Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Зміст позовних вимог ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» у жовтні 2025 року звернулося до Охтирського міськрайонного суду із указаним позовом, який мотивувало тим, що 03.06.2024 між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 13314, за яким остання отримала кредит у сумі 4000,00 грн, шляхом переказу його на платіжну картку емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування. [PERSON] свої зобов`язання по сплаті кредиту не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість становить 4000,00 грн заборгованість за кредитом та 21900,00 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 03.06.2024 по 03.06.2025, що нараховані відповідно до пункту 1.2 Кредитного договору за ставкою 1,5% від суми кредиту за кожен день користування (547,50 % річних). Таким чином відповідачка має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» за кредитним договором № 13314 від 03.06.2024 у розмірі 25900,00 грн. У зв`язку із наведеним, позивач просить суд стягнути на користь позивача із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №13314 від 03.06.2024 в розмірі 25900,00 грн, судові витрати у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 10000,00 грн. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 09.12.2025 матеріали справи направлено до Тростянецького районного суду Сумської області за підсудністю. Ухвалою суду від 16.01.2026 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було направлено копію ухвали суду від 16.01.2026 за місцем її реєстрації. Поштове відправлення повернуте до суду з відміткою «вручено» 22.01.2026. Зважаючи на зазначене, поштова кореспонденція направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою та є достатнім сповіщенням відповідачки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитними договорами, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду Судом установлено, що 03.06.2024 між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 13314, відповідно до якого відповідачці було надано кредитний ліміт у розмірі 4000,00 грн зі строком користування 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування (547,50 % річних). Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. (а.с. 16-20). Указаний вище договір був укладений між сторонами у формі електронного документа одноразовим ідентифікатором 444051. Також сторонами погоджено графік платежів, який є додатком № 1 до договору та паспорт споживчого кредиту (а.с. 20зв. -21, 23-25). При матеріалах справи знаходяться Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та Модельний статут (а.с. 34-42, 44-50). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок укладення електронного договору. Так пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною 6 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 527 ЦК України передбачає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 03.06.2024 ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» виконало свої зобов`язання за договором та перерахувало відповідачці кредитні кошти в сумі 4000,00 грн через платіжну систему ТОВ «ПЕЙТЕК» (а.с. 26). Із виписки про рух коштів по картці наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за період з 03.06.2024 по 08.06.2024 вбачається, що [PERSON] отримала кредитні кошти та користувалася ними, зокрема: перераховувала на інші картки, купувала квитки, оплачувала покупки (а.с. 82-83). Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 4000,00 грн. В договорі визначено суму кредиту, строк кредитування, розмір денної процентної ставки. Із розрахунку заборгованості по договору № 13314 від 03.06.2024 наданого позивачем, [PERSON] має заборгованість в сумі 25900,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 21900,00 грн - заборгованість за процентами (а.с. 27-33). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, відповідачкою не надано. Разом із тим, умовами договору передбачена стандартна процентна ставка у розмірі 1,5% на день. Змінами до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності 24.12.2023, обмежено максимальний розмір денної процентної ставки. Цей розмір у період з 23.04.2024 по 20.08.2024 не може перевищувати 1,5%, а у період з 21.08.2024 не може перевищувати 1%. Тобто, нарахування процентів у період із 21.08.2024 за цим законом підлягає перерахунку. У період з 23.04.2024 по 20.08.2024 за процентною ставкою 1,5% заборгованість складає 4740,00 грн, а у період з 21.08.2024 по 02.06.2025 за процентною ставкою 1% складає 11440,00 грн у загальній сумі 16180,00 грн. Таким чином, дослідивши надані суду докази, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості з [PERSON] на користь позивача заборгованості за укладеним кредитним договором в сумі 20180,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 16180,00 грн. - заборгованість за процентами. Враховуючи установлені судом обставини та вимоги викладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачкою належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Судові витрати Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково на 77,91%, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1887,29 грн. Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Представник позивача [PERSON] в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: Договір про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024, акт приймання-передачі наданих послуг № 73 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, витяг з реєстру №1 по акту приймання-передачі наданих послуг № 7 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 (а.с. 52-56). Указані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 10000,00 грн. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. Стосовно підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) а саме із витягу з реєстру № 1 по акту приймання-передачі наданих послуг № 7 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 було проведено: складання та подання позовної заяви до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 13314 від 03.06.2024 та клопотання про витребування доказів; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику з [PERSON] за кредитним договором № 13314 від 03.06.2024 (а.с. 56зв). Суд вважає, що вартість правничих послуг є завищеною, оскільки дана справа незначної складності, наявна стала судова практика щодо вирішення спорів пов`язаних зі стягненням кредитної заборгованості, тому її складання не вимагає значного часу. Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» до суми 3000 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.

Outcome: partial