Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

14.01.2026 позивач [PERSON] з вернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 25.05.2024 між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Липовецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 48. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. На даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім соціальних виплат, власних доходів не має. Рішенням Липовецького районного суду від 12 січня 2026 року (справа № 136/34/26) було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки його доходу. Матеріальне становище позивача є особливо складним, оскільки на її утриманні також перебуває дитина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , який є особою з інвалідністю. Це потребує постійних додаткових витрат на лікування, що у поєднанні з неможливістю її працевлаштування через вік спільної з відповідачем дитини, ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідач є працездатним, має добрий стан здоров`я, офіційних обмежень за станом здоров`я для праці не має. Інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні (крім їхньої спільної дитини) не має, що дозволяє йому надавати матеріальну допомогу позивачу. Щодо розміру аліментів позивач зазначає, що стягнення на її утримання частки у розмірі 1/4 від доходу відповідача є обґрунтованим та пропорційним. З урахуванням вже виданого судового наказу на утримання дитини (1/4 частки), загальний розмір відрахувань становитиме 1/2 (тобто 50%) заробітку відповідача. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання як дружини, з якою проживає дитина, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною [PERSON] ( [INFO] ) трирічного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 20.01.2026 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступного висновку з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25.05.2024 Липовецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 48 (а.с. 5). За час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що не заперечується відповідачем та підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 6). Згідно з відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №17 від 06.01.2026 (а.с. 8), виданої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (син позивачки від першого шлюбу); [PERSON] , [INFO] (син сторін спору); [PERSON] , [INFO] . З Витягу з Реєстру територіальної громади (а.с. 9) слідує, що відповідач [PERSON] зареєстрований з 05.09.2001 по даний час за адресою: [ADDRESS] . З Витягів з Реєстру територіальної громади (а.с. 10, 11) слідує, що позивач та її дитина [PERSON] , [INFO] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про отримання допомоги від 05.01.2026 за №607 (а.с. 13) виданої позивачу, слідує, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Вінницькій області та їй з 01.07.2025 до 31.12.2025 призначено державну соціальну допомогу при народженні дитини. Також до позову долучено Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, відповідь на запит у електронному вигляді від 05.01.2026 (а.с. 14) з яких слідує, що за період з серпня 2025 року по листопад 2025 року [PERSON] отримала соціальні виплати у загальній сумі 16 442,80 грн. У позовній заяві позивач вказала, що її матеріальне становище є особливо складним, оскільки на її утриманні також перебуває дитина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7), який є особою з інвалідністю, що підтверджується посвідченням (а.с. 12). Це потребує постійних додаткових витрат на лікування, що у поєднанні з неможливістю її працевлаштування через вік спільної з відповідачем дитини, ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Рішенням Липовецького районного суду від 12 січня 2026 року (справа №136/34/26) було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки його доходу. Таким чином, судом встановлено, що спільна з відповідачем дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. За встановлених судом обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами, позивач наділена правом на звернення до суду із вищевказаними вимогами. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Крім цього, суду звертає увагу, що відповідачем не надано доказів, що він несе інші аліментні зобов`язання, чи існують обставини визначені ст.182 СК України, у тому числі щодо неможливості працювати за станом здоров`я та перешкоджають належним чином виконувати обов`язок щодо утримання дружини. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Доказів на підтвердження чи спростування матеріального стану позивача матеріали справи не містять, а питання про витребування таких доказів відповідачем не ініціювалось. Суд вважає, що відповідач спроможний надавати утримання позивачеві як дружині з якою проживає їх спільна дитина у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Водночас суд звертає увагу, що ст. 84 СК України закріплює право на одержання матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку саме за дружиною, жінкою, а не за одним з батьків, з яким залишилась проживати дитина. На переконання суду, таке рішення законодавця пояснюється тим, що до досягнення дитиною трирічного віку саме жінка, як матір, перебуває у більш слабкому, більш уразливому становищі, що покладає на батька дитини додатковий обов`язок щодо надання такій жінці матеріальної допомоги. Відтак, у ст. 84 СК України фактично закріплена презумпція можливості батька дитини надавати матеріальну допомогу матері дитини, спростування якої покладається саме на батька. Тобто саме на батька покладається тягар доказування відсутності у нього можливості надавати таку допомогу. Як було встановлено вище судом, відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо матеріальної неспроможності та неможливості нести аліментний обов`язок по відношенню до дружини, з якою проживає дитина, тому суд виходить з доведеності того факту, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу як матері своєї дитини. Вирішуючи питання про розмір допомоги, суд виходить з того, що заявлений позивачем розмір аліментів не суперечить вимогам чинного законодавства, відповідає вимогам розумності та справедливості та сукупний розмір аліментів не буде перевищувати половини доходу відповідача, при цьому, 01.06.2028 спільній дитині сторін має виповнитись три роки, що є наслідком припинення такого зобов`язання. Разом із тим, суд зазначає, що діюче законодавство не містить вимоги про мінімальний розмір аліментів, які стягуються на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, тому встановлення такого розміру у рішенні суду є безпідставним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, а при пред`явлені його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, відтак суд дійшов висновку, що з відповідача слід присудити в дохід держави судовий збір. На підставі ст.ст. 84, 180-184 СК України,

Outcome: approved