Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

До Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] , поданий представником позивача адвокатом Бухтояровим Р.О., до відповідача [PERSON] , про стягнення аліментів на дитину та аліментів на утримання матері дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, що у період з 2024 року по травень 2025 вона проживала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання у них з відповідачем народився [INFO] син [PERSON] . Позивачка вказує, що після народження їх спільної дитини відповідач по справі фактично одразу перестав турбуватися про свого новонародженого сина, не утримував її та сина. Відповідач перестав взагалі приділяти увагу малолітньому сину, не займався із сином та не забезпечував. Відповідач відмовився від участі у вихованні свого сина. Увесь клопіт щодо забезпечення та виховання спільного сина лягли на її плечі. Призначена державою допомога, яку вона отримує, не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток їх спільної дитини та розвитку творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвитку обдарувань. Працювати вона не має можливості, оскільки постійно знаходиться біля дитини. Інших доходів, окрім призначеної допомоги, вона не має. Також позивачка зазначає, що між сторонами почалися сварки, розлад у стосунках, непорозуміння один одного, внаслідок чого подальше спільне життя стало суперечити її інтересам та інтересам спільної дитини. Та вказані обставини привели до постійних сварок та втрати почуття поваги та любові між ними. Після цього вона переїхала разом з сином на постійне проживання до своїх батьків в [ADDRESS] . Та з того часу відповідач жодного разу не приходив до дитини, життям та здоров`ям свого малолітнього сина, не цікавиться. При визначенні розміру аліментів позивачка [PERSON] просить врахувати, що відповідач по справі має стабільний дохід, який витрачає виключно на себе, проте офіційно не працює, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, у шлюб після розриву стосунків не вступав, інших неповнолітніх дітей, повнолітніх дочки, сина, відповідач не має. Позивачка вказує, що на даний час між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання їх малолітнього сина, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 9000,00 грн. щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , кошти на утримання позивачки у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, до досягнення сина [PERSON] , [INFO] , трьох років; стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] витрати, понесені позивачем у справі на правову допомогу у розмірі 14 000,00 грн. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 13.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) сторін. Відповідачу [PERSON] в ухвалі суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачу запропоновано подати відповідь на відзив протягом десяти днів з дня його отримання. 08.09.2025 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позов, викладений в редакції від 08.09.2025 року. Правом на подачу відповіді на відзив сторона позивача не скористалася. З відзиву відповідача [PERSON] вбачається, що позовні вимоги відповідач визнає частково, не заперечує щодо стягнення з нього на користь позивачки на утримання малолітнього сина [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. В частині заявлених позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання позивачки [PERSON] в сумі 5000,00 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 14000,00 грн. заперечує та вказує на те, що він офіційно не працевлаштований, отримує нерегулярний дохід орієнтовно 3000-4000 грн. в місяць, на сьогоднішній день він проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю мамою [PERSON] , [INFO] , яка відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 08.02.2023 року, є пенсіонером за віком, батьком [PERSON] , 1969 року народження, який відповідно до посвідчення №. [NUMBER] є особою з інвалідністю ІІ групи, братом [PERSON] , 2005 року народження, який є особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи по зору. Окрім цього, відповідно до посвідчення серії [NUMBER] він, відповідач по справі, є учасником бойових дій. Відповідач вказує, що він офіційно не працевлаштований, ніде не працює, офіційних доходів не має, та отримує нерегулярний, мінливий дохід, орієнтовно 3000-4000 грн в місяць. Посилається у відзиві на положення Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких загальний розмір відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Та вказує, що відповідно вимога позивачки про стягнення з нього аліментів в сумі 9000,00 грн., не відповідає вимогам чинного законодавства, вважає, що розмір аліментів є необґрунтовано, позивачем не враховано його реального матеріального положення та інші істотні обставини, які мають значення для вирішення подібного роду питань. Та виходячи з норм права, саме на позивачці у даному випадку лежить обов`язок доведення можливостей відповідача сплачувати аліменти. Відповідач вважає, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про його матеріальне становище та спроможність сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Та у відзиві зазначає, що він не відмовляється від утримання свого сина, проте вважає, що необхідним та достатнім для забезпечення потреб сина є сума аліментів в розмірі 2000,00 грн. Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки в розмірі 5000,00 грн. до досягнення сином [PERSON] трьох років, відповідач вказує на те, що на даний час він офіційно не працевлаштований та отримує нерегулярний, мінливий дохід, орієнтовно 3000-4000 грн в місяць, намагається фінансово допомагати своїм близьким родичам, які є пенсіонерами та особам з інвалідністю. Відповідач звертає увагу, що з позивачкою він не перебував офіційно у шлюбі, вони тільки проживали разом протягом короткого періоду часу. Та позовні вимоги в цій частині вважає необгрунтованими, суму аліментів, які просить стягнути позивачка на своє утримання, є захмарною та для нього непосильною та просить в цій частині позову відмовити. Щодо стягнення витрат, понесених на правову допомогу у розмірі 14 000,00 грн, відповідач посилається на ті обставини, що стороною позивача наданий завищений розрахунок часу наданих послуг та неспівмірність їх зі складністю справи, та окрім позовної заяви, адвокат позивача інших заяв та клопотань з процесуальних питань подавав. Та у відзиві відповідач просить задовольнити рішення щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., а в іншій частині позову щодо стягнення з нього аліментів на утримання позивачки в сумі 5000,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 14000,00 грн. просить відмовити. Повно та всебічно дослідивши надані стороною позивача документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги, вивчивши поданий відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву з доданими до відзиву документами, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, та від спільного проживання у сторін народився [INFO] син [PERSON] , та вказані обставини відповідачем не оспорюються. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.04.2025 року (а.с.12), [PERSON] народився [INFO] в м.Ужгород Ужгородського району Закарпатської області, та у вказаному свідоцтві в графі «мати» вказана [PERSON] , позивачка у справі, а в графі «батько» зазначений [PERSON] , відповідач у справі, та батьківство стосовно вказаної дитини відповідачем не оспорено. Відповідно до довідки Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 08.07.2025 року за вих.№ 542/03-10, [PERSON] та малолітній [PERSON] , [INFO] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] та вказані обставини відповідачем не оспорюється. Вирішуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги про стягнення аліментів на своє утримання та на утримання малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до вимог ч.ч.2,4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тож, право на утримання дружина має незалежно від того, чи проживає вона разом з чоловіком і чи погоджується він на добровільне надання матеріальної допомоги. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Суд зауважує, що тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. З врахуванням правових висновків Верховного Суду, зокрема висловленого в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі №904/5726/19 у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у єдиній твердій грошовій сумі за вибором позивача. При цьому суд враховує те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей і відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своїх дітей. Однак позивач не надала доказів на підтвердження наявності у відповідача стабільного доходу, і не довела спроможності відповідача сплачувати аліменти на дитину у визначеній нею твердій грошовій сумі. Згідно вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У позові [PERSON] стверджує про імперативність її права на отримання аліментів, суд погоджується з такими доводами позивача. Але при вирішенні справ про стягнення аліментів позивач зобов`язаний також довести бажаний розмір аліментів, а не лише вказати певний розмір, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Посилання позивача на те, що відповідач працює, має дохід стабільний дохід, суд оцінює критично. Жодних належних та допустимих доказів цим обставинам позивачем суду не надано. Доказів про розмір доходу або витрат відповідача матеріали позовної заяви не містять. Положеннями ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» в редакції від 03.12.2025 року № 4695-IX визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2817,00 гривень. Позивачем не надано суду належних доказів, що станом на час розгляду даної справи відповідач працює та отримує стабільний дохід, має постійне джерело прибутку. Крім того позивачем не надано доказів, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача у добровільному досудовому порядку, а тому суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Посилання позивачки [PERSON] на те, що саме така сума, яка зазначена нею у позові, буде об`єктивною для утримання як дитини, так і дружини, не є підставою для стягнення аліментів у вказаній позичкою твердій грошовій сумі. Тому підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини саме у розмірі, зазначеному позивачкою, суд не вбачає. При цьому, суд приймає до уваги ті обставини, що як вбачається з довідки виконкому Тур`є-Реметівської сільської ради № 51 від 03.09.2025 року, відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] , [INFO] , який є особою з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання, протипоказана важка фізична праця, потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 11.01.2024 року, та довідки МСЕК серії ЗАК № 051105 від 21.06.2016 року, також з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка є особою непрацездатного віку, пенсіонер за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 08.02.2023 року, а також з братом [PERSON] , 2005 року народження, який є особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи по зору, що вбачається з посвідчення серії [NUMBER] від 25.03.2025 року. Окрім цього, як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] від 26.12.2023 року, відповідач [PERSON] є учасником бойових дій. Відповідно до довідки Тур`є-Реметівської сільської ради №762 від 03.09.2025, відповідач [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , дійсно не працює з 24.07.2018 року, станом на дату видачі довідки (підстава: трудова книжка серії [NUMBER] від 30.12.2011 року). Згідно наданих відповідачем відомостей про доходи, сформованих Пенсійним фондом України за період з 2011-2024 рр. вбачається, що у звітному періоді з 01.01.2024 року по 01.04.2024 року відповідач отримав дохід у загальному розмірі 164762,64 грн. З відомостей, отриманих судом з Державного реєстру платників податку, за період з 1 кварталу 2025 року по 1 квартал 2026 року вбачається, що відповідач [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у 4-му кварталі 2025 року мав дохід в сумі 2762,44 грн, у першому кварталі 2026 року отримав дохід в загальній сумі 20718,33 грн. З урахуванням принципів розумності та справедливості, дослідивши докази сторін, долучені до матеріалів справи, щодо їх належності та допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає достатньою сумою аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 3000,00 гривень щомісячно, що не є заздалегідь непомірним для сплати відповідачем та буде в достатній мірі відповідати заявленим позивачем потребам утримання малолітньої дитини, з огляду на законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до шести років. При визначенні цього розміру суд виходить з того, що позивачка теж має нести не менші витрати на утримання своєї малолітньої дитини, ніж відповідач, і має можливості для цього. При визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З огляду на те, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю, та з урахуванням вартості продуктів харчування, інших речей першої необхідності, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також відсутність відомостей про доходи чи витрати позивача, з урахуванням заперечень відповідача щодо заявленого розміру аліментів, викладених у відзиві на позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання однієї малолітньої дитини аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, як це передбачено ч.2 ст.183 СК України. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали цивільної справи №304/1821/25, враховуючи майновий стан відповідача та іншій обставини, виходячи із засад розумності, справедливості, пропорційності та приймаючи до уваги законодавчо встановлений обов`язок обох батьків надавати допомогу на утримання дитини та на утримання матері дитини, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню частково та з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача по справі, а також приймаючи до уваги матеріальне становище позивачки, яка має на утриманні малолітнього сина, та тих обставин, що позивачка на теперішній час не працює, враховуючи вік малолітнього сина, постійного та регулярного заробітку немає, окрім виплат державної соціальної допомоги на дитину, та у позивачки відсутнє самостійне джерело існування, оскільки позивачка знаходиться по догляду за малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який не досяг трирічного віку. Крім того, враховуючи матеріальний стан відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, який на теперішній час офіційно не працевлаштований, особою з інвалідністю не являється, має на утриманні батьків пенсіонерів та брата, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, та у поданому відзиві відповідач просить зменшити розмір аліментів, визначених позивачкою в сумі 9000 грн. на утримання малолітнього сина, та суд вважає, що відповідач на теперішній час має можливість сплачувати аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі твердої грошової суми 3000 гривень щомісячно та на утримання матері дитини також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти на утримання [PERSON] щомісячно в розмірі твердої грошової суми 3000 гривень, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Та, приймаючи до уваги ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання малолітнього сина [PERSON] сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, малолітній [PERSON] на теперішній час перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивачки [PERSON] , внаслідок чого остання опинилася у скрутному матеріальному становищі та утримувати малолітнього сина та забезпечувати йому належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому суд вважає за необхідне заявлений позивачкою [PERSON] позов задовольнити частково за вищенаведеними обґрунтуваннями. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнав за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до приписів статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат за заявленими [PERSON] позовними вимогами в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.ч.1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами 1, 3, 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом частин 5 та 6 вказаної статті, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що між позивачкою [PERSON] та адвокатом Бухтояровим Романом Олександровичем укладено Договір про надання правничої допомоги від 23.07.2025 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с.19-20). Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (часть 4). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Позивачкою [PERSON] на підтвердження понесених судових витрат надано суду Договір про надання правничої допомоги від 23.07.2025 року (а.с.19-20), Акт виконаних робіт по Договору про надання правничої допомоги від 23.07.2025 року, відповідно до якого адвокат Бухтояров Р.О. надав замовнику [PERSON] юридичні послуги на загальну суму 14 000,00 грн., та як зазначено в Акті, адвокатом витрачено 10 годин часу (а.с.21); копію квитанції до прибуткового касового ордеру №1325 від 23.07.2025 року, відповідно до якої адвокатом Бухтояровим Р.О. прийнято від [PERSON] 14 000 грн. за надання правничих послуг, на підставі Договору про надання правничої допомоги від 23.07.2025 року (а.с.22). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених позивакою Комар О.Ю. судових витрат на професійну правничу допомогу. Як встановлено судом, за наданням професійної правничої допомоги Комар О.Ю. у справі № 304/1821/25 (провадження № 2/304/728/25) за пред`явленим нею цивільним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в інтересах позивачки [PERSON] діє адвокат Бухтояров Р.О., повноваження якого підтверджуються Договором про надання правничої допомоги від 23.07.2025, Ордером про надання правової допомоги серії АО №1000420 від 30.07.2025 року (а.с.23). Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, представників сторін, досліджувані докази становлять незначний обсяг), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, пропорційності задоволених позовних вимог, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката мають складати 3000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача Відповідно до положень п.3. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини (дві позовні вимоги майнового характеру), відповідно до положень ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в сумі 2422,40 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, згідно положень ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial