Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У грудні 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач із метою отримання банківських послуг звернувся до Банку, у зв`язку з чим підписав заяву від 27 липня 2020 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. На підставі вищевказаної заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт до 50 000 грн строком на 12 місяців із пролонгацією та із застосуванням відсоткової ставки у вигляді 43,2 % річних. У процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42,0 % річних. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту останній отримав кредитну картку з номером [NUMBER] , строк дії - 05/24, тип - Універсальна. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, а тому станом на 01 грудня 2025 року має заборгованість в розмірі 92 754 грн 41 коп, яка складається з: 72 260 грн 34 коп - заборгованість за тілом кредиту та 20 494 грн 07 коп - заборгованість за простроченими відсотками. Вказаний розмір заборгованості Банк просить стягнути з [PERSON] на свою користь. Ухвалою судді від 18 грудня 2025 року прийнято позовну заяву Банку до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Шпиляєва Н. В. у судовому засіданні позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суд не повідомив, відзив на позов не надіслав. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається із відповіді № 2142501 від 17 грудня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «адресат відсутній». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 05 березня 2026 року на 14 год 15 хв. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомив. Тому у зв`язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації суд вважає, що останній повідомлений належним чином. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1050 цього ж Кодексу якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із положеннями ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що 27 липня 2020 року [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернувся до Банку, у зв`язку з чим підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у «ПриватБанку», за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становлять укладений між сторонами договір банківського рахунка. Відповідно до погоджених відповідачем положень Умов та Правил надання банківських послуг [PERSON] було надано кредит у виді відновлювальної кредитної лінії із встановленням кредитного ліміту до 50 000 грн для карти «Універсальна», строк кредитування становить 12 місяців із пролонгацією (п. 1.2 Заяви). Відповідно до п. 1.3 Заяви процентна ставка закріплена на рівні 43,2 % річних для карти «Універсальна». Також сторонами погоджено розмір мінімального обов`язкового платежу 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн щомісячно (п. 1.4 Заяви). Вказана заява разом із паспортом споживчого кредиту до неї підписані відповідачем шляхом застосуванням цифрового підпису, що є аналогом власноручного підпису. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту [PERSON] отримав кредитну картку з номером [NUMBER] , строк дії - 05/24, тип Універсальна. Відповідачу було встановлено кредитний ліміт, який неодноразово змінювався та станом на 04 липня 2025 року становив нуль гривень. У порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання за договором своєчасно не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 грудня 2025 року становить 92 754 грн 41 коп, з яких: 72 260 грн 34 коп - заборгованість за тілом кредиту та 20 494 грн 07 коп - заборгованість за простроченими відсотками. Такий розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Таким чином, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2020 року в загальному розмірі 92 754 грн 41 коп. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2422 грн 40 коп відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved