Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У грудні 2025 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано наступним. 21.03.2020 Відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит, а відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 86834,51 грн. З урахуванням викладеного, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 10.02.2026 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Оскільки строк на подання заяв по суті справи минув, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 21.03.2020 року між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви, що підтверджується наданою суду копією Анкети-заяви з особистим підписом відповідача. Відповідно до умов Анкети-заяви та Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», які є публічною частиною договору приєднання (ст. 634 ЦК України), відповідач приєднався до встановлених Банком умов кредитування, що разом із Тарифами, Паспортом споживчого кредиту та Таблицею обчислення вартості кредиту становлять змішаний договір у розумінні ст. 628 ЦК України. Факт відкриття поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту у розмірі, визначеному Банком, підтверджується довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту та розрахунком заборгованості. Згідно з наданим розрахунком, відповідач користувався кредитними коштами, що свідчить про прийняття ним умов договору та фактичне виконання Банком свого обов`язку щодо надання кредиту відповідно до ст. 1054 ЦК України. Суд враховує, що укладення договору відбулося з використанням електронної форми взаємодії через мобільний додаток, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також ст. 207, 639 ЦК України, електронний договір, підписаний у встановленому законом порядку, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Належність такої форми договору підтверджується також усталеною практикою Верховного Суду, зокрема у справах № 127/33824/19 та № 561/77/19. З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання щодо щомісячного погашення заборгованості та сплати мінімальних платежів, у зв`язку з чим станом на день звернення до суду утворилася заборгованість у розмірі 86 834,51 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 86 746,10 грн та пені у сумі 88,41 грн. Вказаний розрахунок містить дані про рух коштів по рахунку, періоди користування кредитом, нарахування відсотків та здійснені платежі, а тому є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 76-81 ЦПК України. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 207 ЦК України не передбачено вичерпного переліку таких документів, тому окрім листів та телеграм можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний або інший інтернет/SMS-pecypc. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано доказів щодо спростування заявленої суми кредитної заборгованості, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При задоволенні позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved