Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

ТОВ "СВЕА ФІНАНС" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2091389 від 12.02.2025 року в розмірі 34 469,24 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору укладеного в електронній формі з ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ", з урахуванням додаткової угоди до нього, відповідачка отримала кредит у загальному розмірі 7 300 грн., зі строком користування 360 календарних днів та зі сплатою процентів за користування кредитом за стандартною ставкою у розмірі 1 % за день користування кредитом, яка застосовується протягом строку, на який надається кредит. Окрім того, умовами кредитного договору передбачено, що у разі несплати тіла кредиту та процентів відповідно до термінів, встановлених в графіку платежів, нараховується неустойка. В подальшому, 30.09.2025 року між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та ТОВ "СВЕА ФІНАНС" було укладено договір факторингу № 01.02-3/25, відповідно до якого ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" передало (відступило) на користь ТОВ "СВЕА ФІНАНС" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] в розмірі 34 469,24 грн., з яких: 6 689,94 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 179,30 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, 14 600 грн. - сума заборгованості за неустойкою. Позивач зазначає, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідачки за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), вказаної позичальником у кредитному договорі. Вказує, що у порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та допустила виникнення заборгованості, розмір якої станом на день звернення до суду становить 34 469,24 грн., яка складається з: 6 689,94 грн. - заборгованість за тілом кредитом; 13 179,30 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 14 600 грн. - неустойка. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 469,24 грн., а також судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. Ухвалою суду від 24.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду разом з позовом клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідачка заперечила проти позову та просила у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що у період виникнення кредитних зобов`язань вона перебувала у скрутному матеріальному становищі, не мала постійного джерела доходу, окрім того 17.04.2025 року вона розірвала шлюб, змінила своє прізвище на дошлюбне, та після розірвання шлюбу самостійно здійснює виховання та утримання малолітньої дитини, що ускладнило можливість своєчасного виконання фінансових зобов`язань. Зазначила, що у неї не було умислу на ухилення від виконання кредитних зобов`язань. Вважає, що позивачем належним чином не доведено перехід до нього права вимоги за укладеним між нею і первісним кредитом (ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ») кредитним договором. Крім того, в обгрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачем не було дотримано процедури повідомлення її як боржника про відступлення права вимоги, оскільки вона не отримувала будь-яких повідомлень з даного приводу, відтак вважає вимоги позивача заявлені до неї передчасно. Вважає, що в неї існує грошове зобов`язання на підставі кредитного договору №2091389 від 12.02.2025 р. у розмірі 19 869,24 грн., в тому числі: 6 689,94 грн. - тіло кредиту, 13 179,30 грн. - відсотки за користування кредитними коштами, перед первісним кредитором (ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»), а не перед позивачем. Крім того, посилаючись на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вказує на неправомірність нарахування неустойки в період дії воєнного стану за несвоєчасне виконання нею зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З досліджених судом доказів встановлено, що 12.02.2025 р. між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2091389 в електронній формі, згідно якого відповідачці надано кредит у розмірі 3 300 грн. на особисті потреби, строком на 360 календарних днів (періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 6 днів), та зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою у розмірі 1 % за день користування кредитом (стандартна), яка застосовується протягом всього строку (пункти 1.1-1.6 кредитного договору). Окрім того, умовами кредитного договору передбачено, що у разі несплати тіла кредиту та процентів відповідно до термінів, встановлених у графіку платежів, нараховується неустойка у вигляді штрафу в розмірі 495 грн. на третій день неналежного виконання, та у розмірі 99 грн. починаючи з четвертого дня за кожний день неналежного виконання (п.6.4 кредитного договору) (а.с.12). 13.02.2025 року між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та [PERSON] було укладено додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору № 2091389 від 12.02.2025 року, відповідно до якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 4 000 грн., у зв`язку з чим загальна сума кредиту складає 7 300 грн., та інші умови кредитного договору залишено без змін. На підтвердження факту укладення кредитного договору позивачем також надано паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, та у паспорті кредиту містяться аналогічні умови щодо суми і строку кредиту та процентів за користування кредитними коштами, а також графік платежів та інформаційне повідомлення про передачу позичальником персональних даних, підписані відповідачкою за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора (а.с.15 на звороті - 18). Згідно п.п.7.1-7.4 кредитного договору, цей договір укладається за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника в ІКС товариства здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, що є електронним підписом позичальника та направлений товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний останнім при вході/протягом періоду обслуговування в товаристві та/або з використанням інших електронних даних каналів комунікації, що будуть забезпечувати перевірку товариством автентичності позичальника. Код доступу/інші електронні дані можуть надсилатися у вигляді смс-повідомлень або з використанням месенджерів (Viber, Telegram, тощо) або через здійснення телефонного дзвінка, повідомлення на електронну пошту, тощо. Перед укладенням цього договору товариством була здійснена відддалена ідентифікація та верифікація позичальника з метою надання фінансових послуг. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного у п.1.3 договору, а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, договір продовжує діяти до повного виконання позичальником зобов`язань за ним. Цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи з відтиском печатки, що відтворений шляхом електронного копіювання, в особистий кабінет позичальника для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється позичальнику на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІКС товариства. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис позичальника на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Відповідно до п.9.6 кредитного договору,підписуючи договір позичальник підтверджує, що перед його укладенням їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч.1, 2, 4, 5 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та розміщена на веб-сайті товариства. Позичальник підтверджує, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Позичальник підтверджує, що дані, які стосуються її особи (дані паспорту, РНОКПП, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього договору є актуальними, правильними та відповідають дійсності. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного договору відповідачкою не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. Тобто, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, відповідачка підтвердила, що вона погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст. Враховуючи, що згідно вищевказаних положень кредитного договору, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню первісним кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Оскільки [PERSON] , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки і цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідачка не оспорює факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у розмірі, вказаному у кредитному договорі. З доводів позивача та досліджених судом доказів встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання та надав відповідачці кредитні кошти у загальному розмірі 7 300 грн., які було перераховано на картковий рахунок згідно реквізитів, вказаних [PERSON] при оформленні кредитного договору, що відповідачкою не заперечується та об`єктивно підтверджується довідками платіжного оператора сервісу онлайн платежів ТОВ "Універсальні платіжні рішення" № 20250930-8815 та №20250930-8816 від 30.09.2025р. (а.с.37-38). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачкою кредиту у ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ". Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи судом встановлено, що 30.09.2025 року між ТОВ "СВЕА ФІНАНС" та ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" укладено договір факторингу №01.02-39/25, згідно якого останнє відступило на користь ТОВ "СВЕА ФІНАНС" право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів, згідно реєстру боржників, в тому числі відносно відповідачки [PERSON] в розмірі 34 469,24 грн., в тому числі: 6 689,94 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 179,30 грн. сума заборгованості за відсотками, 14 600 грн. сума заборгованості за неустойкою, що підтверджується договором факторингу №01.02-39/25 від 30.09.2025 року та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 30.09.2025 року (а.с.39-54). Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідачка в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила повне погашення основної суми заборгованості та не повернула грошові кошти, отримані в кредит. Згідно розрахунку заборгованості борг [PERSON] за тілом кредиту становить 6 689,94 грн. (7 300 грн. 610,06 грн. (сплачено відповідачкою в погашення заборгованості) = 6 689,94 грн.). Відповідачка не надала суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості за тілом кредиту, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідачки, приймається судом як достовірний. Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачкою не спростована, а відтак у позивача, як нового кредитора, виникло право вимагати повернення позики у розмірі 6689,94 грн. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за тілом кредиту, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Отримавши кредитні кошти, відповідачка погодилася сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договором, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України. Згідно з частиною першою ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17). Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору сторони досягнули спільної згоди та встановили розмір відсотків 1 % за день користування кредитом (стандартна процентна ставка), яка застосовується у межах строку кредитування протягом всього строку, на який надається кредит (п.1.5.1 кредитного договору). Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України. Підписуючи кредитний договір, відповідачка погодилася на укладення договору саме такого змісту, у даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування та відсоткову ставку за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості, визначеної позивачем та не спростованої відповідачкою, борг [PERSON] зі сплати відсотків за користування кредитом, заявлений до стягнення (з урахуванням сплачених нею коштів в сумі 2 287,70 грн. в рахунок погашення заборгованості по відсоткам) становить 13 179,30 грн. та на даний час не сплачений, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідачки. При вирішенні позовної вимоги про стягнення неустойки у розмірі 14 600 грн. суд виходить з наступного. Згідно пункту 6.4 кредитного договору у разі несплати тіла кредиту та процентів відповідно до термінів, встановлених у графіку платежів, нараховується неустойка у вигляді штрафу в розмірі 495 грн. на третій день неналежного виконання та у розмірі 99 грн. починаючи з четвертого дня за кожний день неналежного виконання. Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який триває на даний час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Окрім того, позивачем не доведено за який період нарахована така неустойка. За наведених обставин стягнення неустойки у розмірі 14 600 грн. за вищевказаним кредитним договором у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідачка належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надала. Факт укладення договору, отримання кредитних коштів у визначеному договором розмірі та розміру заборгованості за кредитним договором, зокрема щодо правильності розрахунку в ході розгляду справи відповідачкою не спростовано. Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), відсотками за його користування, які нараховані в межах строку договору. Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, відповідачкою не спростована та не заперечується, а тому підлягає стягненню з відповідачки. Окрім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Як встановлено судом, укладений відповідачкою кредитний договір нею не оспорювався та не визнававася судом недійсним. У разі неспростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі договору факторингу. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідачки становить 19 869,24 грн., в тому числі: 6 689, 94 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13 179,30 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 1 534,70 грн. (19 869,24 грн. х 2 662,40 грн. /34 469,24 грн. = 1 534,70 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial