Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до суду з до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 29.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1135341000, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 дол. США на умовах повернення коштів у розмірах та строки, встановлених графіком погашення кредиту, та не пізніше 25.05.2015. 29.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір поруки № 1/1135341000-П. У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору та виникненням заборгованості Банк звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості. 09.11.2010 Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення по справі № 2-987/2010, яким стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 1135341000 в сумі 92544,53 грн. 13.02.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої укладено договір факторингу № 2, згідно умов якого ТОВ «Кей-Колект», що виступило як фактор, зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» - клієнт. Згідно визначення термінів за договором «права вимоги» є права грошової вимоги, існуючі або майбутні, Клієнта до Боржників і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення. На підставі вказаного договору ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту № 1135341000. 07.09.2012 Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у справі № 0911/2595/2012 ухвалою замінив сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект». На сьогоднішній день відповідачем рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано, залишок боргу складає 92544,53 грн. У зв`язку з цим за період із 02.04.2017 по 23.02.2022 від суми заборгованості стягнутої рішенням суду (92544,53 грн) три відсотки річних становлять 13600,24 грн, та інфляційні втрати 44877,02 грн, про що свідчать відповідні розрахунки заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України. Посилається на дані обставини, встановлення карантину, у зв`язку з чим законом продовжено строки давності, визначені ст.ст. 257, 258 ЦК України, введення воєнного стану та звільнення від відповідальності позичальників за ст. 625 ЦК України із 24.02.2022. Відзив на позовну заяву від відповідачів не надходив. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в які просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] в користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 58477,26 грн, та стягнути сплачені судові витрати по справі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 04.09.2025 відкрито провадження по даній справі. Постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 13.01.2026 визнано обов`язковою явку в судове засідання представника ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» по даній справі. Станом на день винесення рішення відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що 29.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1135341000, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 дол. США на умовах повернення коштів у розмірах та строки, встановлених графіком погашення кредиту, та не пізніше 25.05.2015 (а.с. 32-38). 29.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір поруки № 1/1135341000-П, згідно умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником ( [PERSON] ) усіх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 1135341000 від 29.05.2008 (а.с. 38-39). Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 09.11.2010 у справі № 2-987/2010, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Ухвалено стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 1135341000 в сумі 91950,00 грн, та з кожного по 594,51 грн судових витрат по справі (а.с. 14-15). На виконання рішення суду від 09.11.2010 Надвірнянським районним судом 30.11.2010 було видано виконавчі листи, які стягувачем було звернуто для виконання до Відділу ДВС Надвірнянського РУЮ. В подальшому дані виконавчі листи відділом ДВС було повернуто стягувачу без виконання (а.с. 11-13). 13.02.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої укладено договір факторингу № 2, згідно умов якого ТОВ «Кей-Колект», що виступило як фактор, зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт). Згідно визначення термінів за договором «права вимоги» є права грошової вимоги, існуючі або майбутні, Клієнта до Боржників і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення (а.с. 23-29). На підставі вказаного договору ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту № 1135341000. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.09.2012 у справі № 0911/2595/2012 замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «УкрСиббанк», на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 8). Як вбачається зі змісту позову, станом на даний час відповідачами рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано, залишок боргу складає 92544,53 грн, що також підтверджується довідкорю від 29.08.2025 (а.с. 20). Згідно розрахунків заборгованості, проведених позивачем на підставі ст. 625 ЦК України, за період із 02.04.2017 по 23.02.2022 від суми заборгованості, стягнутої рішенням суду (92544,53 грн), три відсотки річних становлять 13600,24 грн, інфляційні втрати становлять 44877,02 грн (а.с. 16-19). Мотиви, з яких виходить суд та застовані норми права: Частиною 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено висновки щодо застосування положень ст. 625 ЦК України. Вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошові зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. У позовній заяві позивач посилається на те, що вказане рішення суду не було виконано, зокрема станом на 02.09.2025 (дата складання позовної заяви) грошове зобов`язання вважається простроченим. У зв`язку з цим, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач нарахував за період із 02.02.2017 по 23.02.2022 від суми заборгованості, стягнутої рішенням суду (у розмірі 92544,53 грн) три відсотки річних у розмірі 13600,24 грн, та інфляційні втрати в сумі 44877,02 грн, додавши до позовної заяви відповідні розрахунки заборгованості. У матеріалах справи відсутні докази щодо належного виконання боржниками рішення суду від від 09.11.2010, зокрема станом на 23.02.2022, а відтак грошове зобов`язання вважається простроченим. Оскільки заборгованість відповідачами не погашена, позивачем за період прострочення виконання рішення суду нараховано заборгованість на підставі ст. 625 ЦК України. Судом перевірено правильність розрахунку позивача, та встановлено обґрунтованість нарахованих позивачем сум. Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено нарахування відповідно до ст 625 ЦК України за період з 02.02.2017 по 23.02.2022. Висновки щодо застосування строків позовної давності у період дії карантину та воєнного стану викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), та від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 ЦК України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство можевизначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв1язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022. Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024. Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку було зупинено до 04.09.2025. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Як зазначалось вище, положення щодо зупинення перебігу позовної давності діяло до 04.09.2025. Отже, оскільки в даній справі станом на 02.04.2020 позовна давність щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не спливла, тому звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір позивачем сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 971 від 15.08.2025 (а.с. 6). За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» в повному обсязі. Тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн в рівних частках, тобто з кожного по 1211,20 грн. Висновки суду: Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» підлягають задоволенню, та з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1135341000 від 29.05.2008 в сумі 58477,26 грн, яка складається із: 13600,24 грн сума 3% річних; 44877,02 грн сума нарахованих інфляційних втрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, зокрема: по 1211,20 грн судового збору з кожного. На підставі ст.ст. 11, 18, 256, 257, 261, 263, 264, 524, 533-535, 625 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію»,

Outcome: approved