Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У позовній заяві позивачі просять ухвалити рішення про визнання їх власниками по 1/3 частини розташованого по [ADDRESS] житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Крім цього, ухвалити рішення про визнання за позивачами в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 0723355300:01:001:0835. Заявлені вимоги позивачі обґрунтували тим, що після смерті [INFO] [PERSON] вони, як дружина та дочки, є спадкоємцями за законом першої черги. До складу спадщини увійшов вище вказаний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, який належав [PERSON] та право на земельні ділянки. Спадщину прийняли, проте через відсутність реєстрації спадкового нерухомого майна у державних органах нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, тому реалізація їх спадкових прав можлива лише в судовому порядку. В підготовче засідання сторони не з`явились. У позовній заяві позивачі просили розглянути справу за їх відсутності. Від Головненської селищної ради в канцелярію суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника міської ради. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідження матеріалів справи приводить суд до висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають положенням ст.ст.1217, 1218, 1223, 1258, 1261, 1267, 1268 ЦК України. Підставність та обґрунтованість позову доводиться матеріалами справи та наданою приватним нотаріусом Ковельською районного нотаріального округу Каганюком О.Ю. копією спадкової справи № 94/2025. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Заповіту за життя не складав. Позивач [PERSON] доводиться спадкодавцю [PERSON] дружиною, а [PERSON] та [PERSON] дочками, що підтверджується копіями наступних документів: свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Позивачі прийняли спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, що доводиться копією довідки Головненської селищної ради №164 від 06.08.2025. Належність житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться по [ADDRESS] , до складу спадщини після смерті [PERSON] підтверджується довідкою Головненської селищної ради №572 від 20.11.2023. Відповідно до витягу з архівної копії рішення №30 Головненської селищної ради від 25.06.1996 [PERSON] були передані безоплатно у приватну власність дві земельні ділянки: площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,07 га для ведення особистого підсобного господарства. Постановою від 19.01.2026 № 7/02-31 приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Каганюк О.Ю. відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на указане нерухоме майно через відсутність на нього правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця. Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). У частині 1 статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відмова нотаріуса узгоджується з положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» та п.4.14, п.4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до положення ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У пункті 1 Перехідних положень Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Велика Палата Верховного Суду у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) виснувала, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. За життя спадкодавець [PERSON] набув у встановленому порядку відповідних майнових прав на житловий будинок та земельні ділянки, тому в силу вищенаведених норм та позицій до позивачів як спадкоємців за законом переходять в порядку спадкування усі набуті спадкодавцем майнові права, у тому числі, право на завершення розпочатої при житті спадкодавця процедури приватизації земельних ділянок, яка нині завершується виконанням вимог ст.ст.125, 126 ЗК України. Таким чином, враховуючи вище вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову позивачам слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved