Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

18.06.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 09.10.2021 АТ «Банк Форвард» та відповідач уклали договір про банківське обслуговування фізичних осіб шляхом підписання Анкети-заяви № 300006204 про акцепт Публічної пропозиції АТ «Банк Форвард». На виконання умов вказаного договору відповідачу був відкритий поточний рахунок та надано кредит у сумі 35940 грн, який він зобов`язався повернути та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. 25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір №GL1N426202/1 про відступлення права вимоги. Згідно умов даного договору позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором №300006204 у розмірі 43957,69 грн, з яких 25955,73 грн заборгованості за тілом кредиту, 1,47 грн заборгованості за відсотками, 18000,49 грн заборгованості за комісією. Оскільки відповідач взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів не виконав, позивач як новий кредитор був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 матеріали справи передані на розгляд судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24.06.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. Згідно розпорядження № 505 від 25.12.2025 керівника апарату Зарічного районного суду м. Суми Шевченко А.М. у зв`язку з призначенням [PERSON] суддею Сумського апеляційного суду здійснено повторний автоматизований розподіл вищезазначеної справи, яка згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 передана для розгляду судді Зері Ю.О. Ухвалою від 30.12.2025 цивільну справу №591/6729/25 прийнято до провадження судді, призначено судове засідання з розгляду справи на 11.03.2026. Представник позивача у судове засідання не прибув, у позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, просив задовольнити позов, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, які в силу положень частини восьмої статті 128 ЦПК України вважаються врученими. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтею 223 ЦПК України суд не вбачає. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення, у судовому засіданні 11.03.2026 постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до статей 280, 281 ЦПК України. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 09.10.2021 відповідач [PERSON] власноруч підписав Анкету-заяву № 300006204 про акцепт пропозиції АТ «Банк Форвард» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Форвард». Дана Анкета-заява містить необхідну ідентифікуючу особу відповідача інформацію, як то паспортні дані, РНОКПП, номер мобільного телефону, адресу проживання та реєстрацію. Відповідно до Блоку 1 розділу 3 Анкети-заяви відповідач просив АТ «Банк Форвард» відкрити рахунок у валюті гривні, що буде використовуватись для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за кредитним договором, номер рахунку [NUMBER] та активувати послугу «смс-сервіс» з платою за надання послуги 50,00 грн за кожен місяць протягом строку надання послуги (пункт 3.1.1); надати кредит за продуктом : КОКО-КЕШ, номер договору 300006204, на строк кредиту 1097 днів з 09.10.2021 по 09.10.2024 у сумі 35940,00 грн шляхом зарахування суми кредиту на рахунок та її подальшого безготівкового переказу з рахунку згідно з дорученням позичальника, викладених нижче у даному розділі заяви (пункт 3.1.2); надати кредит на умовах: ставка по кредиту (на строкову частину основного боргу): 0,01% річних, ставка по кредиту (на прострочену частину основного боргу): 0,00001 % річних, щомісячна комісія. Без ПДВ: 1617,30 грн, плата за пропущення платежів: першого пропуску 350 грн, другого (підряд) пропуску 350 грн, третього (підряд) пропуску 400 грн, четвертого (підряд) та кожного наступного (підряд) 400 грн (пункт 3.1.3). Аналогічні умови кредитування містить паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем та представником кредитодавця 09.10.2021. Випискою по особовим рахункам [PERSON] за період з 22.02.2013 по 10.06.2023, з 11.06.2023 по 24.07.2024 підтверджується факт користування кредитними коштами, наданими АТ «Банк Форвард». 25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір № GL1N426202/1 про відступлення права вимоги, за умовами якого позивач набув права вимоги Банку до позичальників, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, сплативши Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. Відповідно до платіжної інструкції № 4170 від 23.07.2024 позивач на виконання умов укладеного договору перерахував АТ «Банк Форвард» 70122419,74 грн. Відповідно Витягу Реєстру Боржників до договору про відступлення права вимоги № GL1N426202/1 від АТ «Банк Форвард» до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором №300006204 на загальну суму 43957,69 грн. 09.06.2025 позивачем була складена досудова вимога № 23730155 про необхідність погашення відповідачем заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання ним умов договору № 300006204, а також повідомлено про набуття права вимоги за цим договором позивачем. У ході розгляду справи не встановлено, що відповідач сплатив суму заборгованості, яка виникла через невиконання ним умов кредитного договору. Суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення цивільного законодавства, які регулюють питання виконання зобов`язань, відповідальності за порушення зобов`язання, а також питання, пов`язані з кредитом та переходом права вимоги. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно положень частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до положень статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з положеннями частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до частин першої та третьої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відтак навіть за умови, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги від позивача, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Статтею 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 вказаного Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина перша статті 612 цього ж Кодексу передбачає, що б оржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як встановлено у ході розгляду справи та підтверджено наявними у справі доказами, відповідач згідно укладеного договору отримав у користування кредитні кошти, які своєчасно та у повному обсязі не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В силу зазначеного вище саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення кредитного договору та прострочення позичальником виконання зобов`язань, факт набуття ним права грошової вимоги до відповідача за спірним договором, а на відповідача - обов`язок довести належне виконання договірних зобов`язань чи спростувати розмір існуючої заборгованості у разі заперечення проти вимог позивача, або ж право визнати позовні вимоги повністю чи частково. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Позивачем у встановленому порядку доведено факт укладення кредитного договору між АТ «Банк Форвард» та відповідачем, факт передання відповідачу кредитних коштів, а також факт переходу до позивача права вимоги до [PERSON] . Також у ході розгляду справи встановлено, що відповідач не сплачував грошових коштів у рахунок погашення кредиту, нарахованих процентів в повному обсязі, чим допустив прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги частині стягнення суми боргу за тілом кредиту у розмірі 25955,73 грн, за відсотками у розмірі 1,47 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заборгованості по сплаті комісії суд зазначає наступне. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за комісією у розмірі 18000,49 грн. Як вбачається із місту кредитного договору, його умовами передбачена щомісячна комісія, без ПДВ 1617,30 грн. Як вбачається із змісту паспорта споживчого кредиту, обов`язковим для укладення договору платежем за супровідними послугами кредитодавця є щомісячна комісія за обслуговування кредиту, без ПДВ: 4,50%, нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі. За змістом частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Згідно положень частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Як вбачається із змісту позовної заяви, первісний кредитор встановив для відповідача обов`язок сплачувати щомісячну комісію, не конкретизувавши в умовах договору, за надання яких саме послуг чи виконання яких дій ця комісія стягується. Доказів, які б підтверджували вчинення позикодавцем будь-яких фактичних чи юридично значимих дій, за які могла бути нарахована зазначена комісія, позивачем до матеріалів справи не подано. Крім того матеріали справи не містять відомостей про те, чи звертався взагалі відповідач до Банку за будь-якою інформацією щодо розміру кредиту чи з інших питань. Враховуючи, що вимога про сплату комісії у сумі 18000,49 грн є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема принципам визначеності та прозорості умов договору, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 2 422,40 грн. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у сумі 1430,43 грн пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн наданий договір №0206 про надання правової (правничої) допомоги від 02.06.2025. Відповідно до пункту 2.3. договору вартість наданих послуг за 1 справу складає 7000,00 грн. Детальним описом наданих послуг до Акту №545, складеним 09.06.2025 підтверджується, що адвокатом надані позивачеві послуги у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №300006204, боржник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , а саме: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції клієнта у справі, складення позовної заяви, подання заяви до суду від імені клієнта. Відповідно до акту №545 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 09.06.2025 розмір наданих адвокатом послуг склав 7000,00 грн. Судом врахований висновок Верховного Суму, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не звертався до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату послуг адвоката, понесених позивачем. Водночас враховуючи, що позов задоволений частково, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 4133,50 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved