Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором від 20.12.2021 № 92604 в загальному розмірі 77380,67 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Креді Плюс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 92604. За умовами договору відповідачу було надано кредит у розмірі 35000,00 грн. на строк 730 днів. Проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 160 % річних. У подальшому, між ТОВ «Креді Плюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір № 28012025 за яким останнє набуло право грошової вимоги, в тому числі за договором № 92604. На момент звернення до суду заборгованість відповідача складає 77380,67 грн., з яких: 31192,59 грн. тіло кредиту; 43188,08 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 3000,00 грн. заборгованість за комісією. Звернувшись до суду позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за вищевказаним кредитним договором, оскільки остання своїх зобов`язань не виконала, суми отриманих коштів не повернула, відсотки за користування кредитом не сплатила. Ухвалою від 18.02.2026 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03.03.20265 представник відповідача, адвокат Логвіненко Є.В., подала до суду відзив, частково визнавши вимоги. Зокрема зазначила, що в рахунок погашення заборгованості відповідачем було сплачено 28500,00 грн. Також звертала увагу на те, що спірним договором встановлено щомісячну плату за управління та обслуговування першого траншу кредиту. Однак, на думку представника, така послуга має надаватися безоплатно, а тому позивач не міг нараховувати плату за обслуговування кредиту на суму 3000,00 грн. В цій частині вважає спірний договір нікчемним, оскільки договір не містить переліку додаткових та супутніх послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Також представник позивача не погодилась із розміром правничої допомоги, яку позивач просить стягнути з [PERSON] . Зазначила, що спір не є складним, відноситься до категорії малозначних, судова практика щодо яких є сталою та передбачуваною. АО «Лігал Ассістанс» надає позивачу послуги правового характеру на постійній основі, позовна заява є типовою. 09.03.2026 на указаний відзив представник позивача подав відповідь у якій зазначив, що заборгованість розрахована відповідно до умов договору. Вважає, що відповідачем не доведено неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу та не надано відповідних доказів. Враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. 20.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Креді Плюс» та [PERSON] (позичальник) укладено договір № 92604 про споживчий кредит. Згідно з п. 2.1, 2.2.2, 2.3, 2.4, 2.6.1 договору типом кредиту є кредитна лінія. Ліміт кредитної лінії (загальний розмір кредиту) не може перевищувати 90556,00 грн. Перший транш в сумі 35000,00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення договору на № рахунку/картки [NUMBER] . Проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 160 % річних. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу кредиту складає 200,00 грн. Строк на який надається перший транш складає 730 днів (а.с. 8-9). Кредитні кошти в розмірі 35000,00 грн. були перераховані на рахунок [PERSON] ( [NUMBER] ), що підтверджується копією платіжного доручення від 20.12.2021 № CRD_366953, призначення платежу: надання фінансового кредиту зг. договору № 92604 (а.с. 10). 28.01.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Креді Плюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 28012025, відповідно до якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до боржників (а.с. 38-42). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 28012025, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 92604 на загальну суму 77380,67 грн. (а.с. 50-52). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Так, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Як встановлено судом [PERSON] було укладено договір кредиту з ТОВ «Фінансова компанія «Креді Плюс» чого відповідач не заперечувала. Грошові кошти на виконання умов такого договору були перераховані [PERSON] , що підтверджується дослідженими судом доказами. За умовами договору відповідач зобов`язаний виконувати свої зобов`язання, повернути кредит у строки та в розмірі, встановленому договором, сплатити проценти за користування кредитними грошима. Щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. Як передбачено п. 2.4 договору № 92604, тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу кредиту складає 200,00 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума комісії, обрахованої ТОВ «Фінансова компанія «Креді Плюс» складає 3000,00 грн. Однак суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 вказала на те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (пункти 31.29, 31.33 постанови). Суд вважає, що умова договору № 92604 в частині сплати комісії за управління та обслуговування першого траншу кредиту є платою за послуги, які відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» повинні надаватися безоплатно. При цьому позивачем не зазначено, які саме послуги з обслуговування кредиту щомісяця надавалися ТОВ «Фінансова компанія «Креді Плюс» позичальнику та чи дійсно вони фактично були надані. У постанові від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (п. 71-73). У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Таким чином суд вважає умову договору № 92604 щодо комісії за управління та обслуговування кредиту нікчемною, а тому вимоги в частині стягнення такої комісії з відповідача в сумі 3000,00 грн. не підлягають задоволенню. За таких обставин позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягають частковому задоволенню, у зв`язку із чим з [PERSON] слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 74380,00 грн., в тому числі 31192,59 грн. тіла кредиту та 43188,08 грн. процентів. Щодо питання розподілу судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial