Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» в особі представника Паладич А.О. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 17 471,89 гривня. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 квітня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4560319 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до кредитного договору №4560319 від 16 квітня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» зобов?язалося надати [PERSON] грошові кошти в гривні в сумі 2 500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов?язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов?язки, передбачені договором. За умовами договору №4560319 від 16 квітня 2024 року кредит надається строком на 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,50% на день. В окремих випадках, встановлених договором (що в свою чергу не передбачають неналежне виконання позичальником зобов?язань) може застосовуватися знижена (акційна) процентна ставка, яка становить 0,01% на день. Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» свої зобов?язання за кредитним договором виконало, та надало позичальниці грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальниці № [NUMBER] , яку позичальниця вказала при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг. Відповідачка виконувала взяті на себе зобов?язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 24 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-36/24, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 від 04 червня 2025 року до договору факторингу № 01.02-36/24 від 24 грудня 2024 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 17 471,89 гривня. Ураховуючи викладене вище, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 17 471,89 гривня та складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 2 467,25 гривень, заборгованості по відсоткам у сумі 13 754,64 гривні, пеня, штраф - 1 250,00 гривень, комісія - 0,00 гривень, яку позивач, просить суд стягнути з відповідачки на свою користь. Окрім того, позивач просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] судовий збір у розмірі 2 422,40 гривні. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні. 01 грудня 2025 року засобами системи «Електронний суд» від представника відповідачки Тальчук П.І. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідачки зазначила наступне. Позивач не надаєбудь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис на договорі належить саме відповідачу. Позивач не надає жодних належних доказів ідентифікації відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора при вході в особистий кабінет, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання оспорюваних кредитних правочинів (наприклад, довідка від мобільного оператора). В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно вказаного спірного договору. Жодних належних доказів, які підтверджують видачу кредитних коштів позичальнику (первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») за кредитним договором від кредитора до позовної заяви долучено не було. Надані позивачем докази не містять в собі інформації та доказів приналежності платіжної картки «4731219619342037» саме відповідачу, а не іншій особі. Нарахування відсотків в розмірі більше тіла кредиту відповідач вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки первісний кредитодавець, всупереч вимогам статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», здійснював нарахування відсотків за весь період користування кредитними коштами за ставкою - 2,5%, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки. Що стосується вимоги про стягнення штрафу, то розрахунок штрафу проведений позивачем в період дії в Україні воєнного стану, а відтак позовна вимога позивача про стягнення штрафних санкцій за кредитним договором №4560319 від 16.04.2024 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Окрім цього, позивач не довів, що він має право пред`являти вимогу щодо стягнення заборгованості за вказаним спірним договором, оскільки не надав належних доказів на підтвердження відступлення права вимоги за договором факторингу №01.02-36/24 від 24.12.2024. Враховуючи вищевикладене, представник відповідачки просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У судове засідання 25 лютого 2026 року представник позивача не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином; у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі. Відповідачка та представик відповідачки у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв/клопотань від них до суду не надходило. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 16 квітня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4560319 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у формі електронного документу, який підписано електронним підписом [PERSON] з одноразовим ідентифікатором 68893. Згідно із пунктом 1.2. договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 13 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до пункту 1.3. договору строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - графік платежів), що є додатком №1 до договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Пунктом 1.4. договору встановлено, що тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3. цього договору. Знижена процентна ставка становить 0,01% за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 15 травня 2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв?язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Як зазначено у пункті 2.1. договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Вказаний договір було підписано [PERSON] електронним підписом 68893 16 квітня 2024 о 08:39:22. Додатком № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4560319 від 16.04.2024 року є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Додаток було підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 68893 16 квітня 2024 о 08:39:22. Згідно із паспортом споживчого кредиту до договору № 4560319 від 16 квітня 2024 року, основними умовами кредитування є: тип кредиту - кредит; сума/ліміт кредиту за додатковим договором - 2 500,00 гривень; строк кредитування за договором - 360 днів; мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби; процентна ставка, процентів річних - стандартна процентна ставка, відсотків річних - 912,50 % (або 2,50% в день); знижена процента ставка, відсотків річних (застосовується з дати видачі кредиту до 15.05.2024, якщо споживачем виконані умови для отримання знижки, зокрема до вказано строку включно або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту - 3,65% річних (або 0,01% в день); тип процентної ставки - фіксована. Зі змісту вказаного вище документа встановлено, що зазначена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 17 квітня 2024 року. Паспорт споживчого кредиту до договору № 4560319 від 16 квітня 2024 року підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 33001 16 квітня 2024 року о 08:38:13. Окрім цього на підтвердження умов кредитування позивачем надано Правила надання коштів та банківських металів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», затверджені наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» від 05 квітня 2024 року №43-ОД, які набрали чинності з 08 квітня 2024 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 4560319 від 16 квітня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту убачається, що заборгованість відповідачки перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» станом на 24 грудня 2024 року становить 17 511,89 гривень та складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 2 500,00 гривень, загального залишку заборгованості за процентами у сумі 13 761,89 гривня та заборгованості за штрафними санкціями у сумі 1 250,00 гривень. На підтвердження фактичного перерахування відповідачці кредитних коштів у розмірі 2 500,00 гривень відповідно до умов кредитного договору № 4560319 від 16 квітня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] позивач надав довідку з вихідним номером №1-2612 від 26 грудня 2024 року, складену Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення». Як убачається зі змісту вказаного вище документа, відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року, 16 квітня 2024 року о 08:41:10 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта 4731219619342037 на суму 2500,00 (дві тисячі п?ятсот гривень 00 копійок) гривень, номер транзакції в системі іРау.uа - 374798863, призначення платежу: зарахування 2 500 гривень на карту [NUMBER] . 24 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-36/24, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Згідно із пунктом 3.1.3 договору факторингу № 01.02-36/24, права вимоги переходять до фактора з моменту надходження грошових коштів в повному обсязі в розмірі, визначеному в п. 4.1 договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов?язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. За умовами пункту 4.1 сторони домовились, що фінансування (ціна договору) складає 1 247 267,25 (один мільйон двісті сорок сім тисяч двісті шістдесят сім) гривень 25 копійок. 27 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» сплатило на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» визначену пунктом 4.1. договору факторингу № 01.02-36/24 від 24 грудня 2024 року суму фінансування - 1 247 267,25 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 9881 від 27 грудня 2024 року. Як убачається з витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02-36/24 від 24 грудня 2024 року позивач набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4560319 від 16 квітня 2024 року у загальній сумі 17 471,89 гривня. Згідно із наданим розрахунком заборгованості за договором № 4560319 від 16 квітня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту убачається, що станом на 24 грудня 2024 року заборгованість відповідачки перед Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» становить 17 511,89 гривень та складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 2 500,00 гривень, загального залишку заборгованості за процентами у сумі 13 761,89 гривня та заборгованості за штрафними санкціями у сумі 1 250,00 гривень. Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», яке набуло право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», як кредитодавцем, та фізичною особою [PERSON] - споживачем фінансових послуг. Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Судом встановлено, що 24 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-36/24, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. З умов пункту 3.1.3 договору факторингу № 01.02-36/24, вбачається, що права вимоги переходять до фактора з моменту надходження грошових коштів в повному обсязі в розмірі, визначеному в п. 4.1 договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов?язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. З умов пункту 4.1 вбачається, що сторони домовились, що фінансування (ціна договору) складає 1 247 267,25 (один мільйон двісті сорок сім тисяч двісті шістдесят сім) гривень 25 копійок. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 від 04 червня 2025 року до договору факторингу № 01.02-36/24 від 24 грудня 2024 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 17 471,89 гривня. 27 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» сплатило на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» визначену пунктом 4.1. договору факторингу № 01.02-36/24 від 24 грудня 2024 року суму фінансування - 1 247 267,25 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 9881 від 27 грудня 2024 року Виходячи з вищевикладеного, суд уважає доведеним факт набуття позивачем права вимоги до боржників, до переліку яких входить і відповідачка [PERSON] . Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача(позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору. У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пунктів 5) та 6) частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частин третьої та шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4560319 від 16 квітня 2024 року у розмірі 17 471,89 гривня, обгрунтував право вимоги до відповідачки тим, що між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 4560319 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер телефону відповідачки. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Судом встановлено, що договір кредитної лінії № 4560319 від 16 квітня 2024 підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 68893, відправленим на номер телефону: [NUMBER] . Паспорт споживчого кредиту до договору № 4560319 від 16 квітня 2024 року підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 33001, відправленим на номер телефону: [NUMBER] . Матеріали справи не містять доказів того, що первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» надсилало відповідачці, а остання будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, пройшла ідентифікацію особи та здійснила електронний підпис через смс-повідомлення. Окрім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази реєстрації саме [PERSON] на веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», отримання нею логіну та паролю у даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Тому, зазначені вище документи не можуть уважатись такими, що підписані саме відповідачкою у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Як убачається зі складеного позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 4560319 від 16 квітня 2024 року становить 17 471,89 гривень та складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 2 500,00 гривень, загального залишку заборгованості за процентами у сумі 13 761,89 гривня та заборгованості за штрафними санкціями у сумі 1 250,00 гривень. На підтвердження фактичного перерахування відповідачці кредитних коштів у розмірі 2 500,00 гривень відповідно до умов кредитного договору № 4560319 від 16 квітня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] , позивач надав довідку з вихідним номером №1-2612 від 26 грудня 2024 року, складену Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення». Суд критично оцінює зазначені вище докази, оскільки інформація від банківської установи, що платіжна картка з маскою [NUMBER] дійсно була емітована на ім`я [PERSON] ; що операція із зарахування грошових коштів у сумі 2 500,00 гривень на зазначену картку була успішною; що номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером телефону за картковим рахунком з маскою [NUMBER] та знаходився в анкетних даних банківської установи стосовно [PERSON] , тощо в матеріалах справи відсутня. Окрім того, сама по собі довідка про перерахування грошових коштів не може уважатись належним та достатнім доказом на підтвердження фактичного отримання відповідачкою кредитних коштів у зазначеній сумі. Суд зазначає, що у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Матеріали справи не містять виписки за картковому рахунку [PERSON] , отже, інформація про те, що їй було перераховано відповідну суму кредитних коштів, що вона користувалась ними, зокрема, розраховувалась за товари, знімала готівку в банкоматі тощо, про що свідчать відповідні операції, відсутня. Згідно із частиною першою статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із вимогами частин першої та шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Суд зазначає, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження факту перерахування відповідачці кредитних коштів у сумі 2 500,00 гривень відповідно до укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» кредитного договору № 4560319 від 16 квітня 2024 року матеріали позовної заяви не містять, до позовної заяви не долучено жодного документа, який би підтверджував факт зарахування кредитних коштів на рахунок відповідачки, їх фактичне отримання нею у будь-який інший спосіб, тому, позовна заява в частині стягнення з [PERSON] загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 2 500,00 гривень задоволенню не підлягає. Згідно із розрахунком заборгованості за договором № 4560319 від 16 квітня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та клієнтом [PERSON] , позивачем зазначена основна сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 471,89 гривня. Як убачається з обгрунтування позовних вимог, зазначена сума складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 2 500,00 гривень, загального залишку заборгованості за процентами у сумі 13 761,89 гривня та заборгованості за штрафними санкціями у сумі 1 250,00 гривень. Оскільки позивачем не доведено наявність заборгованості відповідачки за сумою основного боргу, то, відповідно, і право на отримання позивачем процентів за користування кредитними коштами та штрафу не виникло. Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання грошових коштів та наявність заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню, тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, сплачені позивачем судові витрати по справі залишаються за ним.

Outcome: dismissed