Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

09 грудня 2025 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Іськова В.О. через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд»звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який зареєстровано між сторонами 09 жовтня 1999 року у Кульчицькій сільській раді Самбірського району Львівської області, запис за №6. Представник позивача вказав, що від шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Крім того, зазначила, що сімейне життя у сторін не склалося через відсутність спільних інтересів, довіри та взаєморозуміння. Вказане привело до того, що сім`я розпалась, протягом останніх двох років подружжя проживає окремо один від одного, сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить її інтересам (а.с.1-3). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків (а.с.13). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику на 12 березня 2026 року о 10 год. 00 хв. (а.с.18). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Іськов В.О. про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожен окремо (а.с.20,21), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавали. Разом з тим, у відповідній письмовій заяві, поданій до суду 12 березня 2026 року засобами електронного зв`язку, представник позивача [PERSON] адвокат Іськов В.О. зазначив, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, бажання зберегти шлюб не має та заперечує проти надання строку для примирення, прохав суд провести розгляд справи без участі позивача та її представника на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.24). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.22,23), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Разом з тим, у відповідній письмовій заяві, поданій до суду 12 березня 2026 року, обставини, викладені в позовній заяві, підтвердив та вказав, що ним визнаються позовні вимоги у повному обсязі, бажання зберегти шлюб не має та заперечував проти надання строку для примирення, прохав суд провести розгляд справи без його участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.25). Інших заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило. Згідно ч.8 ст.178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши позицію сторін у справі, викладену позивачем в позовній заяві та додатковій заяві поданій до суду її представником, а відповідачем у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із коії свідоцтва про одруження вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 09 жовтня 1999 року у Кульчицькій сільській раді Самбірського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 09 жовтня 1999 року зроблено запис за №6 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.6). З письмових пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що сімейне життя у сторін не склалося через відсутність спільних інтересів, довіри та взаєморозуміння. Вказане привело до того, що сім`я розпалась, протягом останніх двох років подружжя проживає окремо один від одного, сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. При цьому, на час розгляду справи в суді сторони вважають подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними неможливим, оскільки суперечить їх інтересам (а.с.1-3,24,25-26). Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечував. Натомість, вищевказані обставини у справі відповідач не оспорював, фактично їх визнав, про що зазначив у заяві по суті справи, поданій до суду, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, позивач за змістом позову прохала позов задовольнити, відповідач письмово заперечував проти надання подружжю строку для примирення (а.с.1-3,24,25). Спору про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та поділ спільного майна подружжя на час розгляду даної справи немає. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.5). Разом з тим, позивач [PERSON] не зверталась до суду із заявою про відновлення свого дошлюбного прізвища. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «[PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved