Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

у січні 2026 року [PERSON] (далі позивач) через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ПАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (далі відповідач) про визнання трудових відносин припиненими. В обґрунтування позовної заяви Позивач зазначив, що перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» на підставі трудового договору, укладеного 22.09.1997. Підприємство Відповідача розташоване у місті Лисичанськ Луганської області, яке з 2022 року перебуває у зоні активних бойових дій та тимчасової окупації. Внаслідок бойових дій підприємство фактично припинило господарську діяльність, робочі місця знищені або недоступні, забезпечення працівників роботою є неможливим. Фактично позивач не виконує трудові обов`язки, заробітна плата не нараховується та не виплачується, зв`язок з роботодавцем та його керівними органами відсутній. Отримати наказ про звільнення або припинити трудові відносини в інший законний спосіб є неможливим у зв`язку з відсутністю діяльності підприємства та неможливістю доступу до його органів управління. Наявність формально незавершених трудових відносин порушує права позивача як працівника, зокрема право на належний облік трудового стажу, оформлення пенсійних та соціальних прав. Визнання трудових відносин припиненими у судовому порядку є необхідним для належного обліку його страхового та трудового стажу, а також для реалізації його права на пенсійне забезпечення відповідно до вимог чинного законодавства України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2026 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 26 лютого 2026 року працівниками Деснянського районного суду м. Чернігова складено акт про неможливість направлення поштової кореспонденції у справі № 750/1077/26, у зв`язку з перебуванням відповідача на території введення активних бойових дій, куди безпосередньо неможливі поштові відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» з 22.09.1997, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.5-11) Згідно довідки № 7423-5001708481 від 03.06.2022 вбачається, що позивач перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа (а.с. 13). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. У рішенні Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004 зазначається, що свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно ч. 2 ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України). Частиною першою статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до положень статей 47, 48 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Правила ведення трудових книжок, внесення записів та їх виправлення у трудових книжках працівників мають виконуватися з урахуванням чітко визначених правил встановлених Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерством юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301. Відповідно до п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно з п. 2.27 Інструкції запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. Пунктом 4.1 Інструкції встановлено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час позивач не має фактичної можливості направити поштою заяву про звільнення, оскільки листування з територіями, де ведуться активні бойові дії, не здійснюється і фактичне місце розташування роботодавець не змінював. Усі визначені законодавством вимоги позивачем дотримано. На теперішній час рішення про звільнення позивача з роботи відповідачем не прийнято, відповідний запис до трудової книжки не внесено. Наявність формально незавершених трудових відносин порушує права Позивача як працівника, зокрема право на належний облік трудового стажу, оформлення пенсійних та соціальних прав. Визнання трудових відносин припиненими у судовому порядку є необхідним для належного обліку його страхового та трудового стажу, а також для реалізації його права на пенсійне забезпечення відповідно до вимог чинного законодавства України. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, а зазначені у позовній заяві обставини підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved