Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

20 жовтня 2025 року, ТОВ «Споживчий Центр» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №02.09.2024-100002820 від 02.09.2024 , у розмірі 10 135 грн. та судовий збір. В обґрунтування вимог зазначає, що 02 вересня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферту) № 02.09.2024-100002820 шляхом акцепту відповідачем пропозиції кредитодавця в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у розмірі 8000 грн , строком на 124 дні, з кінцевою датою повернення 03.01.2025 року. Кредитні кошти були перераховані відповідачу, що підтверджується квитанцією про перерахунок коштів від 02.09.2024 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 10 135 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 4750 грн; процентів 736,25 грн; додаткової комісії 648,75 грн; неустойки 4000 грн. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.10.2025 року справу 450/4864/25 скеровано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова. Ухвалою суду від 10.12.2025 року справу призначено до розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзиву на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферту) № 02.09.2024-100002820 шляхом акцепту відповідачем пропозиції кредитодавця в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статей 205, 207 Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Факт укладення кредитного договору підтверджується матеріалами справи, зокрема умовами договору, заявкою на отримання кредиту, підтвердженням акцепту оферти, ідентифікацією відповідача через систему BankID, а також квитанцією про перерахування грошових коштів відповідачу. Судом встановлено, що позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 8000 грн, які останній отримав, чим підтверджується належне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику на визначених договором умовах, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором. З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, проценти та передбачені договором платежі не сплатив, у зв`язку з чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, що є порушенням статті 610 ЦК України. Судом встановлено, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4750 грн відповідачем не погашена. Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит у строк та в порядку, визначені договором. Доказів повернення отриманих коштів або повного виконання зобов`язання відповідач суду не надав, у зв`язку з чим вимога про стягнення основної суми боргу є обґрунтованою. Умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику та інших обставин. Розрахунок процентів, наданий позивачем, містить дані щодо періоду користування кредитом та сум нарахувань, відповідачем не спростований, у зв`язку з чим заборгованість за процентами у розмірі 736,25 грн підлягає стягненню. Судом встановлено, що умовами договору передбачено сплату комісії, пов`язаної з наданням та обслуговуванням кредиту. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, входять до складу загальних витрат за споживчим кредитом і можуть бути передбачені договором. Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, відповідно до якої умови договору щодо встановлення плати за управління кредитом або його обслуговування не є нікчемними та можуть бути визнані недійсними лише у разі їх оспорювання, чого відповідачем у цій справі здійснено не було. Отже, вимога про стягнення комісії у розмірі 648,75 грн є законною та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що кредитний договір укладено 02.09.2024 року після набрання чинності змінами, внесеними Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 до Закону України «Про споживче кредитування», якими з 24 січня 2024 року дозволено нарахування неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань за договорами споживчого кредиту. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою є грошова сума, яку боржник зобов`язаний сплатити кредиторові у разі порушення зобов`язання. Суд також враховує принципи подолання колізій у праві (lex specialis derogat generali, lex posterior derogat priori) та дійшов висновку, що у даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України «Про споживче кредитування» як спеціального та чинного на момент укладення договору. З огляду на наведене, вимога про стягнення неустойки у розмірі 4000 грн є правомірною та підлягає задоволенню. Суд також враховує, що часткове внесення відповідачем платежів за кредитним договором свідчить про визнання ним існування зобов`язання, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а відповідач доказів належного виконання зобов`язань або спростування розрахунку заборгованості суду не надав. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved