Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

25.06.2025 представник ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчук С.В. через систему «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 199613 від 15.07.2021 в сумі 10400,00 грн. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.07.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 199613 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту - 2000,00 гривень; дата надання кредиту - 15.07.2021 року; строк кредиту - 30 днів; стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 16.04.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 10400,00 грн., що складається з: 2 000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8 400,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. Первісний кредитор виконав умови договору щодо видачі кредиту, про що надано інформаційну довідку, відповідно до якої 15.07.2021 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. 17.02.2022 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу № 01-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . На підставі викладених обставин, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача адвокат Подворний І.Д. подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що позивачем не доведено ідентифікації Відповідача та підписання ним спірного договору. У матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази, які підтверджують належність номера телефону, за яким здійснювалась ідентифікація, саме [PERSON] (зокрема документи оператора мобільного зв`язку/абонентські дані, що ідентифікують користувача), а також технічні підтвердження факту відправлення та доставки на цей номер одноразових ідентифікаторів (SMS-кодів/OTP), пов`язаних із реєстрацією, авторизацією чи підписанням договору. Надана позивачем «довідка про ідентифікацію» не містить належних технічних атрибутів персоніфікації користувача (подієвих міток, відомостей про відправлення/доставку одноразового ідентифікатора, даних про сеанс авторизації в інформаційній системі Позивача тощо), що виключає можливість перевірити, хто саме ініціював та підтвердив правочин, у який спосіб і з якого облікового запису. Представник відповідача вказує, що докази видачі кредиту саме відповідачу не підтверджені належними доказами (відомостями банку-емітента/довідкою про реквізити рахунку, примірником договору банківського рахунку/картки, KYC-даними тощо) та документами про фактичне зарахування коштів на рахунок [PERSON] . Долучений до позову документ «Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів», складений ТОВ «ПРОФІТГІД», не містить жодних даних, які б ідентифікували належність зазначеного карткового рахунку саме відповідачу, а також не відтворює обов`язкові атрибути платіжної операції (ідентифікатор транзакції/ARN, код авторизації, дата й час авторизації, реквізити емітента та еквайера, відомості про зарахування на конкретний рахунок отримувача). Також у поясненнях зазначено, що [PERSON] являється військовослужбовцем та, зокрема, у період з 08.04.2021 по 15.07.2021 фактично приймав участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районі проведення операції об`єднаних сил ОТУ «Схід», а також у період з 20.05.2022 по 18.10.2024 роки перебував у російському полоні. Такі обставини зумовили тривалий та повний розрив комунікаційних можливостей відсутність або істотне обмеження доступу до мережі мобільного зв`язку й Інтернету, банківських застосунків, електронної пошти, SMS-повідомлень, тощо. Зазначені обставини унеможливлювали для Відповідача нормальне отримання повідомлень, реагування на претензії, зміну паролів, підтвердження транзакцій, проходження ідентифікаційних процедур та укладення/підписання правочинів в електронній формі. Також представник відповідача просить звільнити [PERSON] від сплати судового збору; зменшити його або відстрочити/розстрочити до ухвалення рішення; при розподілі судових витрат за результатами розгляду не покладати на Відповідача витрати Позивача (у т.ч. на професійну правничу допомогу) як неспівмірні майновому становищу Відповідача та обставинам справи, а у разі необхідності зменшити їх до розумного розміру. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2025 року справу було передано на розгляд судді Рижко Г.О. Ухвалою судді від 01.07.2025 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи. 03.07.2025 [PERSON] подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи, та здійснив ознайомлення з матеріалами справи. 01.08.2025 від представника відповідача Подворного І.Д. на електронну адресу суду надійшла заява про внесення даних представника до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справі № 357/9922/25, клопотання про відкладення розгляду справи. 01.08.2025 представник позивача Пархомчук С.В. сформував через систему «Електронний суд» заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. 29.09.2025 представник відповідача Подворний І.Д. через систему «Електронний суд» подав клопотання про відкладення розгляду справи. 06.11.2025 представник відповідача Подворний І.Д. через систему «Електронний суд» подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою судді від 07.11.2025 задоволено клопотання представник відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні 13.11.2025 ою 09:00 в режимі відеоконференції. 12.11.2025 представник відповідача Подворний І.Д. через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі. 24.11.2025 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу розподілено та передано до провадження судді Ярмоли О.Я. Ухвалою судді Ярмоли О.Я. від 27.11.2025 прийнято до провадження справу № 357/9922/25. 02.12.2025 представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою судді від 09.12.2025 призначено здійснювати судове засідання 15.01.2026 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з представником Подворним І.Д. Ухвалою судді від 03.02.2026 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 09.02.2026 представник позивача Подворний І.Д. через систему «Електронний суд» сформував клопотання ро відкладення розгляду справи. Ухвалою судді від 26.02.2026 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 02.03.2026 представник позивача Подворний І.Д. через систему «Електронний суд» сформував додаткові пояснення у справі. Позивач в судове засідання не направив свого представника, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у прохальній частині позовних вимог міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечив задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Відповідно до індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 199613 від 15.07.2021, ТОВ «Займер» надало клієнту [PERSON] фінансовий кредит в розмірі 2 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2. вказаного договору, кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 13.08.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу (п. 1.3 договору). Згідно з п. 1.4 кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідно до договору факторингу № 01-17/02/2022, укладеного між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 вбачається, що ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 199613 від 15.07.2021у загальній сумі 10 400,00 грн, з яких: 2 000,00 грн тіло кредиту; 8400,00 грн відсотки за користування кредиту. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст.10,11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як передбачено частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Як встановлено судом, згідно з умовами договору № 199613 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом, зокрема, у розділі 7 реквізити сторін вказано номер карти № [NUMBER] . Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта (п. 1.6 договору). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Відповідач категорично заперечує укладення вказаного кредитного договору та факт отримання кредитних коштів, зокрема з огляду на те, що [PERSON] у період з 08.04.2021 по 15.07.2021 (дата кредитного договору 15.07.2021) безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районі проведення операції об`єднаних сил ОТУ « [INFO] », про що надано довідку т.в.о. командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України за вих. № 3431 від 07.07.2025. Окрім того, представником відповідача долучено до матеріалів справи докази отримання поранень відповідачем, під час виконання бойових завдань, та докази перебування [PERSON] у полоні, внаслідок збройної агресії РФ. Так, позивачем до позовної заяви долучено документ «Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів», з якого вбачається, що в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-1 від 30.09.2020 та на підставі платіжної інструкції відправника, ТОВ «ПрофітГід» було здійснено успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: платник ТОВ «Клай Інвест»; номер транзакції 32635-04087-77344; дата та час здійснення переказу 2021-07-15 15:00:10; сума переказу 2 000,00 грн; номер платіжної картки отримувача [NUMBER] ; призначення платежу видача кредиту № 199613. Однак, вказаний документ не містить жодного підпису уповноваженої на те особи, міститься лише відмітка про місце де мав би міститися кваліфікований електронний підпис. Матеріали справи не містять договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-1 від 30.09.2020, на підставі якого було здійснено переказ коштів. Також суд зауважує, що платником виступає ТОВ «Клай Інвест», а не первісний кредитор, а тому у зв`язку з відсутністю будь-яких договорів, зокрема укладених між ТОВ «Займер», ТОВ «ПрофітГід», ТОВ «Клай Інвест», неможливо взагалі встановити відношення вказаного документу до вказаної справи та переказу коштів за договором, укладеним між ТОВ «Займер» та [PERSON] . Матеріали справи не містять жодного доказу, що номер телефону та банківська карта зазначені у кредитному договорі належить саме [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем у даному випадку не підтверджено доказами обставини на які він посилається в обґрунтування вимог щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором № 199613 від 15.07.2021, а саме: матеріали справи не містять доказів виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за договором, оскільки не надано жодного первинного бухгалтерського документу на підтвердження перерахування коштів відповідачу [PERSON] . Суд звертає увагу, що виникненню у позичальника обов`язку повернути позику має передувати виконання позикодавцем своїх зобов`язань щодо надання такої позики, а за відсутності доказів належного виконання своїх зобов`язань позикодавцем суд не може стверджувати про виникнення у позичальника зобов`язання щодо повернення позики. Окрім того, до позовної заяви не долучено розрахунку заборгованості за кредитним договором № 199613, а міститься лише «виписка з особового рахунку за кредитним договором № 199613», складена позивачем, а не первісним кредитором. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договорами не є належним доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.05.2020 року по справі №219/1704/17. Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, разом з тим, позивач не скорситався правом подати клопотання про вжиття заходів забезпеченню доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування (банківські виписки по рахунку). Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі 755/18920/18. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем у даному випадку не підтверджено доказами наявність обставин, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору та понесених витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed