Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] через свого представника - адвоката Гордона Ігора Михайловича звернулися до суду із позовом до [PERSON] про встановлення ідеальних часток у спільній сумісній власності, в якому просять: постановити рішення, яким визнати право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] в наступних ідеальних частках: [PERSON] - 1/4 частка квартири; [PERSON] -1/4 частка квартири; [PERSON] - 1/4 частка квартири; [PERSON] - 1/4 частка квартири. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 31 жовтня 1994 року у спільній сумісній власності позивачів та відповідача знаходиться квартира [ADDRESS] загальною площею 38,2 кв.м., шо підтверджується завіреними копіями свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 31.10.1994 року та технічного паспорта даної квартири [ADDRESS] . Вищевказана квартира набута сторонами у власність в порядку приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Оскільки відповідач проживає в іншій області, спільного господарства з позивачами не веде, у позивачів виникла необхідність звернення до суду з позовом про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності на квартиру. Ухвалою суду від 28.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовнепровадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 23.02.2026 закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду. Позивачі в судове засідання не з`явились, від їх представника надійшла до суду заява, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити позов. Відповідач та його представник в судовому засіданні не заперечили щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши думку відповідача та його представника, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 31 жовтня 1994 року, виданого Львівською міською адміністрацією, позивачі та відповідач по справі є співвласниками квартири [ADDRESS] загальною площею 38,2 кв.м. Відповідно до Технічного паспорту на квартиру, виданого Львівським бюро технічної інвентаризації квартира складається з 1-ї житлової кімнати, кухні, вбиральні, коридору, вбудованої шафи, житлова площа квартири становить - 20,5 кв.м. загальна площа квартири становить 38,2 кв.м. Позивачами на адресу відповідача 15.08.2025 року скеровано звернення щодо укладення нотаріально-посвідченого договору виділення ідеальних часток у спільній сумісній власності на квартиру, однак відповіді на таке позивачами від відповідача не отримано. Відповідно до ч. 1ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4статті 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, ратифікованихЗаконом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно дост. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змістуст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно зі ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пленум Верховного Суду України у п.5 Постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Враховуючи встановлені судом обставини, рівність часток сторін, у відповідності до закону, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, суд дійшов висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне покласти судові витрати на позивачів. На підставі ст.ст. 355, 370, 372, 392 ЦК України та

Outcome: approved