Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У серпні 2023 року Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 17.01.2022 між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 3/3344597. Підписавши вказаний договір, відповідач підтвердив, що він в день його укладання отримав свій примірник Договору; йому зрозумілі його умови; він ознайомлений, приймає та погоджується з Правилами і Тарифами банку, що є чинними на момент укладання цього Договору, і які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.credit-agricole.ua); Банком надано відповідачу інформацію, що визначена ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За умовами договору позивачем відповідачу надано кредит у сумі 284 800,00 грн терміном з 17.01.2022 по 16.01.2028, а відповідач одержує та повертає кредит, сплачує проценти та комісію згідно з графіком погашення кредиту. Проте відповідачем, в порушення взятих на себе зобов`язань, кредит у строки/терміни, передбачені графіком не повертається, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені кредитним договором. Станом на 20.07.2023 внаслідок невиконання умов кредитного договору, заборгованість відповідача перед позивачем складає 438 910,08 грн, що складається з наступного: строкова заборгованість у розмірі 256 044,96 грн; прострочена заборгованість 27 501,17 грн; комісія 996,80 грн; прострочена комісія 16 945,60 грн; нараховані відсотки 803,38 грн; прострочені відсотки 136 618,17 грн. Посилаючись на положення ст. ст. 525, 526, 530, 1048, 1054 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та витрати зі сплати судового збору. Заочним рішенням суду від 14.05.2024 позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 08.08.2025 вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до нового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.10.2025 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Щодо відзиву, наданого суду представником відповідача адвокатом Сугирою В.С., суд зазначає наступне. Ухвалою суду від 08.08.2025 заочне рішення суду від 14.05.2024 скасовано, справу призначено до нового розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали суду про перегляд заочного рішення від 08.08.2025 отримана представником відповідача в електронному кабінеті 08.08.2025 (а.с. 103-а). Відповідно до ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно зі ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Отже, перебіг процесуального строку для подання відповідачем відзиву на позовну заяву почався 09.08.2025 і закінчився 23.08.2025, що припадає на суботу, вихідний день, а тому останній день для подачі відзиву до суду переноситься на понеділок 25.08.2025. Разом з тим, відзив сформований та поданий до суду адвокатом Сугирою В.С. 29.09.2025 через підсистему «Електронний Суд» та зареєстрований судом 30.09.2025, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.с. 115-116). Клопотання про поновлення строку на подачу відзиву до суду не подано. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Відтак, з огляду на вищевикладене, при ухваленні даного рішення доводи, викладені у відзиві судом до уваги не приймаються і справа розглядається за наявними матеріалами справи. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, що за своїми доводами в узагальненні аналогічна тим, що наведені у позові. Від представника позивача адвоката Цуканової М.В., надійшла заява про розгляд справи без її участі та без фіксації судового процесу технічними засобами, просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Від представника відповідача адвоката Сугири В.С., надійшла заява про розгляд справи без його участі та без фіксації судового процесу технічними засобами, щодо позовних вимог заперечує, посилаючись на ст. 617 ЦК України та лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 щодо форс-мажорних обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.01.2022 між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 3/3344597, за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 284 800,00 грн на термін з 17.01.2022 по 16.01.2018 (п. 1.1 Договору), фіксована процентна ставка 34,00% річних щомісячно (п. 1.4.1 Договору), комісійна винагорода за обслуговування кредитної лінії 0,35% від суми кредиту щомісячно (п. 1.4.2 Договору) (а.с. 12-13). Підписавши вказаний договір, відповідач підтвердив, що він в день його укладання отримав свій примірник Договору; йому зрозумілі його умови; він ознайомлений, приймає та погоджується з Правилами і Тарифами банку, що є чинними на момент укладання цього Договору, і які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.credit-agricole.ua); Банком надано відповідачу інформацію, що визначена ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 5.5 Договору). АТ «Креді Агріколь Банк» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 284 800,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача (а.с. 22). Таким чином, банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та умовах, передбачених умовами кредитного договору. Відповідач не виконував взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснює щомісячні платежі погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 20.07.2023 заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем становить 438 910,08 грн, що складається з наступного: строкова заборгованість у розмірі 256 044,96 грн; прострочена заборгованість 27 501,17 грн; комісія 996,80 грн; прострочена комісія 16 945,60 грн; нараховані відсотки 803,38 грн; прострочені відсотки 136 618,17 грн (а.с. 26). З метою досудового врегулювання спору 20.02.2023 позивач направив відповідачу вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за комплексним договором № 3/3344597 від 17.01.2022 за № 10451/1176 щодо повернення всієї суми кредиту та інших платежів, передбачених договором, протягом 30 днів з дати отримання даної вимоги (а.с. 25). Вона залишена відповідачем без виконання. Розрахунок заборгованості стороною відповідача не спростований, власного розрахунку ним не подано. З виписки по рахунку вбачається користування відповідачем коштами, що останнім також не заперечується, а також періодичне погашення заборгованості (а.с. 27-32). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано. Відтак, вимога позивача до відповідача про сплату заборгованості, що утворилась станом на 20.07.2023, є законною. Разом з цим, суд зазначає наступне щодо вимог про стягнення комісії та простроченої комісії. Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між сторонами, позивач надав відповідачу кредит на споживчі потреби, тому особливості регулювання відносин сторін мають визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Спірний договір укладено 17.01.2022, тому суд застосовує норми Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції від 25.07.2021, що діяла на момент укладення договору. Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції від 23.04.2021, що діяла на момент укладення кредитного договору), після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Банк має право встановлювати комісії та інші платежі за додаткові, супутні послуги, що включаються до загальних витрат за споживчим кредитом, окрім тих, що надаються безкоштовно. Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 07.04.2021 в рамках справи № 766/8096/20. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції від 23.04.2021, що діяла на момент укладення кредитного договору), умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку, чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин. Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Наведене викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 в рамках справи № 363/1834/17. Отже, з огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку про відмову в частині позовних вимог, що полягає в стягненні з відповідача комісії в розмірі 996,80 грн та простроченої комісії в розмірі 16 945,60 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до загальної суми заборгованості включені лише ті складові, які передбачені умовами договору і жодних нарахувань поза межами терміну кредитування та/або нарахування неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов`язання позивачем не здійснювалось. Відтак, сума заборгованості підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача у повному обсязі за виключенням комісії та простроченої комісії, про що зазначалось раніше. Суд також відхиляє доводи сторони відповідача, зазначені представником відповідача в заяві від 11.03.2026, з огляду на таке. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (абз. 1 ч. 1 ст. 617 ЦК України). Згідно листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що цей лист адресовано «всім, кого це стосується», тобто він містить загальнодоступний характер та адресований всім громадянам (а.с. 136). Приписами абз. 2 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). У відповідності до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та п. 3.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (надалі Регламент ТПП), форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (наведене також закріплено в п. 3.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) надалі Регламент ТПП). Згідно п. 3.3 Регламенту ТПП, сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Згідно п. 6.1. Регламенту ТПП,підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами. За п. 6.2 Регламенту ТПП,форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів. Отже, сам по собі факт введення воєнного стану не звільняє від зобов`язань. Тобто, сторона має довести безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між введенням воєнного стану, військовою агресію рф проти України та неможливістю виконання ним конкретного договору. Форс-мажор засвідчується сертифікатом ТПП для кожного випадку окремо. Відповідачем до суду не надано такого індивідуального сертифікату ТПП відносно нього. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Під час розгляду справи встановлено та підтверджується наданими позивачем доказами, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, що свідчить про порушення його прав, тому суд дійшов висновків про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного кредиту частково, в розмірі 420 967,68 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» задоволені частково, на 95,91%, відповідно, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 6 314,38 грн.

Outcome: partial