Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" звернулося до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 25000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що між позивачем та [PERSON] , було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1369-3521 26.03.2024 року, відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у сумі 5 000 грн, строком на 300 календарних днів, відповідач не виконав свої зобов`язання належним чином, щомісячні платежі не сплачував, у зв`язку з чим, станом на 10.09.2025 року у нього виникла заборгованість в сумі 5000 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 37500 гривень. На підставі викладеного, позивач просить суд з урахуванням застосування до позичальника програми лояльності стягнути заборгованість за укладеним кредитним договором у розмірі 25000 грн. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 10.12.2025 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що споживчого кредиту вона не оформлювала, про його існування дізналася лише зі дзвінків колекторів. В подальшому відповідачу стало відомо, що її колишнім цивільним чоловіком на її ім`я були оформлені кредитні зобов`язання в шести макрофінансових організаціях. Щодо змісту позовних вимог зазначила, що вважає дії кредитодавця такими, що свідчать про свідомий вибір моделі отримання надмірних прибутків за рахунок споживчого кредитування, оскільки фактична річна процентна ставка становить близько 1000%. На думку відповідача, наявність подібних умов у договорі та відсутність дій кредитодавця, спрямованих на запобігання накопиченню заборгованості, свідчать про недобросовісну поведінку, спрямовану на штучне збільшення боргу та створення для споживача фінансово безвихідного становища. Крім того, відповідачем було надано свій розрахунок заборгованості за кредитним договором, за яким загальний розмір заборгованості складається з тіла кредиту - 5000 грн., та 545 грн. 16 коп. суми відсотків нарахованих за ставкою НБУ. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, в разі задоволення позовних вимог, позивач просить суд звільнити її від сплати судового збору у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. Представником позивача через систему «Електронний суд» були подані письмові пояснення по справі. В яких зазначено, що відповідач попередньо ознайомився з договором та правилами надання споживчих кредитів, паспортом споживчого кредиту інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1369-3521 (графік платежів за договором), які складають єдиний договір в якому визначаються всі його істотні умови. Щодо відсотків зазначено, що проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Отже, у кредитному договорі №1369-3521 від 26.03.2024 року сторонами було погоджено умови щодо розміру та строку кредитного договору та [PERSON] погодилась з такими умовами, шляхом електронного підпису договору одноразовим ідентифікатором. В судове засідання сторони не з`явилися, розгляд справи просили проводити без їх участі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 26.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1369-3521 продукту «CreditKasa», підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) - C4927. Згідно п. 2.2. договору, кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. Згідно п. 3.2. визначено, що для укладання цього договору, у порядку встановленому правилами, позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на веб-сайті кредитодавця усіх граф відповідної форми. Надаючи таку інформацію, позичальник вказує повні, точні та достовірні особисті дані, заповнення яких передбачено відповідною сторінкою веб-сайту кредитодавця та які необхідні для укладення цього договору. Позичальник несе відповідальність за дійсність та достовірність таких даних. Відповідно умов договору, сторони погодили, що сума кредиту 5 000 грн., стандартна процентна ставка становить 2.50% за кожен день користування кредитом, дата повернення (виплати) кредиту - 19.01.2025 року, строк на який надається кредит позичальнику: 300 (триста) календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору (за весь строк кредитування) складає: 42 500 грн. та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом. Згідно довідки наданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" останніми було здійснено видачу коштів за кредитним договором №1369-3521 від 26.03.2024 року, а саме 26.03.2024 року у сумі 5000 грн. на картку № [NUMBER] , яка була вказана відповідачем у договорі про відкриття кредитної лінії №1369-3521 від 26.03.2024 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1369-3521 від 26.03.2024 року, станом на 10.09.2025 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором, що становить 42500 грн., яка складається з основної суми заборгованості за кредитом в розмірі 5000 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 37500 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 628 ЦК України Договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Положеннями ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано договір про відкриття кредитної лінії №1369-3521 продукту «CreditKasa», підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором та довідкою про перерахування кредитних коштів. При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що остання не укладала вказаний кредитний договір, оскільки він був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Отже, позивачем було належним чином доведено факт укладення між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] договору про відкриття кредитної лінії, та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 5000 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками з урахуванням їх зменшення за програмою лояльності до 20000 грн. суд виходив з наступного. Згідно з положеннями статті 627 ЦК України, та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до п. 5 ч. 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Так, згідно пункту 4.15. укладеного договору про відкриття кредитної лінії було встановлено, що денна процентна ставка на дату укладення договору складає 2,50 процентів. Суд звертає увагу, що в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 20000 грн. не є співрозмірною сумі тіла кредиту у розмірі 5000 грн., що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне зменшити розмір процентів за вказаним договором до 5000 грн. Отже, загальна сума, що підлягає стягненню за договором, з урахуванням зменшення суми заборгованості за процентами складає 10000 грн. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку кожному доказу, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 968 грн 96 коп.

Outcome: partial