Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

20.01.2026 року [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 18.06.2016 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 342, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем, спір про місце проживання дитини відсутній. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що починаючи з січня 2025 року між ним та відповідачем припинені шлюбні відносини, з того ж періоду спільне господарство не ведеться. На думку позивача, подальше збереження шлюбу у будь-якій формі неможливе та суперечитиме його інтересам, оскільки між позивачем та відповідачем повністю втрачено почуття любові та поваги, спілкування повністю відсутнє. Ухвалою від 03.02.2026 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій зазначила, що вона проти розірвання шлюбу не заперечує, справу просить розглянути без її участі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 342 (а.с. 11). Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження № 87 віл 24.01.2018 року, складеним Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 12-13). На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, яких за твердженням позивача не має. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір у сумі 1 331 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 13 від 06.01.2026 року (а.с. 4). Враховуючи, що відповідач [PERSON] визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору.

Outcome: approved