Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача У грудні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2000 року до 16 вересня 2022 року, під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом, виданим Лубенським міськрайонним судом Полтавської області 21 липня 2021 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 29 березня 2021 року і до повноліття дитини. Розуміючи свій батьківський обов`язок, на виконання рішення суду [PERSON] частково сплачував аліменти по виконавчому провадженню № 66451485. Наразі у [PERSON] змінилися обставини таким чином, що він не може сплачувати аліменти на утримання сина у зв`язку з погіршенням матеріальному стану та стану здоров`я платника аліментів. У зв`язку з отриманою тяжкою травмою [PERSON] позбавлений можливості отримувати стабільний дохід, який би дозволяв покривати усі його витрати та сплачувати аліменти на дитину у повному розмірі. Крім витрат на лікування, зросли ціни на комунальні послуги, продукти, одяг, тому витрати [PERSON] стали більшими, що призвело до погіршення його матеріального стану. Позивач розуміє свій обов`язок щодо утримання дитини, не відмовляється від нього, однак у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, а також враховуючи те, що [PERSON] сам потребує допомоги, то розмір аліментів, який стягується, є для нього непосильним. На підставі викладеного [PERSON] просив зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. У відзиві [PERSON] вказувала, що позов не визнає, просила відмовити у його задоволенні, мотивуючи це тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану, а відсутність офіційного працевлаштування не може бути підставою для зменшення аліментів. Позивач не надав доказів повної працездатності. Синові сторін у справі наразі 14 років, він перебуває у віці активного фізичного та соціального розвитку, що потребує значних витрат на харчування, навчання, одяг та інші повсякденні потреби. Зменшення розміру аліментів призведе до істотного порушення прав та інтересів дитини. Представник [PERSON] адвокат Сідько С. І. подала до суду відповідь на відзив в якому вказувала на порушення відповідачем строків звернення до суду з відзивом та не направлення вказаної заяви по суті спору на адресу позивача. Жодних звернень від відповідача до позивача про те, що [PERSON] планує чи їй потрібно витрати додаткові кошти на дитину, не було. Також відповідачем не надано жодних доказів на поточні потреби, про які описано у відзиві для сина. Позивач розуміє свій обов`язок щодо утримання сина, не відмовляється від нього, але у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та, враховуючи те, що позивач сам потребує допомоги на лікування, розмір аліментів який стягується з позивача непосильний для нього, тому з урахуванням матеріальних можливостей позивача, а також для забезпечення потреб дитини просить зменшити розмір аліментів до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів). Підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Наявні законні підстави для залишення відзиву без розгляду. Рух справи У грудні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 грудня 2025 року справу № 539/6682/25 передано судді Пилипчуку М. М. На виконання вимог частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд звернувся до відповідного органу реєстрації щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача. Згідно з відповіддю Відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лубенської міської ради, що надійшла до суду, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10 лютого 2026 року. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов, позивачу відповіді на відзив, а відповідачу заперечень на відповідь на відзив. 04 лютого 2026 року [PERSON] подала до суду відзив на позов та письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, оскільки перебуває за межами України. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2026 року задоволено заяву представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. У зв`язку із знеструмленням електромережі суду 10 лютого 2026 року розгляд справи відкладено на 03 березня 2026 року. 25 лютого 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив. Представника [PERSON] адвокат Сідько С. І. 03 березня 2026 року подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. На підставі частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 09 березня 2026 року. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що 28 липня 2000 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділ реєстрації актів громадянського стану Лубенського міськвиконкому Полтавської області, про що внесено відповідний актовий запис № 132. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 вересня 2022 року у справі № 539/1861/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У період перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області. Судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2021 року у справі № 539/1243/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 29 березня 2021 року і до повноліття дитини. З метою примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів державний виконавець Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 11 серпня 2021 року відкрив виконавче провадження № 66451485. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 07 березня 2025 року. Як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 13398, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНЦ «КМК ЛШМД» у період з 10 липня 2025 року до 23 липня 2025 року, травма одержана в результаті нещасного випадку, пов`язаного з проходженням військової служби. У довідці військово-лікарської комісії від 22 липня 2025 року № 2025-0722-1210-2938-0 зазначено, що мобілізований солдат [PERSON] був призваний до військової частини з 01 червня 2024 року; травма одержана в результаті нещасного випадку, пов`язаного з проходженням військової служби; за ступенем тяжкості травма відноситься до тяжких. [PERSON] до матеріалів позову додано довідку військової частини [NUMBER] про його доходи за період з березня 2025 року до вересня 2025 року, відповідно до якої загальна сума доходу за вказаний період складає 189 902,62 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини (постанови Верховного Суду від 29 серпня 2024 року в справі № 759/14761/22, від 19 грудня 2022 року в справі № 643/3223/21). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 березня 2025 року в справі № 522/8836/23, від 27 листопада 2024 року в справі № 613/1404/23. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився у сторону погіршення матеріальний стан, оскільки він під час несення військової служби він отримав тяжку травму, потребує лікування та додаткових витрат, що призвело до погіршення його матеріального стану. Позивач вказував, що розуміє свій обов`язок щодо утримання дитини, не відмовляється від нього, однак у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, а також враховуючи те, що сам потребує допомоги, то розмір аліментів, який стягується, є для нього непосильним. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Засада змагальності сторін у судовому процесі є однією з ключових принципів правосуддя. Вона передбачає, що судовий процес є своєрідним полем змагання між сторонами позивачем і відповідачем у цивільних справах. Головною метою цього принципу є забезпечення справедливості та об`єктивності судового процесу. Змагальність сторін у судовому процесі дозволяє кожній стороні активно захищати свої права та інтереси. Сторони мають можливість представляти свідчення, докази та аргументи на підтримку своєї позиції перед судом. Суд, зі своєї сторони, має завдання ретельно розглянути всі аргументи та докази від обох сторін та прийняти об`єктивне рішення на підставі закону (постанова Верховного Суду 07 серпня 2024 року в справі № 725/5693/21, від 21 червня 2024 року в справі № 134/743/22 ). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц). У частинах першій третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У цій справі встановлено, що [PERSON] є учасником бойових дій, отримав тяжку травму, пов`язану з проходженням військової служби, потребує лікування. З огляду на викладене та встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що після визначення судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2021 року у справі № 539/1243/21 розміру аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , стан здоров`я і матеріальне становище позивача суттєво погіршилися, що відповідно до положень статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів з 1/4 на 1/5 частини від доходу позивача. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. При цьому суд враховує баланс інтересів батька та дитини. Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 553/3760/24, від 29 грудня 2025 року у справі № 199/5770/24. Висновки за результатами розгляду позовних вимог Відтак, враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на докази, одержані у визначеному законом порядку та досліджені у судовому засіданні, які надані позивачем на підтвердження погіршення його майнового стану та стану його здоров`я, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, зміни розміру аліментів з 1/4 на 1/5 частини від доходу позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial