Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість загальною сумою 33087.66 грн., судові витрати у сумі 2662,40 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 10000 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №4900635 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, [PERSON] зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п.1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 6000 грн.; Відповідно до п.1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 19.08.2024 по 14.08.2025, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. На пільговий строк 20 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0.3 відсотків у день, позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1.5% у день. Відповідно до п.2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок [NUMBER] , який відповідачем вказано особисто під час укладання договору. Отже, відповідно до зазначених вище умов договору ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит у сумі 6000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК». 02.06.2025 згідно умов договору факторингу №02-1/06/2025 ТОВ «Лінеура Україна» відступлено право вимоги на користь ТОВ «Українські фінансові операції», відповідно позивач набув право вимоги до відповідача. Також, відповідно до Договором факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025 до позивача перейшло право грошової вимоги заборгованості до відповідача за Договором №4900635 від 19.08.2024, які складаються з: заборгованість за тілом кредиту у сумі 5999.97 грн.; заборгованість за процентами - 20517.72 грн. та заборгованість по нарахованим штрафом/неустойкою у розмірі 2550.00 грн. Також, відповідно до п.1.1. Договору факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025, за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Отже, відповідно до умов п.1.3 Договору, строк дії договору №4900635 строк кредиту 360 днів: з 19.08.2024 по 14.08.2025. Станом на дату укладання Договору факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025, строк дії Договору №4900635 від 19.08.2024 не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу 02.06.2025 донараховано відсотки за (73 календарних днів). 6000 грн.* 1,5% = 89.99955 грн. 73 календарних дні 6569.96 грн. відсотки нараховані позивачем. Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості на рахунки позивача ні на рахунки первісного кредитора. Отже, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором №4900635 від 19.08.2024 у сумі 33087.66 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 5999.97 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 20517.72 грн. 6000 грн. 1.5% = 89.99955 грн.* 73 календарних дні = 6569.96715 грн. відсотки нараховані позивачем. Відповідач не виконала свого обов`язку по кредитному договору, саме тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися. Лише повідомлялися належним чином про проведення судового засідання. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, хоча про розгляд справи повідомлялася належним чином рекомендованим повідомленням вих..№R067099797131 (а.с.118-119), яке повернулося із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно постанови КЦС ВС від 10.05.2023 №755/17944/18 (61-185св23) вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява представника позивача про розгляд справи без його участі, а також не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.13 позовної заяви), клопотання позивача про витребування доказів судом (а.с.70-71). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.109-111), витребування доказів (а.с.113-114), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із копії Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4900635 від 19.08.2024, таблиці обчислення загальної вартості кредиту, додатків до договору, паспорту споживчого кредиту та правил надання коштів та банківських металів у кредит, судом встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір, на умовах повернення, платності, строковості, ТОВ надало відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 6000 грн. на строк 360 днів, стандартна процентна ставка, 1.50% за кожен день користування кредитом, одноразовий ідентифікатор 83015. Із копії розрахунку заборгованості первісного кредитора, судом встановлено, що 29067.69 грн. загальна заборгованість з 19.08.2024 по 02.06.2025. Із копії розрахунку заборгованості позивача, судом встановлено, що з 03.06.2025 по 14.08.2025 нарахована заборгованість по відсоткам за користування грошовими коштами в сумі 6570.00 грн. Із копії підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів судом встановлено, що на картковий рахунок № [NUMBER] 19.08.2024 о 08:43:13 год. перераховано кредитні кошти в сумі 6000.00 грн. Із копії повідомлення боржників про відступлення права вимоги за кредитним договором від 03.06.2025, Договору факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025, Акту прийому-передачі реєстру боржників, платіжних інструкцій та реєстру боржників, судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» згідно умов договору відступило право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Українські фінансові операції», а відповідно ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права вимоги до [PERSON] на загальну суму заборгованості - 29067.69 грн., про що повідомлено боржника sms повідомленням. Із витребуваної судом інформації з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вихід. №20.1.0.0.0/7-260216/19153-БТ від 18.02.2026 (а.с.124-126) судом встановлено, що 19.08.2024 зараховано відповідачу переказ на карту у сумі 6000.00 грн. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими відповідачу надано грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, відповідач зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак свої зобов`язання не виконала. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що договір укладався між сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 №675-УІІІ визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІУ від 22.05.2003, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Порядок укладення електронного договору визначений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що після підписання Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту за №4900635 від 19.08.2024 за допомогою одноразового пароля, відповідач взяла на себе зобов`язання оплачувати послуги, що виникають в результаті використання кредитних коштів, згідно тарифів, а також сплатити нараховані відсотки та тіло кредиту. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами в установленому законом порядку був укладений Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відсотків, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до Закону України «Про внесення змін по деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», якими відповідно встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року) 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) 1,5 %. Водночас частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пункт 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до п.п.1.4.1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту за №4900635 від 19.08.2024 стандартна процентна ставка за кредитом: 1,50% за кожен день користування кредитом. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст.627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи, що кредитний договір було укладено 19.08.2024, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», умови укладеного між сторонами договору щодо встановлення денної процентної ставки в день 1.50%, відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними. Згідно з позовними вимогами та розрахунками заборгованості наданим позивачем загальна заборгованість по процентах нарахована в сумі 27087.69 грн., а саме: за період з 19.08.2024 року по 14.08.2025 року, за ставкою 1.50% в день. Проте, умови кредитного договору в частині нарахування процентів за ставкою 1.50 % за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки суперечать вимогам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», а відтак є нікчемними. Визначаючи суму процентів, які підлягають стягненню у даній справі, суд керується умовами договору щодо суми кредиту і строку кредитування та застосовує вимогу закону щодо максимального розміру денної процентної ставки 1%. Так, за користування кредитними коштами в період 19.08.2024 року по 14.08.2025 (360 днів), розмір процентів становить 21600.00 гривень (6000 гривень * 360 днів * 1 % день). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме - стягненню з відповідача на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості у сумі 27599.97 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 5999.97 грн., по процентам у сумі 21600.00 грн. Відповідно ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, так як позов задоволено частково, тому суд приходить до висновку про розподіл судових витрат відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору, виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог у сумі 2237.31 грн. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн. позивач надав суду: договір про надання юридичних послуг від 01.08.2024 №01/08/2024А, укладений між позивачем - ТОВ «Українські фінансові операції» та виконавцем адвокатом Дідуха Євгеном Олександровичем; додаткову угоду №1 від 09.12.2025; Акт №4900635 прийому-передачі виконаних робіт від 15.12.2025; заявку №4900635 на виконання доручення від 01.07.2025; детальний опис робіт; рахунок на оплату №4900635-2025 від 15.12.2025, загальна грошова сума що підлягає оплаті за складення позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, формування додатків до позовної заяви, яка складає 10000.00 грн. Оскільки позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» в передбаченому ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу у сумі 10000.00 грн., суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції» підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000.00 грн.

Outcome: partial