Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

І. Суть спору Позивачка через свого представника звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 31 серпня 2017 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спочатку сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх років сімейні стосунки між сторонами погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між подружжям. Позивачка неодноразово пропонувала відповідачу розірвати шлюб відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 106 СК України, подавши до державного органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про розірвання шлюбу, однак відповідач не надає добровільної згоди на розірвання шлюбу, що унеможливлює розірвання шлюбу через орган державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення про розірвання шлюбу позивачка прийняла остаточно і змінювати його не має намірів. А тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить інтересам позивачки. З огляду на наведене, позивачка просить суд розірвати укладений з відповідачем шлюб, судові витрати у справі залишити за нею. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання сторони не з`явилися. У матеріалах справи міститься заява представника позивачки про розгляд справи без участі позивачки та її представника, підримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився; про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення на адресу його зареєстрованого місця проживання судових повісток, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Також суд викликав відповідача в судове засідання шляхом розміщення на сайті Судової влади України відповідного оголошення. Причин неявки [PERSON] суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав; відзив на позовну заяву не надходив. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 21.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. 11.02.2026 судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою відповідача. В судове засідання 10.03.2026 року учасники справи не прибули. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Позивач скористався наданим правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Про час і місце розгляду справи відповідача неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також [PERSON] викликано в судове засідання шляхом розміщення на сайті Судової влади України відповідного оголошення. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як слідує із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 31.08.2017Іваничівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про що 31 серпня 2017 року зроблений відповідний запис №32, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] (а.с.8). Від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивачки спочатку сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх років сімейні стосунки між сторонами погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між подружжям. Позивачка неодноразово пропонувала відповідачу розірвати шлюб відповідно, подавши до державного органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про розірвання шлюбу, однак відповідач не надає добровільної згоди на розірвання шлюбу, що унеможливлює розірвання шлюбу через орган державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення про розірвання шлюбу позивачка прийняла остаточно і змінювати його не має намірів. Подальше збереження шлюбу за таких обставин позивачка вважає недоцільним та неможливим. Позивачка вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції Українита ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з правлюдини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду Непідтримання сторонами шлюбних стосунків протягом тривалого часу та невідновлення сімейних відносин, відсутність спільної згоди щодо примирення, у цьому випадку свідчать про наявність стійкого розладу подружніх стосунків. Так, як судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечать інтересам сторін, суд дійшов переконання, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а, оскільки, шлюб між сторонами існує формально, то згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України наявні всі підстави для розірвання такого. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. VIІ. Судові витрати Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду з вказаним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1 331,20 гривень (а.с.1), який слід залишити за позивачкою за її клопотанням.

Outcome: approved