Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] , в інтересах якого на підставі довіреності діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до відповідача [PERSON] , яким просить зняти арешт, накладений на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05 січня 2000 року на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гібадулової Л.А. з заявою, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 23/2025, яку за територіальністю 28 липня 2025 року передано приватному нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражі Н.П.. Спадкове майно складається з трикімнатної квартири [ADDRESS] , та яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого Відділом приватизації КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 15 липня 2008 року на підставі розпорядження відділу приватизації КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 17641 від 01 лютого 2008 року, зареєстроване в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 15 липня 2008 року, реєстраційний номер: 23991237,номер запису 110/16 в книзі. За результатами перевірки нотаріусом встановлено, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис № 32137293 (спеціальний розділ) про арешт квартири [ADDRESS] , на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05 січня 2000 року, перенос з реєстру заборони (старого) № 1 від 05 січня 2000 року, зареєстровано 13 вересня 2006 року о 12:35:29, реєстратор: Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області (колишня Перша ДНК Харківського району Харківської області). У зв`язку з наявністю арешту на спадкове майно нотаріусом відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. За вказаних обставин позивач звернувся до суду з позовом та просить зняти арешт, накладений на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05 січня 2000 року на квартиру [ADDRESS] . Аргументи учасників справи Відповідач подала суду заяву, в якій вказала, що не має будь-яких претензій, які стосуються нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] ; просила зняти арешт з вказаної квартири; позовні вимоги просила задовільнити у повному обсязі. Рух справи Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання. Участь у справі сторін та інших учасників справи В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з`явились, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву, в якій справу просила розглядати за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин За даними свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 15 липня 2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19540666 від 15 липня 2008 року, які видані КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , належить [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , про що свідчать дані свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 січня 2025 року Виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області. Як вбачається зі змісту постанови приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражі Н.П., вих. № 517/02-31 від 22.09.2025, згідно з матеріалами спадкової справи спадкоємцем після померлої [INFO] [PERSON] , яка народилась [INFO] , місце проживання якої на час смерті було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , є син, [PERSON] , спадщину він прийняв за законом на підставі заяви, яку подав до Гібадулової Л.А, приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області, яку зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ 10 квітня 2025 року за № 45, згідно встановленого законом терміну. У зв`язку з територіальністю спадкову справу № 23/2025 заведену Гібадуловою Л.А, приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області 10 квітня 2025 року, згідно з актом приймання передавання спадкової справи було передано 28 липня 2025 року для ведення в нотаріальному діловодстві приватному нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Харківської області, Гаражі Н.П. Спадкове майно складається з трикімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] . За результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно нотаріусом встановлено, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис № 32137293 (спеціальний розділ) про арешт квартира [ADDRESS] , належної [PERSON] , підстава: ухвала, серія та номер: -, виданий 05.01.2000, видавник: Харківський районний суд Харківської області, перенос з реєстру заборон (старого) № 1 від 05.01.2000, зареєстровано: 13.09.2006 12:35:29 реєстратор: Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області (колишня Перша ДНК Харківського району Харківської області). У зв`язку з наявністю арешту на спадкове нерухоме майно, нотаріусом постановлено відмовити у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті [INFO] матері [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 січня 2000 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , про що свідчать дані фотокопії ухвали суду зі справ Харківського обласного державного нотаріального архіву. За даними листа Харківського районного суду Харківської області № 08-09/23/2026 від 10.02.2026, згідно алфавітного покажчика реєстрації цивільних справ за 2000 рік зареєстровано справу № 2-2368/00 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми. Згідно обліково-статистичної картки, цивільну справу було розглянуто 08 грудня 2000 року з винесенням ухвали про задоволення позовних вимог. Перевіркою акту прийому-передачі матеріалів та справ, які знаходяться в архівному підрозділі Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2013 року та акту про приймання-передавання справ під час зміни керівника архіву Харківського районного суду Харківської області від 05 лютого 2025 року встановлено, що вищезазначена справа на зберігання не передавалась. За даними з вебсайту Автоматизованої системи виконавчого провадження, в АСВП відсутні виконавчі провадження з реєстраційним номером 2-2368/00 та боржником « [PERSON] , [INFO] » і стягувачем « [PERSON] ». Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Так, статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Крім того, зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Судом встановлено, що власник квартири [ADDRESS] , [PERSON] померла [INFO] . Як встановлено в ході судового розгляду, позивач [PERSON] , який є спадкоємцем після смерті [PERSON] , звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на вказану квартиру, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю арешту на вказану квартиру відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05 січня 2000 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, зняття арешту з нерухомого майна. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту і в цьому випадку підтвердження в суді права власності, що складає предмет спору, здійснюється, зокрема, шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності. При цьому, якщо майно знаходиться у володінні позивача, його право на майно захищається презумпцією правомірності фактичного володіння. Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений як власником майна, так і особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Враховуючи, що застосування обтяження майна, а саме арешту квартири [ADDRESS] , порушує права позивача у праві на прийняття спадщини; арешт на квартиру накладався судом в 2000 році під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми, розгляд якої закінчено, рішенням суду арешт не знятий, на даний час таке рішення на виконанні у виконавчій службі не перебуває, відповідач [PERSON] , яка була позивачем по вказаній справі та за заявою якої було накладено арешт на спірну квартиру, не заперечує проти зняття арешту, підстав для продовження застосування обтяження на майно суд не вбачає, тому повністю задовольняє вимоги позивача. За вказаних обставин, з метою непорушення права спадкоємця на прийняття спадщини, що прямо встановлено ЦК України, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved