Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 03.12.2024-100000548 від 03.12.2024 у розмірі 17340 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість за основним боргом, 7140 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 03.12.2024 по 21.04.2025, 300 грн - комісія за надання кредиту, 900 грн - комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 3000 грн - неустойка, а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 03.12.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" та відповідачем у електронній формі з використанням системи BankID Національного банку України було укладено кредитний договір № 03.12.2024-100000548, за умовами якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 6000 грн строком на 140 днів (до 21.04.2025), а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити нараховані проценти і комісії. Позивач стверджував, що 03.12.2024 кредитні кошти у розмірі 6000 грн було перераховано на банківську картку відповідача № 5375-52XX-XXXX-4916 через платіжну систему iPay.ua за посередництва товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні Платіжні рішення". Позивач також зазначав, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у заявленому розмірі. Поряд із позовними вимогами позивач клопотав про витребування від акціонерного товариства "ЮНЕКС БАНК" (ЄДРПОУ 20023569) інформації про те, чи емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також про рух коштів по відповідному банківському рахунку за 03.12.2024. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано від акціонерного товариства "ЮНЕКС БАНК" зазначену інформацію. Відповідач належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. На виконання ухвали суду акціонерне товариство "ЮНЕКС БАНК" листом № 1 від 16.01.2026, отриманим судом 16.01.2026 по вх. № 785, повідомило, що фізичній особі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) поточні та депозитні рахунки в акціонерному товаристві "ЮНЕКС БАНК" не відкривались, банківські картки не видавались, рух коштів відсутній. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу зокрема і всіх доказів у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, кредитний договір, укладений небанківською фінансовою установою, є реальним правочином і вважається укладеним з моменту фактичного передання грошових коштів позичальнику. Для виникнення у позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів необхідним є реальне отримання ним коштів від кредитодавця. Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з наступного. До позовної заяви позивачем додано копію кредитного договору (оферти) № 03.12.2024-100000548 від 03.12.2024, укладеного в електронній формі, скриншот проходження відповідачем ідентифікації через систему BankID Національного банку України, лист товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні Платіжні рішення" вих. № 21-2909 від 29.09.2025, яким підтверджується перерахування 03.12.2024 коштів у розмірі 6000 грн на номер картки [NUMBER] (транзакція № 583826111 в системі iPay.ua), а також довідку-розрахунок заборгованості. Суд зазначає, що зазначені документи можуть свідчити про факт укладення кредитного договору в електронній формі та про ініціювання позивачем платіжної операції з перерахування коштів на зазначений номер картки. Водночас самі по собі квитанція платіжної системи та лист посередника у здійсненні розрахунків не є беззаперечним доказом реального отримання грошових коштів відповідачем, оскільки не підтверджують факт зарахування коштів на рахунок саме відповідача у банківській установі. З метою перевірки обставин отримання відповідачем кредитних коштів суд за клопотанням позивача витребував від акціонерного товариства "ЮНЕКС БАНК" (банківської установи, яка, за твердженням позивача, є емітентом картки, на яку перераховувались кошти) відомості, що становлять банківську таємницю. На виконання ухвали суду акціонерне товариство "ЮНЕКС БАНК" листом від 16.01.2026, підписаним посадовою особою та скріпленим офіційною печаткою банку, повідомило суд про таке: фізичній особі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) поточні та депозитні рахунки в акціонерному товаристві "ЮНЕКС БАНК" не відкривались, банківські картки не видавались, рух коштів - відсутній. Суд виходить з того, що відповідь акціонерного товариства "ЮНЕКС БАНК" є офіційним документом, наданим банківською установою на виконання ухвали суду в порядку, встановленому Законом України "Про банки і банківську діяльність". Банківська установа несе юридичну відповідальність за достовірність відомостей, що становлять банківську таємницю і розкриваються на підставі рішення суду. Немає жодних підстав піддавати сумніву зміст цієї відповіді. Отже, банківська установа, яка є емітентом карток відповідної платіжної системи та на яку, за твердженням позивача, мали надійти кредитні кошти, офіційно підтвердила, що ні рахунків, ні банківських карток на ім`я відповідача в цьому банку не існує, і жодного руху коштів не було. Це означає, що картка № [NUMBER] , на яку, як стверджує позивач, перераховано 6000 грн, або не належить відповідачу [PERSON] або емітована іншим банком. Суд не вважає за можливе перебирати на себе тягар з`ясування або доказування фактів та обставин у цій справі, оскільки такими діями неминуче порушить принцип змагальності сторін, закріплений у ст. 12 ЦПК України. За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено факт реального отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 6000 грн. Відповідно, не виникло і зобов`язання відповідача щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісій та неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп., сплачений позивачем при поданні позовної заяви, відшкодуванню позивачу не підлягає.

Outcome: dismissed