Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернувся через свого представника до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на наступне. 21.06.2005 позивачем у власність було придбано автомобіль моделі «Skoda Octavia Tour» № кузова [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля № Б-М-МАФ 06/05 від 21.06.2005. 16.10.2008 між позивачем та відповідачем біло зареєстровано шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.06.2017 було розірвано. Сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 24 лютого 2022 року росія розв`язала відкриту повномасштабну війну проти України. За взаємною згодою сторонами по справі було прийнято рішення вивезти спільних дітей за кордон з метою збереження їх життя та здоров`я. Для більш комфортного переїзду дітей в іншу країну позивач надав власний автомобіль відповідачу з домовленістю подальшого його повернення після прибуття на територію України та 22.03.2022 відповідач разом із неповнолітніми дітьми на автомобілі позивача виїхала до Республіки Польщі, де перебували там по травень 2022 року, в червні 2022 року відповідач з дітьми переїхала до Литви.19.02.2024 відповідач разом із дітьми повернулась із Республіки Литви на територію України автобусом. Після приїзду із-за кордону діти проживають разом із позивачем, перебувають на повному його утриманні та вихованні. Позивач відразу після приїзду своєї колишньої дружини неодноразово звертався до неї із вимогою повернути спірний транспортний засіб, оскільки даний автомобіль належить йому на праві приватної власності, придбаний ним до реєстрації їхнього шлюбу і необхідний йому для переміщення по місту та за його межами, оскільки має поважний вік і незадовільний стан здоров`я. На даний час позивачу достовірно відомо, що автомобіль перебуває у володінні відповідачки, яка відмовляється повернути його йому, як власнику. В свою чергу, утримання автомобіля відповідачкою є незаконним та порушує право власності позивача. Враховуючи викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить з урахуванням уточнених вимог витребувати у відповідача автомобіль моделі «Skoda Octavia Tour», № кузова [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] , ДНЗ [NUMBER] , зобов`язавши її повернути позивачу даний транспортний засіб у володіння, а також стягнути судові витрати. 1.2. Представник відповідачки надав до суду відзив, в якому вказав, що з метою виїзду за кордон відповідачем отримано від позивача транспортний засіб моделі «Skoda Octavia Tour» № кузова [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] . Разом з транспортним засобом позивачем добровільно та з власної волі було передано технічний паспорт на автомобіль та ключі від нього. Спірний транспортний засіб вибув з володіння позивача за його волею, так як він передав відповідачу автомобіль у безоплатне користування, а тому спірне рухоме майно не підлягає витребуванню у добросовісного набувача - [PERSON] на підставі віндикаційного позову, оскільки вибув з володіння власника за його волею. 1.3. У відповіді на відзив представниця позивача вказала, що безоплатне користування автомобілем в Україні оформлюється шляхом укладення відповідного договору, який дозволяє передати автомобіль у тимчасове користування без оплати, при цьому право власності залишається за власником. Жодного належного та допустимого доказу щодо передачі відповідачу спірного транспортного засобу у безоплатне користування стороною відповідача до суду не подано. 1.4. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, які викладені у позові та відповіді на відзив та просили позов задовольнити з урахуванням уточнених позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, які викладені у відзиві. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Судом встановлено, що з 21.06.2005 позивач є власником автомобіля моделі «Skoda Octavia Tour» № кузова [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля № Б-М-МАФ 06/05 від 21.06.2005, угодою про гарантійні зобов`язання до договору купівлі-продажу автомобіля № Б-М-МАФ 06/05 від 21.06.2005, актом прийому-передачі від 22.06.2005, накладною № 61 від 22.06.2005. 2.2. 16.10.2008 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.06.2017 у справі № 712/6555/17було розірвано. Рішення набрало законної сили 04.08.2017. Сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.12.2008 та [NUMBER] від 05.04.2024. Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.05.2025 у справі № 707/1824/24 вирішено: визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] за місцем фактичного проживання останнього; припинити стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, що були присуджені до стягнення згідно рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 21.09.2017р., починаючи з 01 липня 2024 року, тобто із дня звернення до суду з позовом; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 липня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили 20.06.2025. 03.07.2025 постановою державного виконавця Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження № 78500465 на підставі виконавчого листа № 707/2824/24 виданого 20.06.2025 Черкаським районним судом Черкаської області. 18.07.2025 постановою державного виконавця Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) накладено арешт на грошові кошти [PERSON] в рамках виконавчого провадження № 78500465 відкритого на підставі виконавчого листа № 707/2824/24 виданого 20.06.2025 Черкаським районним судом Черкаської області. Згідно з розрахунком заборгованості виданого державним виконавцем Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №45960/8 від 05.08.2025, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.08.2025 становить 55262,63 грн. 2.3. 21.10.2024 позивач звернувся із заявою до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області з проханням оголосити в розшук транспортний засіб, який належить йому на праві приватної власності, оскільки він перебуває у володінні його колишньої дружини. 21.11.2024 [PERSON] отримав від Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області відповідь на звернення № 69985-2024 (160607) згідно якої за результатами перевірки не виявлено даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, підстави для внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні. Окрім того, на поштову адресу позивача була надіслана довідка про результати звернення (CO № 61896 від 21.10.2024 р.) в якій повідомлено, що відносно [PERSON] складено адміністративний протокол за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП за вчинення можливого економічного насильства в перешкоджанні користування майном [PERSON] 24.12.2024 постановою Соснівського районного суду міста Черкаси по справі № 712/14483/24 провадження но справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 27.01.2025 позивач звернувся до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області із заявою про внесення відомостей до СРДР за ст. 190 КК України. 20.02.2025 [PERSON] отримав від Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області відповідь на звернення № 38169-2025, згідно якої за результатами перевірки не виявлено даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, підстави для внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні. 27.03.2025 позивач звернувся до відповідача із листом-вимогою в якому вимагав протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання цього повідомлення повернути йому автомобіль моделі «Skoda Octavia Tour» № кузова [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] , який належить йому на праві приватної власності. 11.04.2025 позивачу надійшло повідомлення від AT «Укрпошта», що лист адресований [PERSON] повернувся на відділення як не отриманий. Відповідно до відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградських областях від 10.02.2025 за вих. № 31/31/14/129-аз/05-2025-128-2025 автомобіль моделі «Skoda Octavia Tour» № кузова [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] зареєстрований за позивачем [PERSON] . 3.Релевантні джерела права 3.1. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. 3.2. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України. Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України. Крім того, правовий аналіз положень статті 387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до не власника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц вказано, що "аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник". Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється, зокрема, для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №653/1096/16 (пункт 43). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Сторонами за віндикаційним позовом є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. З досліджених доказів судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником легкового автомобіля марки «Skoda Octavia Tour» № кузова [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] . Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказував, що спірний автомобіль він передав [PERSON] лише у тимчасове користування, з метою вивозу відповідачем спільних дітей за кордон після початку воєнних дій на території України. Наміру відмовлятися від права власності на нього не мав та не бажав його відчужувати, тобто майно вибуло з його володіння поза його волею. Крім того, жодних правочинів щодо розпорядження та відчуження належного йому транспортного засобу позивач не вчиняв та не підписував. У письмових запереченнях проти позову стороною відповідача визнано ту обставину, що позивач [PERSON] передав у безоплатне користування спірний транспортний засіб відповідачу [PERSON] , а також свідоцтво про відповідну реєстрацію автомобіля та ключі від нього з метою виїзду за кордон. Тобто стороною відповідача визнано факт передачі саме відповідачу [PERSON] у користування спірного транспортного засобу. При цьому представник відповідача, на обґрунтування своїх заперечень проти позову, не надав належних і допустимих доказів, що спірний автомобіль перебуває у відповідачки на підставі укладеної з власником угоди. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Твердження сторони відповідача про те, що належний позивачу автомобіль вибув із його володіння за його волею, оскільки [PERSON] передав належний йому автомобіль [PERSON] не заслуговує на увагу, оскільки позивач передав [PERSON] належний йому автомобіль «Skoda Octavia Tour» д.н.з [NUMBER] лише у тимчасове користування, що не може свідчити про те, що позивач відмовлявся від права власності на нього, бажав зміни права власності на належний йому автомобіль та не погоджував з відповідачкою можливість експлуатації автомобіля та продажу належного йому майна. Твердження представника відповідача про те, що [PERSON] є добросовісний набувач і фактична передача спірного транспортного засобу разом із реєстраційними документами є правомірним способом набуття у володіння відповідачкою щодо набутого у такий спосіб автомобіля, є необґрунтованими, адже воно можливо лише в разі правомірного володіння річчю. Тобто, поняття «володіння», використане в глава 31 ЦК України (статті 397-400 ЦК України) ґрунтується на ідеї існування двох типів володіння - фактичного володіння і права володіння. Суб`єктом фактичного володіння є володілець чужого майна, який фактично тримає його у себе. Суб`єктом права володіння чужим майном фактично є будь-яка особа, якій належить чуже майно на певному правовому титулі. Фактичне панування полягає у владарюванні матеріальним об`єктом незалежно від юридичного титулу, тобто воно може поєднуватися з юридичним володінням або існувати без нього. В силу статті 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18)). В даному випадку відповідачка володіє річчю автомобілем позивача неправомірно, адже заволоділа ним без достатньої на те правової підстави. Отже, у даній справі встановлено відсутність юридичних підстав для збереження автомобіля відповідачкою надалі. Суд звертає увагу, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном набувачем без правових підстав, тобто недобросовісним набувачем, передбачено ст. 387 ЦК України, а право власника витребувати своє майно від добросовісного набувача передбачено у ст. 388 ЦК України і є обмеженим. Посилання сторони відповідача на висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 19 липня 2023 року у справі № 753/18555/19 (провадження № 61-4246св23), від 11 грудня 2023 року, справа № 752/5281/20, провадження № 61-1371 сво 23, є необґрунтованими, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача із застосуванням правового механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України. У даній справі [PERSON] , як власник майна, який здійснює захист порушеного права власності, за обставин цієї справи, правомірно звернувся з позовом про захист свого права власності на автомобіль до [PERSON] , яка без достатньої правової підстави ним володіє. Такі вимоги відповідають положенням статей 387 ЦК України. За таких обставин, оскільки спірний автомобіль було отримано відповідачкою та останньою не повернуто позивачу, правова підстава для подальшого користування чи володінням автомобілем у відповідачки відсутня, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачкою суду надано не було, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, про необхідність захисту порушених прав позивача шляхом витребування спірного майна з чужого незаконного володіння відповідача. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією від 24.02.2025 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 03.06.2025 про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved