Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Дегтяренко О.О. в інтересах [PERSON] звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Державного підприємства Проектно-Конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект», за участю третьої особи: Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про стягнення коштів за договором, інфляційних втрат, штрафів. Свої вимоги мотивує тим, що 11 серпня 2022 року [PERSON] уклав з Державним підприємством «Проєктно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» договір № 2/8 про надання поворотної фінансової допомоги. На виконання умов Договору, 11 серпня 2022 року з рахунку Позивача на розрахунковий рахунок Відповідача було перераховано 25920 грн. 00 коп. та сплачено комісію у розмірі 3 грн., що підтверджується випискою від 11.08.2022 року. Згідно з пунктом 4.1 Договору, Позичальник зобов`язується повернути отриману допомогу не пізніше 31 грудня 2022 року. Станом на 29 грудня 2025 року Відповідач не повернув Позивачу поворотну фінансову допомогу за Договором № 2/8 від 11.08.2022 року. Враховуючи наведене, просить позов задоволити та стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 61226 грн 43 коп., з яких: 25923 грн. 00 коп. сума передана за договором, 6943 грн. 67 коп. інфляційне збільшення, 28359 грн. 76 коп. штрафні санкції. Ухвалою суду від 06.01.2026 відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду . 05.02.2026 на адресу суду надійшли письмові пояснення від третьої особи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 09.03.2026 року представник позивача подав заяву до суду про розгляд справи без участі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Від третьої особи Держпродспоживслужби до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що Держпродспоживслужба не брала участі у погодженні чи укладенні Договору № 1/8 та не надавала гарантій або поруки за такими зобов`язаннями. Просять проводити розгляд справи за наявними матеріалами та за відсутності представника Держпродспоживслужби. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин , суд розглядає справу за відсутності такого учасника. Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності представника позивача та відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 серпня 2022 року [PERSON] уклав з Державним підприємством «Проєктно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» договір № 2/8 про надання поворотної фінансової допомоги /а.с.13-14/. Відповідно до пункту 1.1 Договору, Кредитор надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу (надалі Допомога) шляхом передачі у користування на визначений строк тимчасово вільних коштів Кредитора без нарахування та отримання процентів або будь-якої іншої компенсації за користування такими коштами. Позичальник, у свою чергу, зобов`язується повернути Кредитору таку ж суму коштів. Згідно з пунктом 1.2 Договору, кошти надаються Позичальнику на поворотній основі. Відповідно до пункту 2.1 Договору, сума фінансової допомоги становить 25923,00 грн. На виконання умов Договору, 11.08.2025 року з рахунку Позивача на розрахунковий рахунок Відповідача було перераховано 25920 грн. 00 коп. та сплачено комісію у розмірі 3 грн, що підтверджується банківською випискою від 11.08.2022 року /а.с.15/. Згідно з пунктом 4.1 Договору, Позичальник зобов`язується повернути отриману допомогу не пізніше 31 грудня 2022 року. Відповідно до пункту 4.3 Договору, повернення допомоги здійснюється шляхом поповнення карткового рахунку Кредитора з урахуванням усіх банківських відсотків за обслуговування. Станом на 29 грудня 2025 року відповідач не повернув позивачу поворотну фінансову допомогу за Договором № 2/8 від 11.08.2022 року, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. За своєю суттю договори про надання поворотної фінансової допомоги № 2/8 від 11.08.2022 року є договором позики, що підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У постанові від 02.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поворотна фінансова допомога надається на підставі договорів, що передбачають передачу підприємству у користування на певний строк суми грошових коштів без нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плату за користування такими грошовими коштами. Операції з позики грошових коштів оформлюються згідно з вимогами статті 1046 «Договір позики» глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Щодо невиконання зобов`язання за договором. Сторонами було обумовлено, що надані за Договором кошти повинні бути повернуті Позивачу у строк «не пізніше 31 грудня 2022 року». Всупереч взятим на себе зобов`язанням Відповідачем не було повернуто борг в обумовлені договором строки. Договором згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Визначення договору як домовленості між сторонами передбачає, що вони повинні досягти згоди щодо всіх істотних умов майбутнього договору. Серед таких умов основне значення мають ті, які безпосередньо стосуються виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, тобто визначають зміст, обсяг і порядок належного виконання. Саме ці умови встановлюють стандарти (правила, еталони) поведінки сторін на всіх етапах реалізації договірних відносин. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів (ч. 2 ст. 509, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. Виконання зобов`язання вважається належним у разі, якщо поведінка зобов`язаної сторони (боржника) тобто вчинення певних дій або утримання від їх вчинення відповідає умовам договору, в яких визначено основні елементи виконання: предмет, суб`єктів, місце, строк (термін) та спосіб виконання. Така відповідність дає підстави розцінювати дії боржника як належне виконання зобов`язання. Натомість невідповідність поведінки боржника хоча б одному з установлених договором параметрів свідчить про неналежне виконання зобов`язання. За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди (постанова Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19). До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова ВП ВС від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц). Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 тощо). Відповідно до ст. 3 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (постанова КГС ВС від 06.05.2025 у справі № 910/6632/23). Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція) (такий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 910/21124/20, 13.03.2024 у справі № 904/5899/21). Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за наслідками розгляду якого об`єднана палата у постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці). З урахуванням норм законодавства, а також чинної судової практики індекс інфляції за весь період = січень 2023 (100.8: 100) x лютий 2023 (100.7 : 100) x березень 2023 (101.5 : 100) x квітень 2023 (100.2 : 100) x травень 2024 (100.5 : 100) x червень 2023 (100.8 : 100) x липень 2023 (99.4 : 100) x серпень 2023 (98.6 : 100) x вересень 2023 (100.5 : 100) x жовтень 2023 (100.8 : 100) x листопад 2023 (100.5 : 100) x грудень 2023 (100.7 : 100) x січень 2024 (100.4 : 100) x лютий 2024 (100.3 : 100) x березень 2024 (100.5 : 100) x квітень 2024 (100.2 : 100) x травень 2024 (100.6 : 100) x червень 2024(102.2 : 100) x липень 2024 (100.0 : 100) x серпень 2024 (100.6 : 100) x вересень 2024 (101.5 : 100) x жовтень 2024 (101.8 : 100) x листопад 2024 (101.9 : 100) x грудень 2024 (101.4 : 100) x січень 2025 (101.2 : 100) x лютий 2025 (100.8 : 100) x березень 2025 (101.5 : 100) x квітень 2025 (100.7 : 100) x травень 2025 (101.3 : 100) x червень 2025 (100.8 : 100) x липень 2025 (99.8 : 100) x серпень 2025 (99.8 : 100) x вересень 2025 (100.3 : 100) x (100.9 : 100) жовтень 2025 x (100.4 : 100) листопад 2025 = 1.267858 Відповідно до п. 6.2. Договору передбачено, що «у разі прострочення повернення суми допомоги Кредитор має право вимагати від Позичальника оплати пені у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення». 42. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Закон України від 10 січня 2002 р. № 2921-ІІІ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Штрафні санкції = (сума заборгованості) x (розмір пені, зазначений в договорі) x (кількість днів прострочення) = 25923x1.267858-25923 = 6943,67 грн Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що відповідач не повернув позивачу поворотну фінансову допомогу за Договором № 2/8 від 11.08.2022 року. Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності. Cуд звертає увагу, що відповідач, за наявності для цього процесуальної можливості, не надав до суду належних і допустимих доказів про те, що вказані у справі розрахунки є невірними. Стороною відповідача не було наведено власного розрахунку, який би спростовував розрахунок, наданий позивачем, а тому у суду не має передбачених ЦПК України підстав для відхилення зазначених доказів. Відповідач не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved