Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію, обґрунтувавши свої вимоги тим, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Так, здійснюючи свою діяльність, позивач в спірний період надавав відповідачам теплову енергію за адресою: [ADDRESS] , в якому розташоване нежитлове приміщення площею 41,0 кв.м, не обладнане індивідуальним опаленням, а відповідачі використали надану послугу. Власниками нежитлового приміщення площею 41,0кв.м, розташованого у [ADDRESS] відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є [PERSON] та [PERSON] . Оскільки нежитлове приміщення відповідачів знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, він є споживачем житлово-комунальних послуг та на ці відносини поширюється дія Закону України Про житлово-комунальні послуги. Станом на дату подання до суду даної позовної заяви, до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» не надходило жодних звернень від власника нежитлового приміщення площею 41,0кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , щодо не проведення стягнення за теплову енергію з наданням документів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022р. № 206 (зі змінами), а тому у позивача є право звернення до суду за захистом свого порушеного права. Між Позивачем та Відповідачами в опалювальні періоди 2021-2025 склалися договірні відносини на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 від 09.11.2017 року. Згідно статті вказаного Закону у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ним укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги, співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. В даному випадку співвласники житлового будинку за вищевказаною адресою не уклали з позивачем відповідний договір у визначений законом строк. Тому вважається, що з відповідачем укладено індивідуальний договір, який є публічним договором приєднання. Факт отримання відповідачем послуги в опалювальному періоді підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: розпорядженням керівника Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації від 05.10.2021 р. №91 «Про початок опалювального періоду 2021-2022 рр.», розпорядженням керівника Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації від 19.10.2022 р. №184 «Про початок опалювального періоду 2022-2023 рр.», розпорядженням начальника Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації від 19.10.2022 р. №1845 «Про початок опалювального періоду 2023-2024 рр.», розпорядженням начальника Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації від 02.09.2024 р. №1596 «Про початок опалювального періоду 2024-2025 рр.», а також актами про підключення будинку до мереж опалення у період 2021-2025. Загальна сума вимог позивача становить 59 479,96грн, а саме: заборгованість за теплову енергію за період 01.01.2022 по 30.09.2025 у сумі 58 488,56 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.01.2022 по 30.09.2025 у сумі 856,40грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх обов`язків щодо оплати за спожиту теплову енергію та наявністю боргу перед позивачем, відповідач своїми діями завдали шкоди інтересам Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», що призвело до неможливості позивачу спланувати свої розрахунки перед постачальниками газу та електроенергії. Оскільки відповідач ухиляються від задоволення заснованих на законі вимог, це змусило позивача звернутися до суду з вимогами про стягнення з відповідача боргу за теплову енергію, інфляційних втрат, за абонентське обслуговування у судовому порядку. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за теплову енергію в сумі 58 488,56 грн за період з 01.01.2022 по 30.09.2025, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 856,40 грн за період з 01.01.2022. по 30.09.2025, поштові витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі на загальну суму 90,00 грн, витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідача у справі на суму 45,00 грн, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2422,40 грн Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. Відповідачі зазначають, що позовні вимоги визнають частково до періоду 29 липня 2022 року у сумі 3346,19 грн, тому що нежитлове приміщенням (41,0 кв.) по [ADDRESS] зруйновано в результаті обстрілу, де раніше ними здійснювалася господарська діяльність. З моменту пошкодження нежитлового приміщення господарська діяльність зупинена. Через це доход від господарської діяльності відсутній, послугами позивача фактично не користуються. Вважають, що вимоги позивача не обґрунтовані. Споживання теплової енергії відсутнє через знищення нежитлового приміщення. Відповідно до Постанови КМУ від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану (із змінами)…забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, …або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних дій. Відповідачі вважають, що позивач повинен був на підставі даного нормативно-правового акту припинити/зупинити надання житлово-комунальних послуг у разі їх не оплати. Крім цього, відповідачі зазначають, що в позовній заяві позивач посилається на те, що на адресу позивача не надходило жодних звернень від відповідачів, однак відповідачам не було відомо, що справа доведена до суду, вони не отримували претензій або зауважень. В роз`ясненнях № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово-Промислова палата України на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України № 671/97 ВР від 02.12.1987 року «Про торгово-промислові палати в Україні», засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 №Про ведення воєнного стану в Україні». Враховуючи це ТТП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності та /або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. Крім цього, військовий стан продовжено ще на 3 місяці, отже неприпустимо продовжувати постачати теплову енергію в зруйноване нежитлове приміщення. Відповідачі звернулися із заявами до позивача з пропозицією перерахування суми позову, оскільки фактично послугами вони не користувалися з моменту пошкодження приміщення. Зазначають, що не користуються приміщенням, яке зруйноване. Крім цього, договірні відносини між сторонами старі (2017р), що є порушенням ст.ст. 640,641,642,646 УК України, оскільки відповідачі не обирали жодної моделі договорів, що суттєвими обставинами, які впливають на чинність та законність договірних відносин. Зазначають, що звернулися до ЦНАП м. Слов`янська з метою створення комісії про оцінку заподіяної шкоди нежитловому приміщенню. Враховуючи ті обставини, згідно ч. 1 ст. 607 ЦК України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, через воєнні дії і форс-мажорні обставини, нежитлове приміщення зруйновано, в ньому неможливо перебувати, тому комунальними послугами (теплова енергія) відповідачі не користуються, позовні вимоги визнають частково у сумі 3346,19, яка склалася до руйнування приміщення, решту позовних вимог заперечують. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Відповідь на відзив обґрунтована наступними доводами. Відносини, які виникають у процесі надання споживачам послуги з постачання теплової енергії, регулюються Законом України від 09.11.2017р. №2189 «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типовими договорами про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету міністрів України №830 від 21.08.2019р. та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до Закону №2189 споживач зобов`язаний своєчасно сплачувати надану йому послугу з постачання теплової енергії, а також плату за абонентське обслуговування. Звільнення від оплати вартості комунальних послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживачів понад 30 календарних днів, не стосується послуги з постачання теплової енергії (передбачено ст.7 Закону №2189), оскільки навіть при відсутності споживачів у приміщенні, послуги з постачання теплової енергії будуть надаватися. Так, на підставі розпоряджень Слов`янської міської військової адміністрації про початок опалювального періоду 2022-2023рр., 2023-2024рр. 2024-2025рр. та 2025- 2026р.р., вищезазначений багатоквартирний будинок було підключено до мереж теплопостачання Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі ОКП «ДТКЕ»), що підтверджено актами про підключення житлового будинку до мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з початком опалювального періоду). Котельна забезпечувала в повному обсязі тепловою енергією зазначений будинок та працювала за температурним графіком якісного регулювання відпуску тепла (залежно від температури зовнішнього повітря), з урахуванням дотримання нормативних показників для опалення приміщень. Нарахування за надані послуги з постачання теплової у вищезазначені періоди здійснювалися на підставі методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 року № 315 (зі змінами в редакції Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 року №358) з урахуванням фактичної кількості годин надання послуги. Стосовно руйнування нежитлового приміщення, слід зазначити, що відповідач не надав офіційні документи, які б підтверджували, що зазначене приміщення зазнало руйнувань/пошкоджень, які позбавляють можливості отримувати послугу з постачання теплової енергії, а саме акт обстеження майна, підписаний спеціальною комісією, яка створена органом місцевого самоврядування та військово- цивільною адміністрацією із зазначенням висновку щодо зруйнованого приміщення. Наразі, такі документи на адресу підприємства не надходили. Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт пошкодження майна не звільняє власника від обов`язку утримувати це майно (в.ч. ремонтувати) крім того система опалення в цьому приміщені не була зруйнована. Однією із умов, яка може стати підставою відключення приміщення від системи централізованого опалення є висновку комісії щодо зруйнованого приміщення (знищеного). Користуватись майном за призначенням, або не користуватись це виключно бажання відповідача. Щодо форс мажорних обставин, слід зазначити, що лист ТПП України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Сторони не позбавлені можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, саме за спірним зобов`язанням. Лист ТПП України від 28.02.2022, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію рф проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже цей лист не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону України "Про торгово- промислові палати в Україні". А також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. (постанови КГС ВС від 07.06.2023 у справі № 912/750/22; від 07.06.2023 у справі № 906/540/22; від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22, від 29.06.2023 у справі № 922/999/22; від 02.08.2023 у справі № 916/1788/22; від 13.09.2023 у справі №910/7679/22) Лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс мажорних обставин (постанови КГС ВС від07.06.2023 у справі № 906/540/22;від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22). Також слід зазначити, що наявність форс мажорних обставин звільняє від штрафів, пені, але не від обов`язку виконати зобов`язання. Отже, зі своєї сторони ОКП «ДТКЕ» повністю дотрималось вимог законодавства. Жодних додаткових нарахувань, окрім тих, що передбачені законодавством, підприємство не здійснює. Вважають, що обставини у відзиві не підтверджені. На позовних вимогах наполягають. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Відповідно до Закону України "Про теплопостачання" ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. За довідковою інформацією ОКП «Донецьктеплокомуненерго» від 15.09.2025 року за №497, відповідно до розпоряджень Слов`янської міської військової адміністрації про початок опалювального періоду 2022-2023p.p., 2023-2024р.р. та 2024-2025р.р., багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] , було підключено до мереж теплопостачання обласного комунального підприємства (Донецьктеплокомуненерго), що підтверджено актами про підключення житлового будинку до мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з початком опалювального періоду) від 08.11.2022 року, 01.11.2023 року, 01.11 2024 року. Протягом всього опалювального періоду 2022-2023p.p., 2023-2024р.р. та 2024-2025р.р. мешканці будинку були забезпечені послугою з постачання теплової енергії. Крім того, матеріали справи містять також відповідні акти про підключення будинку до мереж опалення у період 2021-2025 підтверджується факт надання відповідачам послуги в опалювальному періоді та розпорядження Слов`янської міської військової адміністрації про початок опалювального сезону. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 406688585 від 05.12.2024 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками нежитлового вбудованого приміщення магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Оскільки нежитлове приміщення відповідачів знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг та на ці відносини поширюється дія Закону України Про житлово-комунальні послуги. Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачу послуги з опалення, а відповідач користувався даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлявся у встановленому законом порядку від них. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору . Згідно статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Згідно статті 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Як вбачається з скріншоту сторінки сайту ОКП «ДТКЕ», на виконання вимог зазначеного закону позивачем було розміщено (опубліковано) типовий договір на офіційному сайті ОКП «ДТКЕ» , на що також в своїй позовній заяві посилається позивач. Співвласники житлового будинку за вищевказаною адресою не уклали з позивачем відповідний договір у визначений законом строк. Тому вважається, що з відповідачем укладено індивідуальний договір, який є публічним договором приєднання. Факт приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надані послуги, та факт отримання відповідної послуги. Від споживача (відповідач у справі) не надходило заяви про укладення письмового договору, тому між відповідачем та позивачем встановилися договірні відносини з приводу надання та користування тепловою енергією без укладення письмового договору. Отже, договір про надання послуг з постачання теплової енергії вважається укладеним на підставі ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. №2189 та між позивачем та відповідачем встановилися договірні відносини. Разом з цим, ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, як і відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Тобто, згідно із зазначеними вище нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23). Таким чином, суд не бере до уваги твердження відповідачів про те, що договірні відносини між сторонами є порушенням ст. 640, 641, 642, 646 ЦК України, а також що відповідачі не обирали жодної моделі договорів, що на думку відповідачів є суттєвими обставинами, які впливають на чинність та законність договірних відносин, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути правовою підставою для звільнення споживача від оплати за спожиті послуги. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п. 35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги. Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідач ними користується. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи». За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому відповідач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу невизнання позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідачі у своєму відзиві посилаються на лист Торгово-Промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, як на неприпустимість з боку позивача продовжувати постачання теплової енергії в зруйноване приміщення та підставу звільнення відповідачів від обов`язку здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги. Суд приходить до висновку що така думка відповідачів є безпідставною з огляду на наступне. Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова Палата України засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Вказаний лист Торгово-промислової Палати України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. 9 51. У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 (що прийнята після подання касаційної скарги у даній справі) зазначено, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торговопромислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. Отже, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення з початком військової агресії російської федерації. Кожен хто, в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Постанова ВС від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22. Крім того, відповідачі у відзиві посилаються на Постанову КМУ від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», вказуючи про те, що відповідно до вказаної постанови позивач зобов`язаний припинити/зупинити надання житлово-комунальних послуг у разі їх не оплати, або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних дій. Проте, відповідно до Постанови КМУ від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в тому числі забороняється: -припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285); -стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою для застосування дії вказаної Постанови, є те, що відповідачі повинні надати виконавцю комунальних послуг певний перелік документів, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів, або проінформувати відповідного виконавця комунальної послуги якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій. Як вбачається з довідки б/н від 15.09.2025 року, станом на дату надання довідки жодних звернень від споживачів [PERSON] та [PERSON] приміщення них розташоване за адресою: [ADDRESS] щодо не проведення стягнення з наданням документів відповідно до Постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 року № 206 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» не надходило. До відзиву відповідачами було надано копії заяв [PERSON] , [PERSON] від 10.12.2025 року, в яких вони звертаються до в.о. начальника ЦСК ВО «Слов`янськтепломережа» Ганни Кокотайло з вимогою зробити перерахунок за послуги опалення з 29 липня 2022 року на підставі того, що приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] було зруйноване внаслідок обстрілу. Позивачем до відповіді на відзив надано копію листа в.о. начальника ЦОК ВО «Слов`янськтепломережа» Ганни Кокотайло, відповідно до якого відповідачам [PERSON] , [PERSON] було роз`яснено про необхідність надання офіційних документів, які б підтверджували, що зазначене приміщення зазнало руйнувань/пошкоджень, які позбавляють можливості отримувати послугу з постачання теплової енергії, а саме акт обстеження майна, підписаний спеціальною комісією, яка створена органом місцевого самоврядування та військово-цивільною адміністрацією із зазначенням висновку щодо зруйнованого приміщення. Відповідачами на підтвердження обставини руйнування нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] було надано фотокартки приміщення та в якості звернення до ЦНАП м. Слов`янська з метою створення комісії про оцінку заподіяної шкоди нежитловому приміщенню, відповідачами було надано конверт з зазначенням адресата: «ЦНАП Слов`янська». Однак суд не бере до уваги зазначені докази, оскільки з фотокарток кімнат приміщення не зрозуміло який саме об`єкт нерухомого майна розташований на фотокартках, а також наявність цих фотографій в матеріалі справи не спростовує факту не надання теплової енергії з боку позивача відповідачам. Сам по собі конверт з зазначенням адресата ЦНАП м. Слов`янська жодним чином не є доказом на підтвердження зруйнованого майна, або звернення відповідача до відповідного органу з заявою про створення комісії для оцінки заподіяної шкоди. Крім того, відповідачами у відзиві зазначається про те, що раніше до 29.07.2022 року за адресою: [ADDRESS] ними здійснювалася господарська діяльність, з моменту пошкодження нежитлового приміщення внаслідок обстрілу, відповідачі не здійснюють господарську діяльність. Проте, жодного належного та допустимо доказу про те, що відповідачі за вказаною адресою здійснювали господарську діяльність суду не надано. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі є або були суб`єктами господарської діяльності, та їх господарська діяльність пов`язана з правовідносинами, які склалися між сторонами. У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч 7. Ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відтак відповідачами не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що вони не користувалися послугами теплопостачання у спірний період за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку суми заборгованості, який міститься в матеріалах справи, заборгованість за теплову енергію за адресою: [ADDRESS] у відповідачів перед ОКП «Донецьктеплокомуненрго» за період з 01.01.2022 до 30.09.2025 складає 58488,56 грн. Таким чином, в суд приходить до висновку, що відповідачі не здійснюють оплату за надані комунальні послуги з централізованого опалення та мають заборгованість у розмірі 58488,56 грн. за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2025 року. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню та на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за теплову енергію з [PERSON] , [PERSON] у розмірі 58488,56 грн. Крім того, згідно з п.11 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхнє приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії, що надаються ОКП «ДТКЕ» споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами з 01 жовтня 2020 року складає 26,42 грн. з ПДВ; з 01 квітня 2021 року складає 33,74 грн. для споживачів, які мешкають у будинках, обладнаних вузлами обліку теплової енергії, та 23,04 грн. для споживачів, будинки яких не обладнано лічильниками обліку теплової енергії; з 01.10.2022 року плата за абонентське обслуговування становить 29,15 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 21,36 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії); з 01.10.2023 року плата за абонентське обслуговування становить 38,02 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 28,07 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії); з 01.10.2024 року плата за абонентське обслуговування становить 42,89 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 29,78 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії). Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, який міститься в матеріалах справи, заборгованість за абонентське обслуговування за адресою: [ADDRESS] у відповідачів перед ОКП «Донецьктеплокомуненрго» за період з 01.01.2022 до 30.09.2025, складає 856,40 грн.. та яку слід стягнути з відповідачів на користь позивача. Таким чином, враховуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачі взяті на себе зобов`язання зі сплати за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не виконали, у зв`язку із чим у них виникла заборгованість перед позивачем за надані ним послуги з постачання теплової енергії за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2025 року, яка відповідно до розрахунку наданого позивачем становить 58488,56 грн., а також заборгованості за абонентське обслуговування в сумі 856,40 грн, яка утворилася за період з 01.01.2022 року по 30.09.2025 року. Відповідачами належними доказами вищевказаний розрахунок не спростовано, інший розрахунок не надано. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3028,00 грн. Дана позовна заява сформована в системі «Електронний суд», тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 2422,40 грн. (3028 х 0,8), який сплачений позивачем. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 2422,40 грн., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів і тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачу документів у справі на суму 90,00 грн., витрати, пов`язані з формуванням Витягу з Державного реєстру речових Прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачів по справі на суму 45,00 грн. Тому судові витрати по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, витрат на поштове відправлення відповідачам в розмірі 90,00 грн., витрат, пов`язаних з формуванням Витягу з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно в розмірі 45 грн. слід стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved