Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

У серпні 2025 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2027937677 від 12.12.2019 року у розмірі 24 944,15 грн. Крім того, позивач просив стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 12.12.2019 між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2027937677, відповідно до умов якого АТ «ОТП БАНК» зобов`язалося надати [PERSON] споживчий кредит, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за його використання, а також інші платежі, передбачені договором. АТ «ОТП БАНК» належним чином виконано свої зобов`язання за кредитним договором. У свою чергу, [PERSON] своє грошове зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 24 944 грн 15 коп., з яких: 16 500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 444 грн 15 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. 24.04.2023 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено договір факторингу № 24/03/23, у відповідності до якого до ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» перейшло право вимоги АТ «ОТП БАНК» до [PERSON] , що виникло на підставі кредитного договору № 2027937677 від 12.12.2019 та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 24 944 грн 15 коп. З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» просило стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення. Ухвала про відкриття провадження у справі від 29 серпня 2025 року двічі направлялась відповідачу [PERSON] на його зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - [ADDRESS] . Згідно з наявними у матеріалах справи доказами, поштові конверти повернулися до суду без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 12.12.2019 [PERSON] звернувся до АТ «ОТП БАНК» із анкетою-заявою на отримання кредиту, в якій висловив бажання про отримання кредиту на суму 29 589 грн для придбання товарів та послуг. Для отримання кредиту [PERSON] заповнив опитувальний лист, надав у розпорядження банку свої персональні дані з дозволом на здійснення їх обробки. За результатами опрацювання банком анкети-заяви 12.12.2019 між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2027937677. Договір особисто підписаний [PERSON] , а також уповноваженою особою банку. Зі змісту кредитного договору вбачається, що на підставі нього сторони погодили надання банком [PERSON] двох видів кредитного продукту - споживчого кредиту для придбання товару у продавця, а також відкриття банківського рахунку та здійснення його кредитування шляхом встановлення кредитної лінії і забезпечення можливості [PERSON] використовувати кредитні кошти для задоволення особистих потреб. Так, відповідно до розділу 1 кредитного договору № 2027937677 від 12.12.2019 АТ «ОТП БАНК» зобов`язалося надати [PERSON] споживчий кредит для придбання товару у продавця, а [PERSON] зобов`язався повернути цей кредит, сплатити проценти за його використання, а також інші платежі, передбачені договором. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 кредитного договору № 2027937677 від 12.12.2019 сторонами було погоджено наступні умови споживчого кредиту: загальна сума кредиту 29 589 грн 00 коп., з яких: 390 грн 00 коп. - додаткові послуги банку щодо SMS-інформування; 800 грн 00 коп. - послуги страхування; основна сума кредиту - 28 399 грн 00 коп., цільове призначення кредитних коштів - придбання товару у ТОВ «ДІЄСА» (код ЄДРПОУ: 36483471); дата повернення кредитних коштів - 12.12.2020, фіксована процентна ставка - 0,01% річних, щомісячна комісія за управління кредитом - 3% від суми кредиту; передоплата [PERSON] за відповідний товар - 600 грн 00 коп.; спосіб повернення кредиту - шляхом сплати щомісячних платежів, розмір та порядок формування яких визначені графіком платежів. Окрім цього, 12.12.2019 [PERSON] отримав, ознайомився та особисто підписав графік платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору № 2027937677 від 12.12.2019. Графік платежів містить вичерпну та детальну інформацію щодо розміру щомісячного платежу, його складових та порядку їх нарахування, загальної вартості кредиту та розміру витрат за ним. Додатково до цього графік платежів вміщує в собі інформацію щодо порядку та способу повернення кредиту, у тому числі реквізити, за якими має сплачуватися щомісячний платіж. Окрім цього, 12.12.2019 [PERSON] також ознайомився із паспортом споживчого кредиту, який містить вичерпну інформацію щодо специфікації кредитного продукту (споживчого кредиту), який йому надається на підставі кредитного договору № 2027937677 від 12.12.2019. Зокрема, [PERSON] ознайомився із розміром реальної річної процентної ставки, загальною вартістю кредиту тощо. Таким чином, 12.12.2019 між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах. Зі змісту специфікації до кредитного договору № 2027937677 від 12.12.2019 встановлено, що АТ «ОТП БАНК» було прийнято позитивне рішення щодо можливості надати [PERSON] кредит на суму 28 399 грн 00 коп. строком на 12 місяців з фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,01% річних та щомісячною комісією по кредиту у розмірі 3%. Надання кредиту здійснюється для придбання товару (ноутбуку) у продавця ТОВ «ДІЄСА» згідно з рахунком-фактурою № 000050013943101 від 12.12.2019 та з умовою передоплати [PERSON] вартості товару на сум 600 грн 00 коп. Зі змісту товарного чеку № 000050013943101 від 12.12.2019, видаткової накладної № 000050013943101 від 12.12.2019, фіскального чеку № 3000717239 від 12.12.2019 встановлено, що 12.12.2019 ТОВ «ДІЄСА» (код ЄДРПОУ: 36483471) продало, а [PERSON] придбав товар (ноутбук) згідно з специфікацією до кредитного договору № 2027937677 від 12.12.2019. Придбання товару здійснювалося шляхом перерахування АТ «ОТП БАНК» на користь ТОВ «ДІЄСА» грошових коштів на суму 28 399 грн 00 коп. та шляхом здійснення [PERSON] передоплати на суму 600 грн 00 коп. Вищевикладені обставини дають можливості дійти висновку про виконання АТ «ОТП БАНК» свого зобов`язання за кредитним договором № 2027937677 від 12.12.2019 щодо перерахування на користь продавця погодженої суми грошових коштів у рахунок придбання [PERSON] відповідного товару. Суд звертає увагу, що позовні вимоги не стосуються обставин виконання [PERSON] свого зобов`язання за кредитним договором № 2027937677 від 12.12.2019 в частині повернення споживчого кредиту, який було надано банком для придбання відповідного товару. Матеріали позовної заяви не містять доказів, з яких суд мав би можливість встановити порушення [PERSON] кредитного зобов`язання в цій частині. Разом з тим, відповідно до розділу 2 кредитного договору № 2027937677 від 12.12.2019 (заяви-анкети) АТ «ОТП БАНК» на вимогу [PERSON] також зобов`язалося відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні ( [NUMBER] ) та випустити платіжну картку. Додатково до цього АТ «ОТП БАНК» зобов`язалося здійснити кредитування цього рахунку шляхом надання [PERSON] можливості використання коштів кредитної лінії для задоволення особистих потреб. Натомість, [PERSON] зобов`язався у випадку використання кредитних коштів здійснити їх повернення та сплатити проценти за їх використання. Підписанням кредитного договору № 2027937677 від 12.12.2019 [PERSON] підтвердив, що відповідна частина кредитного договору (заява-анкета) є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил користування карткою, Інформаційного листа, Тарифів банку, які розміщені на офіційному сайті банку у чинній на той момент редакції. [PERSON] засвідчив, що отримав від банку всю інформацію в письмову виді та ознайомився зі змістом зазначених документів. Окрім того, відомості щодо специфікації кредитного продукту (кредитної лінії), який надається [PERSON] на підставі цієї частини кредитного договору, також містяться у паспорті споживчого кредиту, з яким [PERSON] так само ознайомився 12.12.2019. Сторонами було погоджено, що розмір процентів за використання коштів кредитної лінії становить 5% на місяць, а у випадку використання коштів протягом пільгового періоду - 0,01% річних. Таким чином, 12.12.2019 між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] також виникло зобов`язання, у відповідності до умов якого АТ «ОТП БАНК» зобов`язалося відкрити на ім`я [PERSON] поточний рахунок, випустити на його ім`я платіжну картку та здійснити кредитування вказаного рахунку шляхом відкриття кредитної лінії, а [PERSON] зобов`язався у випадку використання коштів кредитної лінії повернути їх у встановлений в договорі строк та сплатити проценти за їх використання. Зі змісту розписки від 12.12.2019, виписки по рахунку № [NUMBER] встановлено, що АТ «ОТП БАНК» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором № 2027937677 від 12.12.2019 - банком відкрито на ім`я [PERSON] поточний рахунок, здійснено випуск платіжної картки, а також забезпечено кредитування вказаного рахунку шляхом відкриття кредитної лінії. У свою чергу, [PERSON] неодноразово використовував кошти кредитної лінії для споживчих потреб, а також забезпечував перерахування на користь банку грошових коштів в якості погашення заборгованості за кредитною лінією та процентами за її використання. У той же час, з розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що [PERSON] , здійснивши за період з 13.12.2019 по 13.12.2021 використання кредитних коштів на загальну суму 144 717 грн 23 коп., забезпечив поповнення рахунку лише на суму 133 619 грн 16 коп., що призвело до утворення заборгованості. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Зі змісту розрахунку заборгованості та виписки по рахунку (внутрішньобанківським операціям за рахунком) судом встановлено, що внаслідок порушення [PERSON] свого зобов`язання за укладеним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 24 944 грн 15 коп., з яких: 16 500 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 8 444 грн 15 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, обставини використання відповідачем кредитних коштів та часткового їх повернення, що вбачаються з виписки по рахунку, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Судом встановлено, що 24.03.2023 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено договір факторингу № 24/03/23, відповідно до п. 1.1 якого АТ «ОТП БАНК» передало, а ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» прийняло право грошової вимоги, яке належить АТ «ОТП БАНК», та зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження АТ «ОТП БАНК». Відповідно до п. 6.2.3 договору факторингу № 24/03/23 від 24.03.2023 право вимоги переходить до ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» з моменту підписання сторонами цього договору, після чого ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» стає новим кредитором по відношенню до боржників. Відповідно до п. 7.1 договору факторингу № 24/03/23 від 24.03.2023 сторони домовились, що ліміт фінансування по реєстру боржників № 1 та по реєстру боржників № 2 становить 7 155 000 грн, який підлягають сплаті ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на користь АТ «ОТП БАНК» у погодженому в договорі порядку. Зі змісту платіжної інструкції № 46 від 24.03.2023 встановлено, що ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» сплатило на користь АТ «ОТП БАНК» грошові кошти в сумі 7 155 000 грн. Призначенням платежу зазначається фінансування відповідно до умов договору факторингу № 24/03/23 від 24.03.2023. Зі змісту актів приймання-передачі від 24.03.2023 встановлено, що 24.03.2023 АТ «ОТП БАНК» передало, а ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» отримало відповідно до договору факторингу № 24/03/23 від 24.03.2023 реєстри боржників № 1, 2, права вимоги за якими відступаються на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». Зі змісту витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 24/23/23 від 24.03.2023 вбачається, що АТ «ОТП БАНК» відступило ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» право вимоги до [PERSON] , яке виникло на підставі кредитного договору № 2027937677 від 12.12.2019 та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 24 944 грн 15 коп., з яких: 16 500 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 8 444 грн 15 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Таким чином, судом встановлено отримання ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2027937677 від 12.12.2019 у загальному розмірі 24 944 грн 15 коп. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів доходить висновку, що позивачем доведено факт 1) виникнення між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] кредитного зобов`язання, 2) виконання АТ «ОТП БАНК» свого зобов`язання за кредитним договором, 3) порушення [PERSON] свого зобов`язання за кредитним договором, 4) отримання права вимоги до [PERSON] за цим кредитним договором у загальному розмірі 24 944 грн 15 коп., з яких: 16 500 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 8 444 грн 15 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. На підставі викладеного суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. У поданому позові позивач просить стягнути із відповідача на свою корить судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач долучив до матеріалів справи: копію договору про надання правничої допомоги № 43115064 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» та Адвокатським бюро «Ольги Клещ»; додаткову угоду № 2027937677 від 20.08.2025 до договору № 43115064 про надання правничої допомоги; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Ольги Клещ» та необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» щодо стягнення кредитної заборгованості; акт № 2027937677 від 20.08.2025 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом; платіжну інструкцію № 1413 від 14.08.2025, з яких вбачається факт понесення ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» витрат на професійну правничу допомогу на суму 5 000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, суд враховує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд не вправі за власною ініціативою зменшувати суму судових витрат на професійну правничу допомогу. Зважаючи на викладене, із відповідача на користь позивача слід стягнути 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Щодо судових витрат по сплаті судового збору. Позивач надає суду платіжну інструкцію № 1046 від 13.08.2025, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» здійснило платіж у розмірі 2 422 грн 40 коп. на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Святошинського районного суду міста Києва до [PERSON] . Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 2 422 грн 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved