Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 16 вересня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 102840615 (далі кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 19000 грн. строком на 345 днів за умови виконання графіку платежів. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 41098,64 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 102840615 від 16 вересня 2024 року у сумі 41098,64 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Ухвалою від 4 березня 2026 року суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою усіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит № 102840615, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 19000 грн. строком на 345 днів за умови виконання графіку платежів зі сплатою відсотків, комісії та інших платежів, передбачених договором. Оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору зафіксований в кількох документах, вчинених в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з огляду на їх неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування» та не суперечить приписам ст.ст. 6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України. При цьому, на виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надав відповідачу кредит у обумовленому розмірі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості становить 41098,64 грн., з якої 19000 грн. тіло кредиту, 15114,64 грн. відсотки, 684 грн. комісія та 6300 грн. штрафні санкції. Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач допустив порушення умов договору щодо своєчасної та повної сплати кредиту та плати за користування ним, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією. Щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкції, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Ураховуючи те, що штрафні санкції (неустойка), які передбачені кредитним договором, нараховані у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 6300 грн. штрафних санкції задоволенню не підлягає. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 34798,64 грн. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а також поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7100 грн., що підтверджується матеріалами справи. Позовні вимоги задоволено на 84,67 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2051,05 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6011,57 грн. Відповідачем та його представником не подано клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не доведено неспівмірності цих витрат, а тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial