Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

22 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері. На час відкриття спадщини чинним законодавством передбачалося прийняття спадщини, зокрема шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном. На момент смерті матері разом із нею проживали позивач, його батько - [PERSON] , який помер [INFO] , та брат - [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач зазначає, що прийняв спадщину після смерті матері. У зв`язку з тим, що він був неповнолітнім та проживав у дитячому будинку, фактично не мав можливості належним чином оформити спадкові права. Після повернення він продовжив проживати у спірній квартирі. Згодом позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом було відкрито спадкову справу. Постановою приватного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю реєстрації його місця проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою. З огляду на викладене позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері та визнати за ним право власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Процесуальні дії та рішення у справі. 26 грудня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. 12 лютого 2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позиції учасників справи. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Калініченко О.В. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити. Представник відповідача Димерської селищної ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд вказаної цивільної справи без участі представника відповідача. Третя особа приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т.М в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення що підтверджується довідками про доставку електронного документу до електронного кабінету, про причини неявки не повідомила, жодних заяв чи клопотань до суду не направила. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер[INFO] Згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 жовтня 1995 року [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації про реєстрацію місця проживання [PERSON] була зареєстрована з 01.12.1984 по 19.10.1995 за адресою: [ADDRESS] . Згідно з рішенням виконавчого комітету від 06 вересня 2006 року вирішено закріпити житло за адресою: [ADDRESS] - за [PERSON] . Із акта від 26 листопада 2025 року встановлено, що [PERSON] проживав разом із матір`ю без офіційної реєстрації місця проживання з 1996 року. Із виписок з господарської книги за період 1996-2000 років убачається, що головою домогосподарства була зазначена [PERSON] , а також членами домогосподарства - [PERSON] та [PERSON] . Із виписок з господарської книги за періоди 2006-2010 років, 2011-2015 років, 2016-2020 років, 2021-2025 років убачається, що головою домогосподарства зазначено [PERSON] . Згідно з довідками від 26 грудня 2020 року [PERSON] був зарахований до дитячого будинку «Любисток» 08.10.2002 року та відрахований 15.01.2008 року у зв`язку зі створенням прийомної сім`ї. Згідно з витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 82066226 від 01.08.2025 Першою Київською державною нотаріальною конторою 15.10.2024 зареєстровано спадкову справу № 74414616 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса від 21 листопада 2025 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання позивача разом зі спадкодавцем за однією адресою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає у цьому будинку з 1986 року. Знала батьків позивача, які придбали квартиру та переїхали до будинку у 1996 році. Є сусідкою позивача та знає його з дитинства, оскільки проживала по сусідству. Повідомила, що діти разом пішли до першого класу. Після смерті матері позивача його було направлено до дитячого будинку. Згодом, коли позивач перебував у дитячому будинку, трагічно помер його рідний брат. Після повернення з дитячого будинку у 2011 році позивач постійно проживає у спірній квартирі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає по сусідству з позивачем з 1996 року, у п`ятому під`їзді, тоді як сім`я позивача з 1996 року проживала у третьому під`їзді. Зазначив, що позивач був малолітнім, коли померли його батьки, після чого його направили до дитячого будинку. Повернувся він під час навчання в училищі та з того часу постійно проживає у квартирі. Застосовані норми права. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.95). Рішення державного реєстратора, витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав, отримані в електронній чи паперовій формі за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, мають однакову юридичну силу та використовуються відповідно до законодавства. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем в порядку Мотиви і висновки суду. Згідно зі статтями 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР у редакції, чинній станом на 07 березня 1996 року (далі - ЦК УРСР), для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, у рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина та батьки (усиновителі) померлого. Згідно зі статтею 1296 чинного Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імен та часток інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, показання свідків, які є послідовними, узгодженими між собою, не суперечать письмовим доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Оскільки спадщина відкрилася у 1996 році, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини. Відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно її прийняти. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Із наданих суду доказів убачається, що позивач після смерті матері фактично проживав у спірній квартирі, користувався нею, був зазначений у господарських книгах як член, а згодом - як голова домогосподарства. Такі обставини свідчать про фактичний вступ у володіння спадковим майном у встановлений законом строк. Суд зазначає, що відсутність реєстрації місця проживання позивача разом зі спадкодавцем не є безумовною підставою для відмови у визнанні факту прийняття спадщини, оскільки законодавство, чинне на час відкриття спадщини, пов`язувало прийняття спадщини з фактичним вступом у володіння майном, а не виключно з наявністю реєстрації. Постановою приватного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що свідчить про неможливість оформлення спадкових прав у позасудовому порядку. За таких обставин звернення до суду є належним та ефективним способом захисту порушеного права. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв`язку зі встановленням факту прийняття спадщини за позивачем підлягає визнанню право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved