Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Представник заявника - адвокат Новіков О.М., 13 листопада 2025 року подав до суду дану заяву, в якій [PERSON] просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно не проживав на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та вважається таким, що не прийняв після смерті [PERSON] спадщину. Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер чоловік заявника [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані заявник та син - [PERSON] . При цьому, [PERSON] за місцем реєстрації фактично не проживав, так як був одружений і з 2000 року по 2022 рік проживав разом з дружиною та сином за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що по [ADDRESS] . Заявник та [PERSON] є спадкоємцями першої черги останнього, інші спадкоємці як за законом так і за заповітом відсутні. [PERSON] подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а [PERSON] до нотаріуса не звертався. Так як [PERSON] був зареєстрований, але фактично не проживав разом зі спадкодавцем на день його смерті, заявником ставиться питання про встановлення факту його не проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що дасть їй право на оформлення всієї спадщини. Наразі нотаріусом заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на всю спадщину [PERSON] , оскільки на момент його смерті разом з ним окрім заявника, був зареєстрований ще один спадкоємець першої черги - його син [PERSON] . Заявник у судове засідання не з`явилася, її представник подав заяву, в якій заявлені вимоги підтримав у повному обсязі просив їх задовольнити та розглядати справу за їх відсутності. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій не заперечував проти задоволення заявлених вимог [PERSON] , підтвердив факт того, що він з 2000 року по 2022 рік фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , де мешкав разом зі своєю дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . Просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 18 квітня 2016 року виконавчим комітетом Щербинівської селищної ради міста Торецька Донецької області, [INFO] в селищі Щербинівка міста Торецька Донецької області, помер [PERSON] у віці 60 років (а.с. 14). Відповідно до довідки Торецької міської військової адміністрації Бахмутсьвого району Донецької області №64 від 19 лютого 2025 року, померлий [PERSON] , [INFO] , на дату смерті - [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , та мав наступний склад сім`ї/зареєстрованих осіб: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 06 жовтня 1995 року; [PERSON] , 1957 року народження, дата реєстрації 16 жовтня 1980 року; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - 28 травня 2002 року; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 18 травня 2011 року (а.с. 11). Про реєстрацію [PERSON] та [PERSON] за місцем останньої реєстрації спадкодавця на час його смерті також свідчать копії паспортів останніх (а.с. 5-6,9-10). [PERSON] доводиться [PERSON] дружиною, а [PERSON] сином (а.с.16,17). [PERSON] з 30 червня 2022 року, а [PERSON] з 14 червня 2024 року зареєстровані як внутрішньо переміщені особи в [ADDRESS] (а.с. 8,12). [PERSON] , 31 липня 2025 року подала в Першу знам`янську державну нотаріальну контору Кіровоградської області заяву про оформлення спадщини [PERSON] . Після чого нотаріусом заведено спадкову справу №70/2025, з матеріалів якої вбачається, що окрім [PERSON] до нотаріуса з питаннями оформлення спадщини ніхто не звертався. На час смерті зі спадкодавцем за однією адресою також був зареєстрований спадкоємець першої черги - його син [PERSON] . Мати спадкодавця - [PERSON] , померла [INFO] , та на дату смерті також проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.51, 56, 58, 63). Нотаріусом на звернення [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] надано роз`яснення, в якому вказано, що остання бажає оформити спадщину на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав раніше його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та спадкоємцем якої за законом він є, так як на час відкриття спадщини був зареєстрований та постійно проживав разом з нею за однією адресою, проте своїх спадкових прав на будинок не оформив і помер. Окрім заявника спадкоємцем [PERSON] є син [PERSON] так як на час відкриття спадщини був зареєстрований разом зі спадкодавцем за однією адресою. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, спадкоємцями після смерті [PERSON] у рівних частках по є його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Вивчивши всі вищезазначені обставини та матеріали спадкової справи вбачається неможливим видати свідоцтво про право на спадщину на цілий житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] тільки на дружину [PERSON] . Тому, якщо заявник вважає, що [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON] , не прийняв, тому, що був зареєстрований, але не проживав на час відкриття спадщини, вона має це довести, звернувшись за захистом свого права до суду (а.с. 13). Також заявником долучено до матеріалів справи правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , який є об`єктом спадщини (а.с.18,19). [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , у своїх поясненнях підтвердила, що на момент смерті [PERSON] , який приходився батьком її чоловіка, останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживав з 2000 року до 2022 року разом з нею та їх дитиною в місті Торецьк (а.с. 22). [PERSON] також пояснив, що на момент смерті його діда [PERSON] , його батько (сина діда) [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але фактично з моменту його народження, з 2002 року проживав разом з ним та його мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Проживали сім`єю за вказаною адресою до 2022 року (а.с. 26). Пунктом 5 частини 2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з положенням ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травнч 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, умовою прийняття спадщини є факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, яким відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України є день смерті такого спадкодавця. Положеннями ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Відповідно до ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Аналогічно і щодо факту не проживання особи за певною адресою. Отже, реалізація права заявника як спадкоємця першої черги за законом на всю спадщину, в тому числі, залежить від встановлення судом факту не проживання спадкоємця першої черги [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, який має юридичне значення для заявника. Судом достовірно встановлено, що заявник доводиться спадкодавцю [PERSON] дружиною та має право на його спадщину як спадкоємець першої черги, на час смерті останнього вона проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою, подала заяву про отримання свідоцтва на його спадщину в цілому. Однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно останнього, у даному випадку на будинок, нотаріусом відмовлено, оскільки на час смерті [PERSON] разом з ним за однією адресою також був зареєстрований його син [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги. За місцем реєстрації [PERSON] фактично не проживає з 2000 року, оскільки разом зі своєю дружиною та сином почали проживали за іншою адресою. Таким чином, державна реєстрація місця проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті [PERSON] , за адресою реєстрації, оскільки документально спростована належними та допустимими доказами. До такого висновку також дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19). Отже, судом встановлено, що [PERSON] не є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, що встановлення факту неприйняття спадщини [PERSON] про встановлення якого просить [PERSON] , породжує юридичні наслідки, а саме його встановлення необхідне останній для вирішення питань пов`язаних зі спадковим майном, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити, встановити факт неприйняття [PERSON] спадщини його батька [PERSON] , у зв`язку з його фактичним не проживанням за місцем реєстрації. Проти чого не заперечує сам [PERSON] . Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, судові витрати заявнику не відшкодовуються.

Outcome: approved