Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до МКП «Хмельницьктеплокомуенрго», в якому просила скасувати заборгованість, яка нарахована за постачання теплової енергії за період з жовтня 2019 року у сумі 10 620,18 гривень та заборгованість, яка нарахована за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії з грудня 2021 року у сумі 138,20 гривень, а всього 10 759,06 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у листі від 21.11.2025 року вказано, що позов МУП «Хмельницьктеплокомуненрго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги задоволено та стягнуто з неї заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2021 року по 31.01.2025 рік у розмірі 10 620,86 гривень та заборгованість за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 138,20 гривень, а всього 10 759,06 гривень. Вказану суму заборгованості вона не визнає, оскільки в Управлінні праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради писала заяву на монетизацію пільг у безготівковій формі, щоб передали автоматично в АТ «Ощадбанк». З 14.08.2023 року вона стала сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги, оскільки в Управлінні ПФУ в м. Хмельницькому не взяли її заяву про монетизацію пільг у безготівковій формі, а УПСЗН Хмельницької міської ради не передало її заяву для продовження 100% пільги. Просила врахувати, що вона є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни тому має знижку в розмірі 100 % на оплату житлово-комунальних послуг в межах визначених соціальних норм та нормативів. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 100 % знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативних опалювальної площі (42 кв.м. на кожну особу, яка має право на знижку та 21 кв.м. на сім`ю). Загальна площа її квартири 47,9 кв.м, вона проживає та зареєстрована одна, інші члени сім`ї відсутні, що дає їй право на отримання 100% знижки на всі послуги з теплопостачання. Вона не згідна з відповіддю управління праці та соціального захисту, що має знижку 100 % на оплату житлово-комунальних послуг в межах нормативів на 31,5 кв.м жилої площі із 47,9 кв.м жилої площі квартири по [ADDRESS] згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вважає, що вона має право на знижку 100 % у разі користування газопостачанням в межах нормативів 42 кв. м. опалювальної площі на одну особу та додатково 21 кв.м на сім`ю. При ухваленні рішення у справі №686/6439/25 судом невірно було застосовано норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У поданому відзиві МКП «Хмельницьктеплокомуенерго» позов не визнало, просило відмовити у його задоволенні. Зазначено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.06.2025 року у справі №686/6439/25, яке було залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 09.09.2025 року, був задоволений позов МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» до [PERSON] та стягнуто з останньої на користь підприємства заборгованість за постачання теплової енергії у сумі 10 620,86 гривень за період з 01.11.2021 по 31.01.2025 рік та заборгованість за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії, а всього 10 759,06 гривень. Отже питання наявності у позивача відповідної заборгованості за спірний період, вже було предметом судового розгляду та з цього приводу судом вже була надана оцінка, в тому числі і щодо застосування положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до спірних правовідносин. Позивачем не надано належних і допустимих доказів неправомірності або неправильності здійснених МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» нарахувань за надані послуги з теплопостачання та які б спростовували відповідний розрахунок заборгованості. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про часта місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі рішення на підставі наявних доказів. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , та отримує за вказаною адресою послуги з централізованого опалення. За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] , яка є інвалідом війни 2 групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Наказом МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» від 01.11.2021 року №121 встановлено з 01.12.2021 року плату за абонентське обслуговування з розрахунку на одного абонента послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами в розмірі: 16,89 грн./ місяць (з ПДВ) за послугу з постачання теплової енергії; 7,28 грн./ місяць (з ПДВ) за послугу з постачання гарячої води. Згідно довідок МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» №80 від 19.02.2025 року у [PERSON] за період з 01.11.2021 року до 31.01.2025 року наявна заборгованість з постачання теплової енергії 10620,86 грн.; заборгованість з абонентського обслуговування послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] становить 138,20 грн. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.06.2025 року у справі №686/6439/25, яке було залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 09.09.2025 року, стягнуто з [PERSON] на користь Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 10620,86 грн. за період з 01.11.2021 року по 31.01.2025 року, 138,20 грн. заборгованості за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії, а всього 10759,06грн. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Статтею 1 Закону України від 9 листопада 2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189-VІІІ) встановлено, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Одним із видів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води (стаття 5 Закону №2189-VІІІ). Частиною 6 Закону №2189-VІІІ визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг. Відповідно до положень ст. 7 Закону №2189-VІІІ споживач має право : одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 2 ч.2 ст.7 Закону №2189-VІІІ обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За висновками Верховного Суду України, сформульованими в постанові від 21 листопада 2012 року у справі 6-134цс12, згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність. При цьому суд звертає увагу, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Водночас суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Вказані правові висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц. Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з споживача комунальних послуг заборгованості за надані послуги унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про скасування такої заборгованості, або зобов`язання здійснити її перерахунок. Також суд звертає увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України). У даній справі позивач просила скасувати заборгованість, яка нарахована за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 10 620,86 гривень та абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у сумі 138,20 гривень посилаючись на безпідставність здійснених нарахувань у зв`язку із тим, що вона, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» користується 100% пільгою з оплати комунальних послуг. Разом з цим суд зазначає, що вимоги про стягнення спірної заборгованості з позивача вже були предметом судового розгляду у справі № 686/6439/25 та з цього приводу судом ухвалено рішення у тій справі, яке набуло чинності. За таких обставин, враховуючи наявність рішення суду щодо стягнення з позивача оспорюваної нею суми боргу, позивачем обрано неефективний спосіб захисту свого права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed