Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість у розмірі 7800 грн та судові витрати. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 24 липня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем укладено кредитний договір про надання фінансового кредиту №138966. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та позивачем укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило позивачу права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 7800 грн. Позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 06 листопада 2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача Пархомчука С.В., у якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 24 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та відповідачем було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 138966, відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1500 грн строком на 30 днів, тобто до 22 серпня 2020 року, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Строк дії договору 30 днів. Відповідно до п.1.3. Договору про надання фінансового кредиту № 138966 від 24 липня 2020 року за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу, тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта (п.п.1.4., 1.5. Договору про надання фінансового кредиту № 138966 від 24 липня 2020 року). Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п.2.3. Договору про надання фінансового кредиту № 138966 від 24 липня 2020 року). Згідно п. 3.4.2. Договору про надання фінансового кредиту № 138966 від 24 липня 2020 року відповідач зобов`язався своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, встановленому договором. Відповідно до п.п.6.1., 6.8., 6.9. Договору про надання фінансового кредиту № 138966 від 24 липня 2020 року, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. Клієнт підтверджує, що отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У розділі 7 договору «Реквізити та підписи сторін» вказано ідентифікуючі відомості ТОВ «ЗАЙМЕР», а також ідентифікуючі відомості позичальника, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер, дані паспорта, місце реєстрації, номер телефону, електронна адреса, рахунок позичальника, а також зазначено, що договір підписано клієнтом за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором KL3657. Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 15 липня 2025 року, на рахунок відповідача № [NUMBER] , зазначений відповідачем у Договорі про надання фінансового кредиту № 138966, 24 липня 2020 року перераховано кошти через платіжний сервіс «Platon» на суму 1500 грн. Номер платіжної картки повністю відповідає тому, який [PERSON] зазначила при укладенні кредитного договору з ТОВ «ЗАЙМЕР». Таким чином, факт перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача у розмірі 1500 грн підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 15 липня 2025 року. 28 жовтня 2021 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» укладено Договір факторингу №01-28/10/2021, згідно з умовами якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступає позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості), а позивач передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, боржником за кредитним договором №138966 зазначено [PERSON] . Однак, зазначені умови договору відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 7800 грн, яка складається із: - заборгованості за тілом кредиту 1500 грн; - заборгованості за відсотками 6300 грн. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 6300 грн суд зазначає наступне. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 14-154цс18 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 14-318цс18 міститься правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Пунктом 1.2. Договору про надання фінансового кредиту № 138966 від 24 липня 2020 року визначено строк кредиту 30 днів, тобто до 22 серпня 2020 року. Тобто кредитор має право на нарахування відсотків лише протягом строку дії договору, а саме до 22 серпня 2020 року. В той же час позивачем наданий розрахунок заборгованості за відсотками, який виконаний за період з 24 липня 2020 року по 19 лютого 2021 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору. З наведеного слідує, що кредитор не мав права після закінчення строку дії кредитного договору (з 23 серпня 2020 року) нараховувати відповідачу заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 5400 грн (6300-900 (заборгованість за відсотками, нарахована в межах строку дії кредитного договору)). Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 2400 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1500 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 900 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3976,12 грн ((2422,40+10500)*2400/7800). Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу судом враховується, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, від відповідача не надходило, обставини щодо неспівмірності витрат суду не повідомлялися та не доводилися. Крім того, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Outcome: partial