Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про зменшення розміру стягуваних з нього на користь відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на підставі судового наказу Любомльського районного суду від 03 жовтня 2024 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання їх спільної дочки [PERSON] в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проти стягнення такого розміру аліментів не заперечував, оскільки на той час не мав інших дітей та не здійснював значних витрат. Після видачі судового наказу одружився та 24 листопада 2025 року став батьком ще однієї дитини. Дружина та син перебувають на його утриманні. Дружина не працює, оскільки здійснює догляд за сином. Він проходить військову службу у ДПС України, на даний час перебуває в районі виконання бойових дій біля м.Краматорськ, у зв`язку із чим, незважаючи на заробітну плату із преміями та бойовими виплатами, за власні кошти змушений купувати засоби захисту та інші необхідні для збереження життя засоби, а також оплачувати житло. Документального підтвердження таких витрат не має, однак загальновідомим фактом на сьогоднішній день є те, що військові більшість свого доходу витрачають на потреби підрозділів, у яких проходять службу, для можливості здійснювати захист країни та для збереження свого життя, а також на підтримку побутових потреб під час проходження військової служби. Заробітку, що залишається після відрахування аліментів, не вистачає на утримання ще однієї дитини та дружини, яка на даний час не працює, а також власне забезпечення, яке потребує значних витрат на військову службу, у зв`язку із чим опинився у складних життєвих обставинах. На даний час щомісячний розмір стягуваних з нього аліментів становить від 20000,00 до 26000,00 грн в залежності від отримуваного доходу, що значно перевищує законодавчо встановлений мінімальний розмір аліментів, і фактично є максимальним розміром аліментів. Від утримання дочки [PERSON] не відмовляється, проте через викладені обставини визначений судовим наказом розмір аліментів для нього є непосильним, у зв`язку із чим просить зменшити розмір присуджених аліментів до 1/6 частки його заробітку, який вважає на гідному рівні забезпечить утримання дочки. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 20 січня 2026 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В інтересах відповідача [PERSON] її представник адвокат Климович Т.Д. подала відзив на позовну заяву, у якому вказала на необґрунтованість позовних вимог. Зазначила, що наведені позивачем обставини не є підставою для зменшення розміру стягуваних на утримання дитини аліментів. Укладення другого шлюбу і народження дитини від цього шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Позивач не надав доказів на підтвердження погіршення його матеріального становища у зв`язку із народженням другої дитини, зміни сімейного стану та проходженням військової служби. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Розмір аліментів на дитини в умовах воєнного стану має бути більш ніж достатнім, оскільки діти є найбільш вразливими та потребують додаткових фінансових ресурсів через зростання цін та погіршення життєвих умов. Здійснення витрат на придбання засобів для захисту життя у зв`язку із проходженням військової служби позивач належними доказами не підтвердив. Вважає, що позивач є особою працездатного віку, проходить військову службу та має стабільний дохід, його матеріальний стан цілком дозволяє сплачувати аліменти у визначеному судовим наказом розмірі. Просила відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався. Клопотання про розгляд справи з викликом учасників справи сторони не заявили. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Любомльського районного суду Волинської області від 03 жовтня 2024 року в справі № 163/2230/24 з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] на утримання дочки [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. 10 червня 2025 року позивач одружився вдруге, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Із другою дружиною у позивача [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Позивач проходить військову службу у в/ч [NUMBER] , про що свідчить звіт про здійснення відрахування та виплати № 415 від 24.11.2025. Із цього ж звіту встановлено, що у період з січня 2025 року по листопад 2025 року (11 місяців) дохід позивача склав 1 377 563,80 грн, середньомісячний дохід становить 125 233,07 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 19 лютого 2026 року, за період з вересня 2024 року по лютий 2026 року (18 місяців) з позивача на утримання дочки [PERSON] стягнуто аліментів в загальній сумі 429 151,48 грн, відповідно, середньомісячне стягнення становить 23841,75 грн. Зокрема, у грудні 2025 року та у січні, лютому 2026 році з позивача на користь відповідача стягнуто 23995,26 грн, 23422,58 грн, 28170,00 грн, відповідно. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.ч.7, 8 ст.7 СК України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч.2 ст.141 СК України). Відповідно до частин 2, 3 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Як передбачено ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.ч.1, 2 ст.182 СК України). Згідно із ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пунктах 23, 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України. Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог передбачених статтею 161 ЦПК України (стаття 160 ЦПК України). За положеннями п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Таким чином, при видачі судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину судом не враховуються обставини, які на підставі статті 182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Водночас, за змістом положень статті 192 СК України підставою для зміни розміру аліментів є обставини, які настали (виникли) після призначення аліментів, тобто ті обставини, які не існували на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Судове рішення про стягнення аліментів не породжує нового зобов`язання платника аліментів, а лише підтверджує існуюче у разі виникнення спору (постанова ВС в складі ОП КЦС від 09.12.2024 у справі №404/7235/22). Обґрунтовуючи свої вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, позивач [PERSON] покликається на зміну свого сімейного стану, перебування на утриманні дружини та ще однієї дитини, проходження військової служби, що вимагає додаткових витрат для власної безпеки та проживання. Аналізом доказів у справі встановлено, що з часу видачі Любомльським районним судом судового наказу про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] сімейний стан позивача як платника аліментів змінився, а саме він одружився та у нього народилася ще одна дитина син [PERSON] , тобто створив нову сім`ю. Зазначене свідчить, що у позивача виникли обставини, яких на момент видачі Любомльським районним судом судового наказу від 03 жовтня 2024 року не існувало, та ці обставини у відповідності до ст.182 СК України мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, а згідно зі ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Із досліджених доказів встановлено, що позивач [PERSON] проходить військову службу, його середньомісячний дохід становить 125 233,07 грн, із яких на утримання дочки [PERSON] з нього стягується щомісяця в середньому від 23000,00 до 26000,00 гривень. Розмір доходу відповідача [PERSON] суду невідомий, відповідних доказів суду не надано. Дочка сторін [PERSON] на даний час має повних п`ять років. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2817 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень. Отже, наведене свідчить, що встановлений судовим наказом розмір аліментів, який стягується з позивача на утримання малолітньої дочки, значно перевищує прожитковий мінімум на одну дитини відповідного віку що найменше у вісім разів. Такі обставини беззаперечно ставлять позивача як батька дитини у нерівне становище з відповідачем, оскільки фактично перекладають обов`язок по утриманню дитини в повному обсязі на батька. Тим самим порушується баланс рівності обов`язку обох батьків щодо утримання своєї дитини. Відповідач, зі своєї сторони, заперечуючи у поданому відзиві проти заявлених позовних вимог, не надала суду доказів, які б підтверджували щомісячну суму витрат на дитину, які необхідні для її утримання. Тобто, відповідач як отримувач аліментів, за викладених позивачем обставин, не довела існування обставин, які б переважали наведені позивачем аргументи та свідчили про необхідність стягнення з позивача аліментів саме на рівні 1/4 його заробітку (доходу), що у грошовому виразі еквівалентно 23000,00 - 26000,00 гривень. Проходження відповідачем військової служби належним чином підтверджене, а отримуваний ним дохід беззаперечно свідчить про проходження такої служби безпосередньо у зоні бойових дій. Тому, у нинішніх реаліях у суду не виникає сумнівів у тому, що позивач для власного забезпечення несе додаткові та значні витрати, які не завжди можливо підтвердити належними та допустимими доказами у розумінні норм ЦПК України. У частині 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, за яких від дня присудження аліментів у позивача як їх платника змінився сімейний стан у зв`язку із одруженням та народженням ще однієї дитини, а також враховуючи рівність обов`язку обох батьків щодо утримання своїх дітей, матеріальний стан позивача з урахуванням його військової служби, суд вбачає підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів та вважає необхідним зменшити їх розмір до 1/6 частки доходу позивача. На переконання суду, такий розмір аліментів буде відповідати засадам справедливості, добросовісності, розумності, паритетності та водночас забезпечить виконання позивачем батьківського обов`язку щодо матеріального утримання малолітньої дочки [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дочки є обґрунтованими та підставними, тому підлягають повному задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн у відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.

Outcome: approved