ у Німеччині, що підтверджує легальність перебування іноземця, поки відомство у справах іноземців (Auslanderbehorde) приймає рішення щодо видачі або продовження посвідки на проживання (Aufenthaltstitel), видається після подання заяви та діє до отримання основної пластикової картки) (а.с. 15). Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, однак з позовної заяви та з заяви відповідача про розгляд справи без його участі видно, що відповідач має таку можливість, оскільки працює в філії «УЗ Вагон-Сервіс» м. Київ АТ «Укрзалізниця» на посаді менеджера відділу забезпечення ремонтів, має задовільний стан здоров`я, інших осіб на утриманні не має (а.с. 23). Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно законодавцем визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). За ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене та те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 1331,20 грн. на користь держави. Згідно з ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved