Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

21.11.2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 17.09.2022 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №6473282, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 11000 гривень та взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у термін встановлений договором, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Договір був укладений в електронній формі, який відповідач підписав шляхом використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти були надані шляхом безготівкового переказу на його картковий рахунок. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та у строк, передбачений умовами договору. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у загальному розмірі 36887,4 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10230 гривень, заборгованість за відсотками 25557,4 гривень, заборгованість за комісією 1100 грн. 27.12.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 87-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги зокрема за договором про споживчий кредит № 6473282 від 17.09.2022, укладеним між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Таким чином, позивач, який набув права вимоги за вказаним договором про споживчий кредит №6473282 від 17.09.2022, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 36887,4 гривень, судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2025 року, головуючим суддею визначено суддю Хараджу Н.В. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.11.2025 року, прийнято та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з тим, на адресу суду надіслав заяву у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги задовольнити та проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання повідомлявся належним чином. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, відповідач, враховуючи положення ст. ст. 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Судом встановлено, що 17.09.2022 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №6473282. Згідно умов договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених договором, на строк 105 днів надати позичальнику грошові кошти у сумі 11000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Останній день строку кредитування 31.12.2022 року (п. 1.1-1.4 договору). При цьому договором визначено пільговий період який складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 02.10.2022. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 31.12.2022 (п.1.3.1-1.3.2 договору). Комісія за надання кредиту 1100,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1650,00 гривень, які нараховуються за ставкою 1,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредиту протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 29700,00 гривень, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки фіксована (п. 1.5.1-1.5.3, 1.6 договору). Згідно з п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 516875*83. Вказаний кредитний договір з додатками у вигляді паспорта споживчого кредиту та графіка платежів був укладений у формі електронного правочину (п. 6 договору), підписаний позичальником електронним підписом - одноразовим ідентифікатором V73589, що також підтверджується хронологією вчинення дій щодо укладення цього договору, яка відображена у анкеті-заяві на кредит та довідкою про ідентифікацію. Із довідки про ідентифікацію виданої ТОВ «Мілоан» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір про споживчий кредит №6473282 від 17.09.2022, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт підписано позичальником із застосуванням одноразового ідентифікатора V73589, дата та час відправки ідентифікатора позичальнику 17.09.2022 10:52, номер телефону на який надіслано ідентифікатор [NUMBER] . Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредит шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 11000,00 гривень на вказану відповідачем платіжну картку, що підтверджується платіжним дорученням № 82824135. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону №675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення статті 12 Закону передбачають використання як електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено факт укладення 17.09.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договору про споживчий кредит №6473282 та отримання останнім кредитних коштів у розмірі 11000 грн. на узгоджених умовах. Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Незважаючи на повне виконання ТОВ «Мілоан» своїх зобов`язань за вказаним договором про споживчий кредит відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, унаслідок чого виникла заборгованість у сумі 36887,4 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 10230 гривень, простроченої заборгованості за відсотками 25557,4 гривень, простроченої заборгованості за комісією - 1100 гривень. 27.12.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 87-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб вказаних у Реєстрі боржників. Позивач зазначає, що після відступлення права грошової вимоги до відповідача останній, не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунок позивача. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, судом встановлено, що відповідач належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконав, в результаті чого виникла заборгованість за договором про споживчий кредит № 6473282 від 17.09.2022, право вимоги за яким, на підставі договору відступлення прав вимоги № 87-МЛ від 27.12.2022, перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». У ході розгляду справи позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов кредитного договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суду не надав, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 6473282 від 17.09.2022 у загальному розмірі 36887,4 грн. Щодо розподілу судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 8000 гривень, що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, актом наданих послуг № Д/3306 від 20.08.2025, детальним описом наданих послуг від 20.08.2025. З огляду на умови договору про надання правничої допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справ витрати на правову допомогу в сумі 8000,00 гривень є реальними, підтверджені належними доказами, а тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved