Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

29.05.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про визнання недійсними фраудаторних правочинів, в якому позивачка та її представник просять суд: 1. Визнати недійсним договір дарування (серія та номер НТС 660665) земельної ділянки з кадастровим номером 1223783400:04:002:0162, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 21 березня 2025 року між [PERSON] та [PERSON] , (РНОНМ: [NUMBER] ); 2. Визнати недійсним договір дарування (серія та номер НТС 660661) земельної ділянки з кадастровим номером 1223783400:04:002:0143, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 21 березня 2025 року між [PERSON] та [PERSON] , (РНОНМ: [NUMBER] ); 3. Визнати недійсним договір дарування (серія та номер НТС 660663) земельної ділянки з кадастровим номером 1223783400:04:002:0161, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 21 березня 2025 року між [PERSON] та [PERSON] , (РНОНМ: [NUMBER] ); 4. Визнати недійсним договір дарування (серія та номер НТС 660658) земельної ділянки з кадастровим номером 1223783400:04:002:0135, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 21 березня 2025 року між [PERSON] та [PERSON] , (РНОНМ: [NUMBER] ); 5. Стягнути з Відповідачів на користь Позивача судовий збір та витрати на правничу допомогу. Свої позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 11 лютого 2024 року [PERSON] позичила в борг 42 100 $ (сорок дві тисячі сто) доларів США [PERSON] , що підтверджується борговою розпискою, власноручно написаною Відповідачем. Умовами позики був передбачений наступний графік повернення грошових коштів з можливістю дострокового погашення позики, а саме: - 01.07.2024 року 1263 $ (доларів США); - 01.09.2024 року 1263 $ (доларів США); - 11.11.2024 року 24839 $ (доларів США); - 01.07.2025 року - 1263 $ (доларів США); - 01.09.2025 року - 1263 $ (доларів США); - 11.11.2025 року - 24839 $ (доларів США). На виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів згідно боргової розписки від 11.02.2024 року [PERSON] 10.07.2024 повернув Позивачці 41 000 грн., як суму, що в еквіваленті на дату передачі коштів за згодою сторін дорівнювала 1 000 $ (одній тисячі) доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, власноручно написаною Відповідачем 03.11.2024 року. Надалі, 03.12.2024 року [PERSON] повернув Позивачці 64 000 грн, як суму, що в еквіваленті на дату передачі коштів за згодою сторін дорівнювала 1 526 $ (одній тисячі п`ятсот двадцять шість) доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, власноручно написаною Відповідачем 03.12.2024 року. Таким чином, з загальної суми коштів у розмірі 27 365 $ (двадцять сім тисяч триста шістдесят п`ять) доларів США, які повинен був повернути Відповідач станом на дату подання позовної заяви, він повернув лише 2 526 $ (дві тисячі п`ятсот двадцять шість) доларів США. 24 839 $ (доларів США) загальна сума грошових коштів, які [PERSON] не повернув Позивачу згідно умов договору позики, укладеного у формі боргової розписки 11.02.2024 року, термін повернення яких вже сплинув на час подання позову, тим самим порушивши умови власноручно написаної боргової розписки. 28 березня 2025 року Позивачка подала позовну заяву до Чечелівського районного суду м. Дніпра (Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська) з позовом про стягнення з [PERSON] боргу в сумі, еквівалентній 24 839 доларів США (1 031 836,90 грн за курсом НБУ на день подачі позову). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 01 квітня 2025 року (справа № 204/3356/25) відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Як стало відомо Позивачу, [PERSON] , вдаючись до дій, які мають ознаки недобросовісності та спрямовані на уникнення майнової відповідальності перед своїми кредиторами, відчужив належне йому нерухоме майно шляхом укладення чотирьох договорів дарування земельних ділянок на користь свого сина [PERSON] [INFO] .. Так, 21 березня 2025 року, [PERSON] уклав чотири договори дарування земельних ділянок на користь свого сина, [PERSON] : 1)Земельної ділянки з кадастровим номером 1223783400:04:002:0162 площею 0,6 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1290594412237; 2) Земельна ділянка з кадастровим номером 1223783400:04:002:0161 площею 0,25 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1290612412237; 3) Земельна ділянка з кадастровим номером 1223783400:04:002:0143 площею 1,6879 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 879989612237; 4) Земельна ділянка з кадастровим номером 1223783400:04:002:0135 площею 0,5507 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 662194312237. Позивач, [PERSON] , вважає, що договори дарування земельних ділянок, укладені 21 березня 2025 року між [PERSON] та його сином, [PERSON] , є фраудаторними, оскільки спрямовані на відчуження майна з метою ухилення від виконання фінансових зобов`язань перед Позивачем на суму 24 839 доларів США (еквівалент 1 031 836,90 грн), у зв`язку з чим звертається до суду з позовом про визнання цих правочинів недійсними, з метою відновлення майнових прав та забезпечення справедливого захисту своїх інтересів як кредитора. Так позивач вважає, що усі чотири правочини є договорами дарування, які за своєю правовою природою є безоплатними, що відповідає критерію фраудаторності, оскільки відсутність економічного інтересу для боржника свідчить про намір вивести майно з-під можливого стягнення. Майно було передано сину боржника, [PERSON] , що є класичною ознакою фраудаторного правочину, оскільки відчуження на користь родича вказує на умисне збереження контролю над майном в обхід інтересів кредиторів. На момент укладення договорів дарування боржник мав непогашену заборгованість тільки перед Позивачем у розмірі 24 839 доларів США (еквівалент 1 031 836,90 грн), що є значною сумою та підтверджує недобросовісність дій боржника. Відчуження всіх земельних ділянок відбулось одночасно (чотири договори в один день). Відсутні будь-якого економічного обґрунтування таких дій крім уникнення майнової відповідальності. Правочини щодо дарування сину були здійснені відносно усіх об`єктів нерухомості, які не були обтяжені за вимогами інших кредиторів. Правочини відбулись під час дії боргових зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] . Після передачі зазначених земельних ділянок у власність [PERSON] , у боржника відсутнє інше майно, достатнє для задоволення вимог кредиторів, що унеможливлює виконання його боргових зобов`язань перед Позивачем та підтверджує фраудаторний характер правочинів. [PERSON] здійснив відчуження належного йому нерухомого майна на користь сина з метою уникнення звернення стягнення на це майно для погашення заборгованості перед кредиторам. Так на момент вчинення оспорюваних правочинів з відчуження нерухомого майна у березні 2025 року проти [PERSON] було відкрито низку судових проваджень щодо стягнення значних сум заборгованості, а саме: 1.Справа № 204/12287/24. Дата відкриття провадження: 20 грудня 2024 року. Позивач: [PERSON] . Сума боргу: 1 506 017 грн. за договором позики від 28.02.2024 та 5 084 доларів США за договором позики від 01.06.2024. 2.Справа № 204/2097/25. Дата відкриття провадження: 11 березня 2025 року. Позивач: [PERSON] . Сума боргу: 10 108,78 доларів США (7 000 доларів США - основна сума, 4 013,33 доларів США - проценти, 95,45 доларів США - 3% річних). Накладено арешт на грошові кошти в межах суми 421 779,39 грн. 3.Справа № 204/2814/25. Дата відкриття спрощеного позовного провадження: 21 березня 2025 року. Позивач: [PERSON] . Предмет: стягнення заборгованості 4.Справа № 204/2352/25. Позивач: [PERSON] . Сума боргу: 30 000 доларів США (розписка від 12.07.2023 року) та 30 000 доларів США (розписка від 01.06.2024 року). Відчуження нерухомого майна [PERSON] відбулося 21.03.2025, тобто вже після відкриття більшості вищезазначених судових проваджень. Таким чином, хронологія подій демонструє, що [PERSON] , усвідомлюючи неминучість майнової відповідальності за своїми зобов`язаннями перед кредиторами, маючи відомості про відкриті судові провадження та пред`явлені до нього вимоги на загальну суму понад 6 мільйонів гривень, умисно відчужив належне йому нерухоме майно з метою уникнення звернення стягнення на таке майно в рахунок погашення заборгованості перед кредиторами Ухвалою судді від 05.06.2025 відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Під час підготовчого судового засідання представник відповідачів [PERSON] подав до суду відзив на позов в якому погоджується з твердженням Позивача про те, що між [PERSON] та [PERSON] 21.03.2025 укладено договори дарування земельних ділянок кадастровий номер 1223783400:04:002:0162; 1223783400:04:002:0143; 1223783400:04:002:0161; 1223783400:04:002:0135. При цьому наголошує на тому, що [PERSON] станом на час звернення Позивача до суду з цим позовом має у своїй власності наступне майно, а саме: - Земельна ділянка Кадастровий номер 1221411000:01:048:0004 площею 2.37 га. - Земельна ділянка Кадастровий номер 1223783400:04:002:0033 площею 0,25 га. - Житловий будинок, з надвірними прибудовами Загальна площа (кв.м): 226.8, житлова площа (кв.м): 142.1 який розташований за адресою [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1497821712237) який розміщений на Земельній ділянці кадастровий номер 1223783400:04:002:0134 - Квартира загальна площа (кв.м): 82, житлова площа (кв.м): 54 яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оціночна вартість лише тільки будинку який розташований за адресою [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1497821712237) становить 4 548 449,36 грн. В той же час розмір позовних вимог [PERSON] у справі № 204/3356/25 становить 24 839,00 доларів США що за курсом НБУ станом на 10.07.2025 становить 1 037 636.80 грн = 24 839 дол. США х 41.77 грн. Зазначені обставини свідчать про те, що [PERSON] має майно яке надає можливості погасити заборгованість перед кредиторами. [PERSON] зазначає, що позовна заява [PERSON] (справа № 204/3356/25) подана до суду 28 березня 2025 року в той час як договори дарування які Позивач просить визнати недійсними укладені 21.03.2025, тобто до моменту звернення Позивачки до суду. [PERSON] звертає увагу суду на той факт, що [PERSON] не визнає позовні вимоги [PERSON] у справі № 204/3356/25 у зв`язку з чим подав зустрічну позовну заяву про визнання договору позики недійсним яка розглядається разом з основним позовом. Відповідачі діяли добросовісно під час укладання договорів дарування від 21.03.2025 року, за якими [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] земельні ділянки кадастрові номери 1223783400:04:002:0162; 1223783400:04:002:0143; 1223783400:04:002:0161; 1223783400:04:002:0135. Представником позивача подано відповідь на відзив де адвокат Федорчук К.Ю. наполягаючи на задоволенні позовних вимог [PERSON] зазначає, що відповідач посилається на те, що у [PERSON] залишились інші земельні ділянки та житловий будинок. Проте ці доводи не спростовують фраудаторності. Житловий будинок може бути єдиним житлом боржника, що обмежує можливість звернення на нього стягнення (ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»). А земельні ділянки не співмірні із сумою боргу у понад 1 000 000 грн. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача адвокат Кравцов В.В. в судовому засіданні заперечував проти позову і посилався на заперечення, викладені у відзиві та в наданих суду письмових поясненнях. Судом встановлено, наступне: 28.03.2025 [PERSON] звернулась до Чечелівського районного суду м. Дніпра з позовом про стягнення з [PERSON] боргу в сумі, еквівалентній 24 839 доларів США (1 031 836,90 грн за курсом НБУ на день подачі позову). Предметом позову [PERSON] є стягнення боргу за договором позики, оформленого у виді розписки від 03 листопада 2024 року, відповідно до якої [PERSON] надала [PERSON] в борг грошові кошті в сумі 42 100 доларів США строком повернення до 11 листопада 2025 року. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 01.04.2025 (справа № 204/3356/25) відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. 01.04.2025 ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в порядку забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 1497821712237); квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 664373212101); домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 13279489). Відповідно до наданих позивачем витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та копії правочинів судом встановлено, що відповідачем [PERSON] , відчужив належне йому нерухоме майно шляхом укладення 21.03.2025 чотирьох договорів дарування земельних ділянок на користь свого сина [PERSON] [INFO] , зокрема: 1)Земельної ділянки з кадастровим номером 1223783400:04:002:0162 площею 0,6 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1290594412237; 2)Земельної ділянки з кадастровим номером 1223783400:04:002:0161 площею 0,25 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1290612412237; 3) Земельної ділянки з кадастровим номером 1223783400:04:002:0143 площею 1,6879 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 879989612237; 4)Земельної ділянки з кадастровим номером 1223783400:04:002:0135 площею 0,5507 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 662194312237. Вирішуючи заявлений позов суд виходить з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Одним і з визначених у статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої). Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування, [PERSON] посилалося на вимоги частин першої, п`ятої статті 203, статей 215, 234 ЦПК України і зазначила, що оспорювані договори мають ознаки фраудаторності, оскільки вчинені його сторонами [PERSON] та [PERSON] з метою уникнення у майбутньому відповідальності дарувальника ( [PERSON] ) за невиконання боргових зобов`язань. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Критеріями, для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Саме ці обставини повинні існувати при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 та від 14 липня 2020 року у справі № 754/2450/18. У постановах Верховного Суду від 09 серпня 2024 року у справі № 361/155/21 (провадження № 61-3612св24), від 29 червня 2022 року у справі № 750/11492/19 (провадження № 61-4044св21) вказано, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Водночас та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду суд має перевірити і на підставі належних і допустимих доказів встановити, крім іншого, що відчуження майна відбулося за наявності значної непогашеної заборгованості і наявність такого критерію фраудаторності як відсутність у боржника іншого майна, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором, після відчуження майна. Перевіряючи твердження позивача про відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості [PERSON] судом встановлено, що на момент укладення оскаржуваних договорів дарування боржник мав невиконані боргові зобов`язання, а в подальшому вимогу позивача про повернення непогашеної заборгованість перед нею у розмірі 24 839 доларів США (еквівалент 1 031 836,90 грн.) у виді судового спору (справа № 204/3356/25). Доказів розміру заборгованості відповідача перед іншими кредиторами чи існування судового спору на таку суму, зокрема заборгованості перед [PERSON] на суму 1 506 017 грн. та 5 084 доларів США, перед [PERSON] на суму 10 108,78 доларів США, перед [PERSON] , перед [PERSON] на загальну суму 60 000 доларів США, позивачем не надано. Суд враховує, що факт наявності боргових зобов`язань перед іншими, між позивач, кредиторами представник відповідачів не заперечував, однак розмір таких вимог кредиторів належним чином не доведено. Таким чином, суд виходить з існування вимоги [PERSON] про повернення [PERSON] непогашеної заборгованість перед нею у розмірі 24 839 доларів США (еквівалент 1 031 836,90 грн.). Перевіряючи наявність такого критерію фраудаторності як відсутність у боржника іншого майна, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором, після відчуження майна судом ретельно досліджені надані позивачем відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформовані станом на 02.05.2025 (т. 1 а.с. 17-22). Так, судом встановлено, що у власності [PERSON] станом на 02.05.2025, перебуває: 1. Земельна ділянка Кадастровий номер 1221411000:01:048:0004 площею 2,37 га. 2. Земельна ділянка Кадастровий номер 1223783400:04:002:0033 площею 0,25 га. 3. Житловий будинок, з надвірними прибудовами Загальна площа (кв.м): 226.8, житлова площа (кв.м): 142.1 який розташований за адресою [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1497821712237) який розміщений на земельній ділянці кадастровий номер 1223783400:04:002:0134; 4. квартира загальна площа (кв.м): 82, житлова площа (кв.м): 54 яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що на вказані об`єкти нерухомості накладено арешти відповідно до ухвал Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2025 в інтересах [PERSON] , а на житловий будинок який розміщений на земельній ділянці кадастровий номер 1223783400:04:002:0134 за адресою: [ADDRESS] та квартиру за адресою: [ADDRESS] в інтересах [PERSON] . В даному контексті, слід врахувати, що при накладенні арешту на житловий будинок з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] та квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , суд (ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2025) виходив з розміру заявлених позовних вимог та вартості вказаних об`єктів нерухомості. При цьому, судом відмовлено в накладенні арешту на інше майно та грошові кошти [PERSON] виходячи з тих же самих міркувань - співмірності заявлених позовних вимог і способу забезпечення. Таке рішення суду, зокрема позивачем, не оскаржено. За наданою представником відповідача довідкою оціночна вартість будинку який розташований за адресою [ADDRESS] , становить 4 548 449,36 грн. (т.1 а.с 100-101). Таким чином, маючи у власності інше майно: земельні ділянки, житловий будинок та квартиру, вартість яких значно перевищує розмір заявлених вимог позивача, що узгоджується з рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про забезпечення позову, укладаючи 21.03.2025 оспорювані у цій справі договори дарування майна, його власник [PERSON] мав підстави вважати, що він діє добросовісно, так як наявного у нього іншого майна, на яке судом в подальшому накладено арешт, достатньо для задоволення вимог кредитора та укладення таких договорів не призведе до його неплатоспроможності. Ураховуючи викладене суд приходить до висновку, що оспорювані договори дарування ознак фраудаторності не мають, так як у боржника було наявне інше майно, за рахунок якого він міг відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором, тому права кредитора щодо погашення боргу були повністю захищені. Таким чином, оспорювані договори дарування не були вчинений на шкоду кредитору, а були спрямовані на настання реальних правових наслідків, які ним обумовлювалися. Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Подібний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі № 711/494/24. Оскільки, в задоволенні позову відмовлено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, не відшкодовуються. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2025 року задоволено заяву представника позивачаадвоката Федорчук К.Ю. про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом накладення арешту та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно на об`єкти нерухомого майна: - на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 1223783400:04:002:0161, розташовану за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1290612412237, яка належить [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; -на земельну ділянку площею 0,6 га з кадастровим номером 1223783400:04:002:0162, розташовану за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1290594412237, яка належить [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; -на земельну ділянку площею 0,5507 га з кадастровим номером 1223783400:04:002:0135, розташовану за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 662194312237, яка належить [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; - на земельну ділянку площею 1,6879 га з кадастровим номером 1223783400:04:002:0143, розташовану за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 879989612237, яка належить [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, застосовані судом заходи забезпечення позову слід скасувати.

Outcome: dismissed