Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.01.2026 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , який є особою з інвалідністю 2 групи, у твердій грошовій сумі 3000 грн., починаючи з дня звернення до суду з позовом до закінчення строку, на який встановлено інвалідність, а саме до 04.12.2028 року, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказала, що 06.09.2006 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. [INFO] у них народилася дитина [PERSON] . 16.05.2012 року шлюб між ними розірвано. Їхній син [PERSON] ростиславович хворіє на психічне захворювання та постійно потребує підтримуючого лікування. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.11.2025 року у справі № 545/852/25 [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та її призначено опікуном. 04.12.2025 року [PERSON] , [INFO] , встановлено другу групу інвалідності, причина: інвалід дитинства, терміном з 01.12.2025 року по 04.12.2028 року. Відповідно до п.5.1 Рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю № 147/25/1703/І [PERSON] має помірний ступінь обмеження до самообслуговування, легкий ступінь обмеження до орієнтації, помірний ступінь обмеження до спілкування, виражений ступінь обмеження до контролю за своєю поведінкою, виражений ступінь обмеження до здобуття освіти, виражений ступнь обмеження до трудової діяльності. Відповідно до Висновку лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 22 від 12.01.2026 року [PERSON] потребує стороннього догляду. Таким чином, вона на даний час не працює, оскільки здійснює постійний догляд за їхнім сином. Вказує, що відповідач у добровільному порядку їхнього сина не утримує та будь-якої допомоги не надає, тому звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 28 січня 2026 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому прохала задовольнити позов частково, стягнути аліменти у розмірі 1000 грн. з 26 січня 2026 року до закінчення строку визнання [PERSON] недієздатним та встановлення опіки над ним, тобто до 04.11.2027 року, стягнути витрати на правову допомогу, в решті позовних вимог прохала відмовити. В обґрунтування відзиву вказала, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.11.2025 року [PERSON] визнано недієздатним та встановлено опікуном його маму [PERSON] . При цьому, строк дії рішення становить до 04.11.2027 року. Отже, [PERSON] , як опікун, має право просити стягнути аліменти на свою користь лише до 04.11.2027 року. Також прохає врахувати матеріальне становище відповідача та стан його здоров`я. 09.03.2022 року відповідач був мобілізований до лав ЗСУ. Проте, з 21.07.2024 року він демобілізувався. У 2025 році стан здоров`я [PERSON] погіршився і він змушений був 25.09.2025 року подати роботодавцю ПрАТ «Полтавський алмазний інструмент» заяву в порядку ст. 56 КЗпП України про встановлення йому неповного робочого дня. Згідно наказу ПрАТ «Полтавський алмазний інструмент» йому було встановлено 4 годинний робочий день з 06.45 по 10.45. Таким чином, з жовтня 2025 року його заробітна плата становить від 4550 грн. до 4 619, 14 грн. На даний час відповідач проживає зі своїми батьками, його мати теж є особою з інвалідністю. У справі № 554/5401/25 суду повідомлялося, що 28.07.2023 року відповідач отримав травму закритий перелом основи V плюснової кістки правої стопи, також йому діагностовано додаткові захворювання, потребує лікування. Також йому рекомендовано провести дві складні операції по видаленню вен. [PERSON] не має нерухомого чи рухомого майна, земельної ділянки, яку міг би здавати в оренду, з доходів має лише заробітну плату. При цьому, позивач не надає суду відомості, що чи перебуває [PERSON] на обліку в Управлінні соціального захисту населення та чи отримує він державну соціальну допомогу, а також чи отримує допомогу вона на догляд за сином-інвалідом. Також позивач не надає відомості про свої доходи, зокрема, від здачі нерухомого майна в оренду, а саме квартири [ADDRESS] . Також вказала, що доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. не надано, а у разі їх надання, прохала зменшити їх до 2 000 грн. Від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказала, що згідно чинного законодавства, аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сина, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх особами з інвалідністю І, ІІ групи присуджуються на строк інвалідності. Розмір аліментів присуджуються тому з подружжя, з ким проживає дитина. Таким чином, аліменти підлягають присудженню [PERSON] на весь час інвалідності, як матері, з якою проживає повнолітній непрацездатний син. Також відповідач долучив до відзиву копії чеків на підтвердження придбання ліків, проте жодних документів, які б підтверджували те, що відповідач потребує лікування саме тими лікарськими препаратами, не додано. Також не доведено необхідності проведення складних операцій. Крім того, доказів того, що відповідач утримає свою матір, яка є теж інвалідом, не додано. Вказав, що його мати має повнолітню працездатну дочку, яка на рівні з відповідачем зобов`язана утримувати свою матір. Також вказує, що виглядає дивним, що відповідач маючи дохід 4550 грн., може сплатити за надання правової допомоги 12 000 грн., тоді як на утримання непрацездатного та недієздатного сина коштів не має. Зазначає, що те, що вона не працює та не отримує доходів підтверджується наданими до позову доказами. Грошова допомога, яку вона отримує від Департаменту соціального захисту населення становить 2 920 грн., якої недостатньо на утримання сина. Інших доходів вона не має, твердження про оренду квартири не ґрунтується на доказах. У квартирі, на яку вказує представник відповідача, проживає її донька від першого шлюбу, що підтверджується інформацією із за стосунку Дія. Заявила, що докази понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. будуть надані в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, остання надіслала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, остання надіслала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов визнала частково. Прохала застосувати наслідки ст. 142 ЦПК України щодо визнання позову. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 06.09.2006 року по 16.05.2012 року, який рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16.05.2012 року № 1622/3602/2012 розірвано (а.с.16). У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 грудня 2006 року, виданим Октябрським відділом РАЦС Полтавського МУЮ , а/з № 1292 (а.с.15), та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 квітня 2022 року, згідно якого позивач [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11). На даний час [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із Довідок з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.9, 13). З Довідки до Акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 543446 від 26.11.2024 вбачається, що [PERSON] 25.11.2024 року встановлено другу групу інвалідності (інвалідність з дитинства) строком до 01 грудня 2025 року. Згідно висновку про умови та характер праці: протипоказано важкі, шкідливі, небезпечні умови праці, психоемоційні навантаження, нічні зміни, керування транспортними засобами та виконання робіт, пов`язаних із безпекою руху (а.с.17). Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 147/25/1703/Р від 04.12.2025 [PERSON] , [INFO] , встановлено другу групу інвалідності. Причина інвалідності інвалід дитинства, основний діагноз: F20.0. Інвалідність встановлено терміном з 01.12.2025 року по 04.12.2028 року (а.с.28-29). Відповідно до п.5.1 Рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю № 147/25/1703/Р від 04.12.2025, [PERSON] має помірний ступінь обмеження до самообслуговування, легкий ступінь обмеження до орієнтації, помірний ступінь обмеження до спілкування, виражений ступінь обмеження до контролю за своєю поведінкою, виражений ступінь обмеження до здобуття освіти, виражений ступнь обмеження до трудової діяльності (а.с.30-31). Відповідно до Висновку лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 22 від 12.01.2026 року [PERSON] потребує стороннього догляду, проживає разом із матір`ю [PERSON] (а.с.32). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.11.2025 року у справі № 545/852/25 [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено опікуном [PERSON] , строк дії рішення два роки (а.с.26-27). Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За загальним правилом, встановленим статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовані підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку). Згідно зі ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Відповідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність У Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав на рівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, суд встановив, що повнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю ІІ групи, а отже, є непрацездатним, потребує стороннього догляду та нагляду, проживає з матір`ю - позивачем у справі, відповідач матеріально дитині не допомагає. Отже, є підстави для стягнення з відповідача аліментів на непрацездатного сина. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Мати і батько не мають жодних переваг щодо здійснення виховання та утримання дітей. Відповідач визнає позов частково, посилаючись на незначний розмір його доходу, відсутність нерухомого чи рухомого майна, наявність ряду захворювань, потребує у лікуванні, а також наявність на утриманні матері, яка також є особою з інвалідністю. При цьому, судом встановлено, що відповідач працює слюсарем-інструментальником 4 розряду у ПрАТ «Полтавський алмазний інструмент» та згідно Наказу № 35 від 25.09.2025 року [PERSON] встановлено неповний робочий день, починаючи з 25.09.2025 (20 годин на тиждень) з щоденною тривалістю робочого дня 4 години ( з 6.45 по 10.45) (а.с.71). Належних та допустимих доказів того, що [PERSON] перейшов на роботу з неповним робочим днем саме у зв`язку із погіршенням стану свого здоров`я суду не надано. З Довідки про доходи [PERSON] вбачається, що він працює у ПрАТ «Полтавський алмазний інструмент», отримує дохід, зокрема, у жовтні та листопаді 2025 року по 4550 грн., у грудні 2025 року 4 619 грн. 14 коп. (а.с.74). Таким чином, відповідач є працездатним, доказів протилежного суду не надано. З матеріалів справи вбачається про відсутність будь-якого рухомого чи нерухомого майна у відповідача станом на 09.05.2025 року (а.с.94-100). Відповідач вказує, що має на утриманні матір [PERSON] , яка є особою з інвалідністю третьої групи, проживає разом з ним (а.с.72-73) та потребує утримання. Разом з тим, відповідачем не надано доказів, що він надає їй матеріальну допомогу та розмір її пенсії є меншим за прожитковий мінімум. Суд враховує, що відповідач має задовільний стан здоров`я та потребує лікування. Доводи відповідача, що позивач отримує соціальну допомогу від держави як особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю, не спростовують його обов`язку утримувати особисто непрацездатного сина. Проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, враховуючи матеріальну можливість утримувати сина на час розгляду даної справи, стан його здоров`я, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та визначення аліментів у розмірі 1500 грн. щомісяця. Заперечення відповідача щодо періоду, за який підлягають стягненню аліменти, судом відхиляються, з огляду на наступне. Згідно з ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: - один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю; - дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; - цей з подружжя опікується нею; - другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. З огляду на викладене, доводи відповідача, що аліменти можуть бути стягнуті на період визнання недієздатності та визначення опікуном позивача, судом спростовуються. При цьому, суд зауважує, що аліменти стягуються на весь період встановлення непрацездатності, а не недієздатності, та на утримання матері, яка проживає з дитиною. При цьому, суд керується положеннями ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд зауважує, що згідно з ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позов задоволено частково (50 %), позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 665, 60 грн., решту судового збору у розмірі 665, 60 грн. відносить на рахунок держави. Щодо понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи. Згідно з п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані із розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зі змістуч.ч.1-3ст.134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч.5 ст. 134 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі 904/4507/18. Так, сторонами виконані вимоги ст.ст. 134, 141 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач вказала попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, який становить 10000 грн. Також до судових дебатів нею подано Договір № 15/12/25НА про надання правової допомоги від 09 грудня 2025 року з адвокатом Нестеренко Н.М., платіжні інструкції в АТ КБ «ПриватБанк» від 09.12.2025 року та 09.01.2026 року на суму 5000 грн. та 5000 грн. відповідно, Акт наданих послуг від 04 березня 2026 року на суму 10000 грн., Детальний опис робіт та наданих послуг по Договору № 15/12/25НА про надання правової допомоги від 09.12. 2025 року (а.с.154-158). Представник відповідача у відзиві вказала попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, який становить 12000 грн. Також до судових дебатів нею подано Договір № 01-06/02/26 про надання правничої допомоги від 06 лютого 2026 року, в якому розмір гонорару встановлено у сумі 12 000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 9 від 12 лютого 2026 року на суму 6 000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 17 від 25 лютого 2026 року на суму 6 000 грн., акт виконаних робіт від 25.02.2026 (а.с.119-120, 146). Враховуючи, що позов задоволено на 50 %, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача документально підтверджених понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн, а з позивача на користь відповідаіа 6000 грн., що є пропорційним розміром до задоволених позовних вимог, та шляхом взаємного зарахування з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1000 грн.

Outcome: partial