Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Адвокат Тинів Ігор Дмитрович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , 15.11.2024 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21.11.2024 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.04.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач [PERSON] є фактичною власницею 3/10 частки житлової квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності за законом №3506 від 17.09.2021 року. Окрім позивача, співвласниками вищезазначеної квартири є її племінниця [PERSON] , яка фактично володіє 2/10 частки житлової квартири, та сестра позивача - [PERSON] , яка володіє 5/10 частки житлової квартири. Позивач намагалася потрапити у квартиру [ADDRESS] , проте їй це не вдалося, оскільки замки у дверях замінені. Відповідачі відмовилися надавати позивачу копію нових ключів та проігнорували той факт, що позивач є також співвласницею зазначеної квартири. Зазначена квартира є трьохкімнатною, а тому співвласники можуть між собою встановити порядок користування кімнатами у квартирі. В даному випадку встановлення окремого (роздільного) користування житловими кімнатами між трьома співвласниками є технічно можливим, оскільки усі три житлові кімнати є ізольовані з окремими входами і потрапити до них можна через коридор квартири, який залишається у спільному користуванні. На підставі зазначених обставин, позивач просить суд встановити порядок користування вищевказаною квартирою відповідно до належних часток співвласників, а саме виділити в роздільне користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,3 кв. м. у квартирі [ADDRESS] , а нежитлові приміщення: кухню площею 5,91 коридор площею 6,6 кв м, ванну кімнату площею 2,1 кв.м., туалет площею 1,1 вбудовану шафу площею 0,7 кв м. залишити у спільному користуванні усіх співвласників. Судові витрати покласти на відповідачів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Семків М.Н. скористався правом подання відзиву на позов, в якому щодо задоволення позовних вимог заперечив, зазначив, що відповідачу [PERSON] на підставі права власності належить 1/5 частки квартири [ADDRESS] . В зазначеному помешканні зареєстровані відповідач- [PERSON] з двома неповнолітніми дітьми, іншому відповідачу- [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача належало 1/2 частки даної квартири, а після смерті [PERSON] за свідоцтвом про спадщину відійшло ще 1/10. Таким чином [PERSON] належить всього 3/10 частки в спірній квартирі. З врахуванням наведеного відповідачам сукупно належить 7/10 часток в спільній квартирі, а позивачу 3/10. В даній квартирі зареєстровані та проживають відповідач- [PERSON] з сином [PERSON] . Також зареєстрована відповідач- [PERSON] з двома неповнолітніми доньками. За місцем їхньої реєстрації знаходяться їх особисті речі та грошові кошти. З позивачкою відповідачі та [PERSON] не підтримують жодних стосунків, а остання має інше місце проживання. Щодо користування позивачкою своєю часткою, то відповідачі ніколи не чинили перешкод в користуванні спільною частковою власністю, а позивач жодного разу не з`являлась до квартири та не намагалась користуватись своєю часткою в спільному частковому майні. 21.02.2024р. Івано-Франківський міський суд по справі № 344/19849/23 вже виніс судове рішення, який відмовив позивачу у задоволені позову про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Дане судове рішення набрало законної сили відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 18.04.2024р. Зокрема, рішенням було встановлено, що окрім визначення часток права власності на спірну квартиру, в ній також зареєстровано: двоє співвласників [PERSON] (сестра позивача, мати відповідача) з 1988 року, [PERSON] (відповідач) з 2007 року, та двоє неповнолітніх дітей. Позивач, будучи співвласницею 3/10 не виділених часток в натурі житлової квартири не зареєстрована в ній та не проживає там з 2003 року. З цього періоду часу не встановлено жодних перешкод зі сторони інших співвласників. Саме тому судом було відмовлено у позові. При загальному розмірі спільної квартири 64 кв.м. та 3/10 частки позивача, площа яку можна виділи в користування складає 18 кв. м. При цьому слід врахувати інтереси інших вже зареєстрованих осіб, а саме двох співвласників, зареєстрованого [PERSON] , який є учасником бойових дій та двох неповнолітніх дітей. З врахуванням вже зареєстрованих 5 осіб в даному помешканні та житловій нормі встановленій ст. 48 ЖК України - 13,63 м.кв. ( а це вже на 5 осіб складає 68,25 кв.м.) з врахуванням неприязних стосунків, які склались між сторонами вважають за неможливе встановлення окремого порядку користування з позивачем спільною квартирою. Тому вважають, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. На підставі наведеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволені позову. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі позивача та представника за наявними матеріалами справи, позов підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Семків М.Н. в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про здійснення розгляду справи за відсутності сторони відповідача на підставі поданого відзиву. Заперечив щодо задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце розгляду справи належним чином за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується наявним в матеріалах справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно із статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до змісту статей 12, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частинами 1, 2 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. За приписами частини 1 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» передбачено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності виданої Госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду від 06.02.2003 р., квартира за адресою [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а.с.12-13). Відповідно до копії технічного паспорта, квартира [ADDRESS] , загальною площею 61.6 кв.м, складається із 3 (трьох) житлових кімнат (17.4 кв.м, 17.3 кв.м, 10.5 кв.м), кухні 5,9 кв.м, ванної кімнати 2,1 кв.м., туалетом 1,1 кв.м., коридором 6,6 кв.м., вбудованої шафи 0,7 кв.м. (а.с.17-20). Згідно довідки №23583 від 13.11.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.110). Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] належить: [PERSON] 1/10 частки; [PERSON] 1/10 частки; [PERSON] 1/5 частки; [PERSON] - 1/5 частки; [PERSON] 1/5 частки; [PERSON] 2/5 частки (а.с.14-16). Як зазначено у відзиві на позовну заяву, 1/5 частки [PERSON] перейшла у власність - [PERSON] . Стороною позивача цієї обставини не заперечено. Таким чином, суд вважає встановленим, що між сторонами частки у спірній квартирі, яка складається із трьох житлових кімнат (17.4 кв.м, 17.3 кв.м, 10.5 кв.м), розподілені наступним чином: - позивачу [PERSON] - належить 1/10+1/5, тобто 30 %; - відповідачу [PERSON] - належить 1/5, тобто 20 %; - відповідачу [PERSON] - належить 1/10+2/5+1/5, тобто 50%. З урахуванням того, що житло належить трьом власникам і складається з трьох житлових кімнат, логічним було б закріпити за кожним із них по одній кімнаті, залишивши нежитлові приміщення у спільному користуванні. Проте проблемним є те, що площі наявних кімнат не ідеально співвідносяться із частками власників, а між власниками добровільної згоди немає. Також, сторона відповідача [PERSON] посилається на те, що житло використовується для проживання дітей відповідачів, що з їхньої точки зору унеможливлює виділення кімнат у роздільне користування з дотриманням норм житлової площі та дотриманням інтересів дітей. Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує наступне. Вагомим є те, що в даній справі щодо задоволення позовних вимог заперечила тільки відповідач [PERSON] , частка якої у власності є найменшою (20%). Тому, запропонований позивачкою виділ не може порушувати її права, так як навіть найменша житлова кімната (10.5 кв.м) - приблизно буде співставна з її часткою власності. В свою чергу, відповідачка [PERSON] , частка власності якої є найбільшою (50 %), правом відзиву на позовну заяву не скористалася, цим самим не заперечила щодо запропонованого позивачем варіанту вирішення спору. Щодо позиції представника відповідача [PERSON] про врахування інтересів дітей відповідачів, які зареєстровані та проживають у квартирі, то діти мають право користування квартирою з урахуванням частки власності їх батьків. Не правильним буде ігнорувати права власності позивача на квартиру, мотивуючи наявністю дітей у відповідачів (співвласників). Позивач не відповідає за дітей відповідачів і немає обов`язку забезпечувати їх житлом. Слід враховувати, що мова йде про виділ однієї кімнати з трьох, при цьому у спільному користуванні залишається нежитлові приміщення, якими в більшості будуть користуватися відповідачі та члени їх сім`ї, так як по факту їх більше зареєстровано та проживає там. При вирішенні спору, в цьому наявний певний компенсаційний механізм, адже позивач, претендуючи на більшу кімнату, водночас менше від інших співвласників та членів їх сімей використовує місця загального користування (коридор, кухню, ванну, туалет). Також уваги не заслуговує та обставина, що позивач проживає в іншому житлі, оскільки факт не проживання не зменшує обсяг прав власності. Власник майна вправі розпоряджатися ним на власний розсуд. До уваги береться те, що, за умови проживання трьох співвласників та їх сімей у трьохкімнатній квартирі, розумним буде виділити в окреме користування кожній із сімей окрему кімнату, де вони окремо зможуть проживати та зберігати свої речі. Збереження ізольованого приміщення за кожним із співвласників об`єктивно є фактором який мінімізує наявність конфліктних ситуацій, сприяє дотриманню прав та обов`язків між всіма співмешканцями. За сукупності вищевказаних обставин, суд вважає, що не виділення позивачу в роздільне користування окремої житлової кімнати, за наявності в її власності 30% житла (значна частка), є порушенням її права користування власністю. Водночас, відмова у позові, з мотивів не ідеальності часток та житлових площ, була б формальним підходом до вирішення реального спору. Слід враховувати, що при такій відмові спір між сторонами не зникає та може породжувати різного роду конфліктні ситуації. Суд зазначає, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира (статті 379, 382 Цивільного кодексу України). Права власника квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України, статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, зокрема те, що спірна квартира має трьох співвласників та складається із 3 (трьох) житлових кімнат площею 17.4 кв.м, 17.3 кв.м, 10.5 кв.м, а також враховуючи відсутність заперечення відповідача [PERSON] , часта якої у спірному житлі є найбільшою, суд приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] , шляхом: виділу позивачу, як співвласнику, у роздільне користування житлову кімнату площею 17,3 кв. м.; а нежитлові приміщення: кухню 5,9 кв.м, ванну кімнату 2,1 кв.м., туалет 1,1 кв.м., коридор 6,6 кв.м., вбудовану шафу 0,7 кв.м.,- залишити у загальному (спільному) користуванні усіх співвласників. На переконання суду, такий порядок користування спірною квартирою враховує баланс інтересів співвласників та забезпечує рівні умови здійснення ними своїх прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1211.20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved