Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

До Придніпровського районного суду міста Черкаси звернулась з позовом [PERSON] , в інтересах [PERSON] , до Черкаської філії Корпорації «ЕЛТЕКС» про припинення трудових відносин та зобов`язання вчинити певні дії. У позові зазначає, що у квітні 2011 року [PERSON] було прийнято на роботу швачкою до Черкаської філії корпорація «ЕЛТЕКС». У вересні 2021 року позивачка вийшла у відпустку в зв?язку з вагітністю та пологами та відпустку для догляду за дитиною до трьох років.13.06.2024 [PERSON] звернулась до директора Черкаській філії корпорація «Елтекс» із письмовою заявою про звільнення з роботи за власним бажанням. У цей же день заяву про звільнення було направлено на адресу: п-т Хіміків. 70 в м. Черкаси. що підтверджується фіскальним чеком від 13.06.2024. Оскільки лист повернувся за закінченням терміну зберігання 25.06.2024. тому позивачкою повторно було направлено на адресу відповідача лист із заявою про звільнення на ім?я директора ЧФК «Елтекс» Буценко Л.І. на адресу: п-т Хіміків, 70 м. Черкаси, що підтверджується фіскальним чеком від 26.06.2024 року. Даний лист також було повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання та отримано відправником особисто 19 липня 2024 року. При перевірці діяльності Черкаської філії корпорації «ЕЛТЕКС» на відкритих електронних ресурсах з?ясувалось, що діяльність підприємства не припинена. Разом з тим, за місцем рестрації юридичної особи діяльність не здійснюється, з керівництво зв`язатися неможливо, так як всі телефони вимкненні. 08.04.2025 позивачка зверталася із скаргою до контролюючих органів на неправомірні дії та бездіяльність щодо звільнення, однак вона була залишена без задоволення. На даний час трудові відносини між сторонами не розірвано, наказ про звільнення позивачу не вручено, трудову книжку не видано. Просить визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] та Черкаською філією корпорації «ЕЛТЕКС» з 13.06.2024 у зв?язку із звільненням з посади за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та зобов?язати Черкаську філію корпорації «ЕЛТЕКС» внести до трудової книжки запис про звільнення [PERSON] з 13.06.2024 на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 05.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 16.01.2026 із занесенням до протоколу судового засідання замінено неналежного відповідача на належного - Корпорацію «ЕЛТЕКС». У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задоволити з підстав, зазначених у позові. Представники відповідача у судове засідання не з`явились, про поважність причини неявки суду не повідомили, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд заслухавши представника позивача, дослідивши докази у справі, оцінивши їх відповідно, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Відповідно до наданої копії Положення про Черкаську філію Корпорації «ЕЛТЕКС», філія є без балансовим, відокремленим структурним підрозділом юридичної особи Корпорації «ЕЛТЕКС» (код ЄДРПОУ 3726785), місцезнаходження філії м. Черкаси проспект Хіміків, 70 (п.п., 1.2,1.6). Філія не є юридичною особою і виступає у цивільному обороті від імені і за дорученням Корпорації. Філія не має окремого балансу (п.п3.1.). Згідно наданої Форми ОК-5 з Реєстру осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] з січня 2021 року по вересень 2025 року отримувала виплати Черкаської філії корпорації «Елтекс» (ЄДРПОУ 37517231). Також з Форми ОК-7 Реєстру за страхованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що [PERSON] з квітня 2021 року по липень 2024 року отримувала виплати Черкаської філії корпорації «Елтекс» (ЄДРПОУ 37517231). Як вбачається з Витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] нараховувалась заробітна плата застрахованої особи, що враховується для розрахунку страхових виплат та стразового стажу Черкаською філією корпорації «Елтекс» (ЄДРПОУ 37517231) у 2011-2021 роках. Тобто, між позивачем та відповідачем укладено безстроковий трудовий договір, на підставі якого виникли трудові відносини, що регулюються КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 38КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Між відповідачем та позивачем контракт або строковий трудовий договір не укладався, а отже позивач наділений правом припинити трудові відносини з власної ініціативи, попередивши про це роботодавця письмово не пізніше ніж за два тижні. Позивач 13.06.2024 звернулась засобами поштового відправлення письмово до відповідача (його уповноважених осіб) з заявою про звільнення за власним бажанням. Відповіді від адресата позивач не отримала. Зазначене порушує трудові права [PERSON] на звільнення та спричиняє обмеження у можливостях самореалізації як найманого працівника та обрання іншого місця роботи на власний розсуд тощо. Враховуючи сукупно надані та досліджені докази вбачається, що позивач вчинив усі передбачені законом необхідні та достатні дії для звільнення його з посади старшого продавця непродовольчих товарів. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року N 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року N 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року N 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Відповідно до статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, в тому числі, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч. 1 ст. 38КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Отже, позивач, як працівник, має безумовне право звільнитися за власним бажанням, у тому числі з метою вибору собі нового місця для праці, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово не менше ніж за два тижні. Не виконання законних вимог власником товариства призвело до відсутності відповідного рішення та надає позивачу можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N520/11437/16-ц та від 24 грудня 2019 року у справі N 758/1861/18. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства; суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вказані способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до постанови Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 377/169/20 вимога про припинення трудових відносин між сторонами за певних обставин є належним способом судового захисту та може бути ефективним способом захисту особи. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Частиною 2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Установлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана. Враховуючи викладене, позовна вимога позивача про визнання трудових відносин між ним та відповідачем припиненими з 16.06.2024 (дата заяви про звільнення) за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved