Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредіт партнерс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. 14.02.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Генеральний кредитний договір №014/05/70, згідно якого загальний розмір позичкової заборгованості на кожний день протягом дії вказаного договору за наданими в його рамках кредитами не повинен перевищувати 40 000 доларів США. На забезпечення укладеного кредитного договору №014/05/70 від 14.02.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] згідно договору іпотеки №014/05/70/216 від 14.02.2007 року посвідченого Балацьким О.О. нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу та зареєстрованого за №700, передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . 12.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було прийнято рішення по справі № 2-2113/2010, яким задоволено позовні вимоги АТ Райффайзен Банк Аваль до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/05/70 між АТ Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] від 14.02.2007 року, в сумі 354 379 грн. 40 коп. 07.02.2011 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було видано виконавчий лист №2-2113/2010. 04.11.2020 року приватним виконавцем Доготарем М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63492118 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредитному договору в сумі 354 379,40 грн., судові витрати в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. Виконавче провадження №63492118 відкрито станом на день подачі позовної заяви та є невиконаним. 27.04.2023 року АТ Райффайзен Банк (правонаступником якого є АТ Райффайзен Банк Аваль) та АТ Оксі Банк було укладено договір відступлення права вимоги, за умов якого первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитними договорами. 27.04.2023 року між АТ Оксі Банк та ТОВ АЙКВІТАС було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до змісту якого АТ Оксі Банк відступило ТОВ АЙКВІТАС права вимоги за кредитним договором № 014/05/70 між АТ Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] від 14.02.2007 року. 23 серпня 2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці замінено стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні з примусового виконаня виконавчого листа №2-2113/2010 від 07.02.2011 року. 01.04.2025 року ТОВ Кредіт Партнерс та ТОВ АЙКВІТАС уклали договір відступлення права вимоги по кредитному договору № 014/05/70 між АТ Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] від 14.02.2007 року. 16 липня 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі №2-2113/10 замінено стягувача ТОВ «АЙКВІТАС» у виконавчому провадженні №63492118 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 354 379,40 грн. та судові витрати в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., на його правонаступника - ТОВ «Кредіт партнерс». На день подання позову рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці №2-2113-2010 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредіт партнерс» заборгованості по кредиту в сумі 354 379,40 грн., судовий збір в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. не виконано, в зв`язку із чим наступають наслідки відповідальності за порушення грошового зобов`язання передбачені ст.625 ЦПК України. На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредіт партнерс» інфляційні нарахування в сумі 458 100,80 грн. та 90786,93 грн. 3 % річних, а також сплачений судовий збір у розмірі 1189 грн. 53 коп., та витрати на правничу допомогу в сумі 13576,31 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі, з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву і призначено судове засідання по справі. 25.12.2025 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно заявлено відзиву на позовну заяву, відповідачка вважає, що АТ Райффайзен Банк Аваль використав право звернутися до суду (права вимоги) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у межах позовної давності при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором 12.11.2010 року, оскільки банк вимагав від [PERSON] повернути одразу всю суму кредиту. Відповідач вважає, що зобов`язання відповідача є задавненим, так як воно набуло характеру натурального зобов`язання у зв`язку з тим, що 3% річних та інфляційних втрат були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, водночас як позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавлену вимогу допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавленої вимоги. Просили застосувати наслідки спливу позовної давності, та відмовити ТОВ Кредіт Партнерс в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 13.01.2026 року залучено до участі в розгляді справи а позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Партнерс» до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] . 21.01.2026 року від представника позивача адвоката Хованця А.І. надійшла відповідь на відзив, згідно якої посилання відповідача у наданому відзиві є безпідставними та вибірковими, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. 28.01.2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі. Ухвалою суду від 12.02.2026 року справи призначено до судового розгляду. 04.03.2026 року від представника третьої особи [PERSON] адвоката Мар`яна І.С. надійшли пояснення у справі, відповідно до яких просив застосувати наслідки спливу позовної давності, та відмовити ТОВ «Кредіт Партнерс» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав наведених у відзиві. У судовому засіданні [PERSON] просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступними встановлені обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.11.2010 по справі № 2-2113/2010 було задоволено позовні вимоги АТ Райффайзен Банк Аваль до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/05/70 між АТ Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] від 14.02.2007 року, в сумі 354 379 грн. 40 коп 04.11.2020 року приватним виконавцем Доготарем М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63492118 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредитному договору в сумі 354 379,40 грн., судові витрати в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. з примусового виконання виконавчого листа №2-2113/2010 виданого 07.02.2011. 16 липня 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці, яку постановою Чернівецького апеляційного суду від 06.10.2025 залишено без змін, по справі №2-2113/10 замінено стягувача ТОВ «АЙКВІТАС» у виконавчому провадженні №63492118 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 354 379,40 грн. та судові витрати в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., на його правонаступника - ТОВ «Кредіт партнерс». Виконавче провадження №63492118 щодо стягнення зазначеної заборгованості з боржника [PERSON] , яке до цього часу відповідачем [PERSON] не погашено. Відповідно до ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Частинами 1 та 3 статті 431 ЦПК України Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Статтями 1 та ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підстави та порядок та правова природа нарахування 3% річних визначені у Правовій позиції Верховного Суду України від 26 квітня 2017 р по справі №3-1522гс16, в якій зазначено: Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер вiдповiдних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Адже інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення зобов`язання може полягати, як у вчиненні дії, тобто виконання зобов`язання не в повному обсязі або з порушенням строків, або неналежним чином, так і бездіяльності, яка полягає у невиконанні зобов`язання. Відповідно до правового висновку, постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року, вказано оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим порушенням, то право на позов про стягнення інфляційних витрат і 3% відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його усунення. Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.11.2010 року у справі №2-2113/2010 стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 354 379,40 грн., судові витрати в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. Отже, даним судовим рішенням у справі №2-2113/2010 підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника у розмірі 354 379,40 грн. У даній справі, суд зауважує про відсутність підстав вважати зобов`язання відповідача натуральним зобов`язанням, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.11.2010 року у справі №2-2113/2010 стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 354 379,40 грн., судові витрати в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., тобто вимога кредитора про стягнення заборгованості за кредитом (основним боргом) вже захищена у судовому (примусовому) порядку, а тому таке зобов`язання вже не є натуральним. Щодо доводів відповідача про пропуск з боку позивача строку позовної давності. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Мар`ян І.С. просив застосувати позовну давність до вимог позивача. Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК Українита застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки. Порядок відліку позовної давності наведено встатті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбаченихстаттею 625 цього Кодексу,за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Судувід 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження№ 14-254цс19). Щодо продовження строків давності на строк дії карантину, необхідно зазначити таке. Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українив редакціїЗакону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Однак суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четвертастатті 14 ЦК України). Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українив редакції Закону № 540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»). Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однакне звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину. Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум застаттею 625 ЦК України,які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ(02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину. Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження№ 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі №487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св22). У даній справі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.11.2010 року у справі №2-2113/2010 стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 354 379,40 грн., судові витрати в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. не виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Однак ТОВ «Кредіт партнерс», звертаючись з позовом до суду про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, врахував строки позовної давності і просив стягнути вказані суми з квітня 2017 року. Отже, на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені з квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності. Згідно ізЗаконом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»(далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року,Прикінцеві та перехідні положення ЦК Українидоповнено пунктом 18, за змістом якогов період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українив редакції Закону №540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину. Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, тому позивач, звернувшись до суду в жовтні 2025 року, в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01 серпня 2017 року до 23 лютого2022 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону № 540-ІХ. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивач не пропустив строки звернення з вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат та звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності. Суд приймає розрахунок позивача та вважає його обґрунтованим, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути з інфляційні нарахуванні в сумі 458 100 грн. 80 коп. та 90 786 грн. 93 коп. 3 % річних, а всього 548 887 грн. 73 коп. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з ч.2 цієї статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 13576 грн. 31 коп., сплата яких підтверджена документально.

Outcome: approved