Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася через представника адвоката Пацулу В.О. до суду із позовом до Іванівської сільської ради (ОТГ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєва Л.І., у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, головою та єдиним членом якого була [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті спадщину успадкував її син [PERSON] який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. 18.07.2022 [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] . Після смерті [PERSON] отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може через те, що на вказаний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами відсутні правовстановлюючі документи. Враховуючи вказані обставини, позивач звернулась до суду для визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] за рішенням суду. Ухвалою суду від 20.10.2025 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.11.2025 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Пацула В.О. у судове засідання не з`явились, однак 06.02.2026 за допомогою системи "Електронний суд" представником було подано заяву, у якій він просив завершити розгляд справи без участі позивача та представника, підтримують позовні вимоги. Представник відповідача Іванівської сільської ради (ОТГ) в судове засідання не з`явився, однак 24.11.2025 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно копії довідки Теребовлянського бюро технічної інвентаризації № 199 від 16.07.2025, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , однак право власності не зареєстровано. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 23.06.2025 №175 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить померлому [PERSON] . Станом на 15.04.1991 будинок відносився до колгоспного типу двору, голова двору - [PERSON] , яка проживала і була зареєстрована у відповідний період одна. Із копії погосподарської книги вказаного домогосподарства слідує, що станом на 15.04.1991 господарство відносилося до колгоспного типу двору, у якому проживала та була зареєстрована лише голова двору [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Теребовлянського районного управління юстиції у Тернопільській області від 10.06.2014 серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] померла [INFO] в с.Іванівка. Із копії довідки, виданої виконкомом Іванівської сільської ради слідує, що [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті ніхто не проживав і не був зареєстрований. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України від 03.10.2025 слідує, що мартір`ю [PERSON] була [PERSON] . Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 16.07.2025, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, замовниками технічної інвентаризації є [PERSON] , вищевказаний житловий будинок має загальну площу 72,9 кв.м., з якої житлова 46,7 кв.м. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 27.06.2025 оціночна вартість об`єкта: житлового будинку по [ADDRESS] , оціночна вартість об`єкта оцінки 422011,77 грн. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею четвертою Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК УPCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно частини другої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав до суспільної групи «колгоспний двір», єдином членом якого була [PERSON] . Відтак, їй належав вказаний житловий будинок. Враховуючи дату смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , порядок спадкування її майна регулюється нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За умовами статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно статей 548-549 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У судовому засіданні 16.12.2025 за клопотанням сторони позивача були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] , [INFO] , зазначив, що він проживає в с.Іванівка. [PERSON] він знає, останній в [ADDRESS] проживав з матір`ю, виріс там. Після того як одружився, то проживав з дружиною в с-щі Березовиця. Як померли його батьки, то [PERSON] прийшов жити назад у с.Іванівка, доглядав за будинком, де і проживав сам до своєї смерті. Свідок [PERSON] , [INFO] , повідомив, що був однокласником [PERSON] , жив в межу із господарством [PERSON] . Коли померла мама [PERSON] , останній займався господарством, і коня, і корову тримав. Десь у 2009 році повернувся на постійне проживання у с.Іванівка. Свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила, що є дружиною померлого [PERSON] . Зазначила, що вони з чоловіком опікувались його матір`ю [PERSON] , перед смертю остання лікувалась у м.Тернопіль і певний час перебувала у їхньому будинку в с-щі Велика Березовиця. Після смерті матері [PERSON] поїхав в будинок матері в [ADDRESS] , опікувався господарством, мав кури, свині, город, він там працював, а свідок їздила до нього на вихідні. Коли захворів, то лежав в лікарні в м.Тернопіль, потім свідок забрала його в с-ще Березовиця. До матеріалів справи додано копії квитанцій про оплату комунальних послуг з 2000 по 2016 роки, повідомлень про надання субсидій за 2016, 2019 роки, розрахункової книжки по оплаті за природний газ за адресою: [ADDRESS] , платником у яких вказано [PERSON] Враховуючи встановлені обставини, [PERSON] прийняв спадщину [PERSON] , оскільки вступив в управління спадковим майном. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 18.07.2022, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району від 16.12.2024 серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] помер [INFO] в с.Великі Гаї. Із копії довідки, виданої виконкомом Іванівської сільської ради слідує, що [PERSON] , який помер [INFO] , проживав і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті ніхто не проживав і не був зареєстрований. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. за № 133/02-31 від 26.06.2025, слідує, що при розгляді документів поданих [PERSON] з приводу вчинення нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] після смерті [PERSON] ,померлого [INFO] , було встановлено, що відсутні правовстановлюючі документи на належний померлому [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . 10.01.2025 дочка померлого [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за заповітом (спадкова справа №6/2025). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку згідно статті 1241 ЦК України - дружина померлого [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] подала заяву про відмову від обов`язкової частки у спадковому майні. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування після його смерті застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) 2003 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до частини першої статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що право позивача має бути захищено у судовому порядку шляхом визнання права власності на майно. За умовами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Пунктом 1 частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вищенаведене, визнання відповідачем позовних вимог, те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивач не може реалізувати своїх прав, її права підлягають судовому захисту, а позов до задоволення шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved