Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її доводи Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що він з відповідачем [PERSON] перебував в шлюбу, який розірвано рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 12.05.2021 року. За час спільного сімейного життя в шлюбі у них з відповідачем народились двоє доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Він разом з доньками взяті на облік як внутрішньо переміщені особи з квітня 2022 року. На даний час вони фактично проживають по [ADDRESS] . Судовим наказом Токмацького районного суду Запорізької області від 22.07.2021 року стягнуто з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.07.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. 04.08.2021 року на підставі судового наказу відкрито виконавче провадження. В лютому 2023 року [PERSON] виповнилось 18 років та стягнення аліментів на її утримання припинилося. На даний час повнолітня донька [PERSON] навчається на 4-ому курсі факультету педагогіки, психології та соціальної роботи Чернівецького національного університету імені Ю.Федьковича денної форми навчання. Навчання доньки займає майже весь її вільний час, тому вона не має змоги працювати. Він має невеликий заробіток та отримує виплати як вимушено переміщеної особи, однак даних виплат не вистачає для повноцінного забезпечення доньки, що навчається, оскільки здійснюються витрати, пов`язані з навчанням, придбання необхідних навчальних матеріалів. Відповідач [PERSON] є працездатною, проживає у селищі Гостомель Київської області та взята на облік як внутрішньо переміщена особа з 21.10.2024 року. Станом на 04.11.2025 року йому з постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Частюка В.О. стало відомо, що відповідач офіційно працевлаштована в ТОВ «ТЕСТІ ФУД», а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки. А тому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, і до досягнення донькою 23 віку, та витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн. Рух справи в суді Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Аргументи учасників справи Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно через поштове повідомлення, про поважні причини неявки суд не повідомила та у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи в загальному провадженні та відзиву на позовну заяву не надала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд Судом встановлено, що повнолітня [PERSON] , [INFO] , є донькою позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Крім того, від шлюбу у сторін є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] разом з доньками взяті на облік як внутрішньо переміщені особи з квітня 2022 року. На даний час фактично проживають по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №7726-7500587700 від 26.04.2022 року (а.с.14). Судовим наказом Токмацького районного суду Запорізької області від 22.07.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.07.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця Токмацького відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Березовською І.В. від 04.08.2021 року на підставі судового наказу відкрито виконавче провадження (а.с.27). [INFO] доньці сторін [PERSON] виповнилось 18 років та стягнення аліментів на її утримання припинилося. Відповідно до довідки Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича №70.26 від 23.02.2026 року (а.с.46), [PERSON] є студенткою четвертого курсу факультету педагогіки, психології та соціальної роботи денної форми навчання, орієнтовна дата закінчення навчання за освітньою спеціальністю бакалавр 30.06.2026 року. Згідно з ч.2 ст.51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.198 СК України, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Частиною першою статті 182 СК України регламентовано, що суд при визначенні розміру аліментів враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина, які продовжують навчатися суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Частюка В.О. від 04.11.2025 року (а.с.25-26), відповідач [PERSON] отримує дохід в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТЕСТІ ФУД». Як встановлено судом, повнолітня донька сторін [PERSON] навчається на денній формі навчання, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, тому вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] є працездатною, має можливість та зобов`язана надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки на час її навчання. Висновки за результатами судового розгляду Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням положень ст.182 СК України, а також засад розумності і справедливості, з огляду на матеріальний стан та стан здоров`я сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідач повинна вживати всіх можливих заходів для власного забезпечення належних умов життя, так і своїх дітей. Відповідач зобов`язана утримувати свою повнолітню доньку [PERSON] , оскільки вона продовжує навчання на денній формі навчання, не працює і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Крім того, при визначенні розміру аліментів, які необхідно стягнути з відповідача, суд враховує і те, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягуються також аліменти. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду позивача з цим позовом, тобто з 24 листопада 2025 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2026 року, частково задовольнивши позовні вимоги. Щодо судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.137 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн. Позивачем на підтвердження витрат надано договір №22082508 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 22.08.2025 року, який укладено між ТОВ «Правова допомога юриста» та позивачем [PERSON] (а.с.29), акт №22082508 приймання-передачі наданих послуг від 22.08.2025 року (а.с.31). Відповідно до ст.131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Отже, витрати на професійну правничу допомогу стягуються, якщо вони надані саме адвокатом, адвокатським бюро або об`єднанням. Судом встановлено, що надавачем відповідних послуг позивачу та отримувачем оплати за їх надання виступає ТОВ «Правова допомога юриста», тому витрати на юридичну допомогу цього товариства не є витратами на професійну правничу допомогу та не розподіляються між сторонами, у зв`язку з чим у стягненні витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити. Суд вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1331,20 грн., оскільки позивач був звільнений від його сплати під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial