Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів, а також до Компаніївської селищної ради Кіровоградської області з вимогою про визнання права власності на житловий будинок. Ухвалою Компаніївського районного суду від 26.08.2025 р. було закрито провадження у цивільній справі №391\\849\\23 в частині позовних вимог [PERSON] до Компаніївської селищної ради Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок, а також прилеглої земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розміщений будинок, які розташовані по [ADDRESS] (Т.2 а.с.171). Позивач просить визнати за ним, [PERSON] , право власності на житловий будинок, а також прилеглої земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розміщений будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що в квітні місяці 2005 р. (точної дати позивач не пам`ятає) [PERSON] домовився з [PERSON] , про купівлю зазначеного житлового будинку, передавши йому, як власнику грошові кошти в сумі 5000 грн., а останній підтвердив факт отримання грошей за відчуження майна розпискою. Розписка була посвідчена Компаніївською селищною радою Кіровоградської області. Договір купівлі-продажу не був оформлений нотаріально, але продавець пообіцяв в майбутньому нотаріально оформити з позивачем купівлю-продаж зазначеного нерухомого майна. При невідомих обставинах [PERSON] втратив зазначену розписку. [PERSON] вважає, що момент купівлі-продажу став саме період передачі грошей продавцю за відчуження будинку, а також прилеглої земельної ділянки, що підтверджувалось розпискою. На теперішній час колишній власник вказаного домоволодіння помер, через що позивач не взмозі в позасудовому порядку оформити право власності на куплене нерухоме майно належним чином. Через відсутність вказаної розписки він також не може виготовити свідоцтво про право власності на будинок, та здійснити його державну реєстрацію, в результаті чого це порушує його право на беззаперечне володіння власністю. На дату купівлі будинку позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , шлюб з якою на даний час розірвано. Проте, на теперішній час, власником спірного будинку є колишня дружина позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2023 р. За яких обставин та на якій підставі [PERSON] стала власником будинку, позивачу не відомо. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок. Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14.12.2023 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання (Т.1 а.сч.45). Ухвалою суду від 03.04.2024 року підготовче судове засідання закрито, призначено справу до розгляду, цією ж ухвалою витребувано в Кіровоградському ОБТІ інвентарну справу на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] (Т.1 а.с.101). Ухвалами суду від 02.05.2025, 28.05.2025, 17.06.2025 застосовано привід свідка [PERSON] (Т.2 а.с.123, 140, 146) В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, дав пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, крім того зазначив, що в спірному будинку він мешкав 18 років разом з дружиною - [PERSON] , донькою - [PERSON] . Цей будинок раніше належав [PERSON] , в якого в 2005 р. цей будинок він купив, про що було написано розписку, яка була завірена секретарем селищної ради Лісовською (яка на даний час померла). Де зараз ця розписка, він не знає, залишалась в колишньої дружини. Нотаріально купівлю-продаж будинку оформлено не було. Мешкав в тому будинку з 2005 р. по 2021 р., про що зазначено в погосподарських книгах, де його зазначено як голову домогосподарства. За час проживання, він сплачував комунальні послуги, займався будинком, господарством. В 2022 р. дружина ( [PERSON] ) розірвала з ним шлюб. На той час [PERSON] помер. Дружина якось домовилась з сином померлого ( [PERSON] ), оформила будинок на себе як на власника, виписала та вигнала його з будинку, викинула з будинку його речі. Зазначає, що на даний час немає власного житла, практично є безхатьком, дії відповідачів порушують його права, як власника. Вважає себе власником будинку, адже саме він по розписці, купив дім у колишнього власника [PERSON] . Звертав увагу, що головою домогосподарства його було записано, оскільки він пред`явив розписку про те, що купив будинок. Й цю розписку писав саме [PERSON] , а не його син. На цій розписці Лісовська поставила печатку та занесла відомості в книгу реєстрацій. Відповідачем за справою - Компаніївською селищною радою Кропивницького району Кіровоградської області, подано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволені позову в повному обсязі, вказуючи, що вони не є належними відповідачами за справою, оскільки предметом спору є житловий будинок, який розташований на території с.Тернове (колишня назва с.Першотравенка), який станом на 2021-2022 року входив до складу Першотравенського старостинського округу і не належить до їх територіальної юрисдикції. Крім того позивач не конкретизував, яким чином Компаніївська селищна рада № 11 порушила, не визнала чи оспорила його права чи інтереси. (т.1 а.с.55-65). Представник Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області Суховенко В.М. в судовому засідання підтримала доводи, викладені в відзиві на позовну заяву, надала аналогічні пояснення. Відповідач [PERSON] , через відсутність можливості з`явитись до суду, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила наступне. З [PERSON] вона перебувала в шлюбі з 1978 р. по грудень 2022 р. Шлюб розірвано рішенням Компаніївського районного суду. До суду із заявою про розірвання шлюбу вона звернулась тому, що [PERSON] протягом багатьох років вчиняв над нею домашнє насилля, як психологічного, так і фізичного характеру, постійно принижував та ображав. Зазначене вона не могла терпіти далі через погіршення здоров`я. На початку жовтня 2021 р. [PERSON] вигнав її з дому, вона не мала змоги потрапити до будинку, навіть взяти особисті речі. У квітні 2023 р. вона придбала спірний будинок за фінансової підтримки дітей. Договір укладено у нотаріуса відповідно до закону. Потім як законний власник будинку, вона за допомогою поліції, змогла вселитися. Працівники правоохоронних органів перевірили її документи та сприяли їй в реалізації її майнових прав. При цьому у [PERSON] були ключі від будинку. Він кілька разів запирався в будинку всередині та не пускав її. Зафіксовані виклики до поліції за цими фактами. В подальшому, для уникнення конфліктів, діти йому пропонували для проживання інший будинок. Окрім того, на подвір`ї спірного будинку є літня кухня повністю облаштована для проживання, однак [PERSON] , з метою привернути увагу мешканців села, та принизити її та дітей, вирішив жити в халабуді, яку побудував перед двором. Через постійне зловживання алкогольними напоями, його поведінка роками стає зовсім неадекватною. Проблему з проживанням [PERSON] вигадав сам. На підставі викладеного, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. (Т.1, а.с.157-158). Відповідач [PERSON] в своїх письмових поясненнях зазначила, що позовні вимоги не визнає, виходячи з наступного. Вважає, що ті обставини, про які зазначає позивач, а саме набуття права власності на спірний будинок на підставі розписки, яка втрачена, й підтвердженням набуття права власності є інформація з домової книги, в якій зазначено, що головою господарства є [PERSON] , не відповідають правовим нормам, які регламентують набуття право власності, а саме: 655,656, 638, 657, 640, 210,220 ЦК України, згідно яких набуття права власності на будинок має підтверджуватися виключно нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу з вчинення державної реєстрації набутих прав. Таким чином, посилання позивача на розписку, яка на теперішній час не існує, як на документ, на підставі якого в позивача виникло право власності, а також на інформацію щодо зареєстрованих чи проживаючих осіб у будинку, не зважаючи на вказаний у домовій книзі їх статус, є недостатнім для визнання права власності на будинок. Позивач не оскаржує договір купівлі-продажу від 27.04.2023 р., відповідно до якого власником спірного будинку є [PERSON] , не ставить питання про його недійсність чи про скасування державної реєстрації. Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, при застосуванні цієї норми необхідно встановити, з яких саме передбачених законом підстав, в який передбачений законом спосіб, позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України. Вимога позивача про визнання за ним права власності на будинок, за наявності зареєстрованого законного права власності за одним з відповідачів, не є коректним, тому вибраний спосіб захисту є неналежним. Позов пред`явлено, крім [PERSON] , також до [PERSON] , [PERSON] , які не є власниками будинку, тому позивачем не роз`яснено, яким чином інші відповідачі по справі будуть виконувати рішення суду, у разі задоволення його позовних вимог. Тобто, вважає зазначених осіб неналежними позивачами. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позовних вимог (Т.1, а.с.112-116). Представник відповідача [PERSON] адвокат Березовська І.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала позицію відповідачки, викладену в письмових поясненнях, суду також пояснила, що ні розписка, ні домогосподарські книги не є належними доказами підтвердження права власності на будинок. До того, як власником будинку стала [PERSON] , позивач належним чином право власності на будинок не оформив. Звертала увагу, що позивач договір купівлі-продажу, згідно якого власником стала [PERSON] , не оспорює. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні (Т.1, а.с.111). Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача, його дружину та доньку (відповідачів по справі) вона добре знає, оскільки раніше мешкали в одному селі. Родина позивача переїхала до с. Першотравенки з іншого села Павлівки більш 10 років тому. Вони (родина), як вона вважала, купили спірний будинок в [PERSON] господаря дому, в якому разом мешкали, тримали худобу, мали господарство. Яким чином оформляли придбання будинку їй не відомо. На даний час їй відомо, що в цій родині конфліктні відносини, але що саме сталося, вона не знає. Знає, що позивач в цьому будинку більш не мешкає, зараз працює й проживає в сторонніх людей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивача знає дуже давно, оскільки вони проживали в одному селі. Йому відомо, що родина [PERSON] переїхала з с. Павлівка до Першотравенки, де купили будинок в [PERSON] . На яких умовах купили це йому не відомо. Мешкали в цьому будинку близько 20 років, тримали господарство, будували хату, обробляли город. Потім йому стало відомо, що позивача вигнали з будинку, тому зараз ніде жити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивача знає ще з 90-х років, коли той мешкав в с. Павлівка. Потім [PERSON] переїхав до с. Першотравенки, де приблизно в 2005 р. купив будинок в [PERSON] . Яким чином купив, як це оформлювалось не знає. З 2005 р. позивач мешкав в тому будинку, був там прописаним, та був головою домогосподарства. Зараз [PERSON] мешкає на вулиці, або в інших людей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивача, його дружину та доньку знає дуже давно. Як він вважав, позивач років 17 тому (приблизно 2008-2009 рік) купив будинок с. Першотравенка за гроші. Позивач мешкав в тому будинку з дружиною, з якою вони, то сходилися, то розходилися. [PERSON] час від часу мешкала в доньки, але потім поверталася до позивача. В [PERSON] , поки жив в будинку, було велике господарство, виноградник. Він (свідок) час від часу допомагав позивачу по господарству. На даний час, як стало йому відомо через сільські чутки, що право власності на будинок [PERSON] якось оформила на себе, [PERSON] вигнали з будинку, він опинився на вулиці. Що саме сталося, не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є старостою Першотравенського старостівського округу, де, як йому відомо, з 2010 р. (коли він став головою сільради) мешкав позивач з дружиною по [ADDRESS] . Їх діти на той час вже з ними не мешкали. Але, чи належав цей будинок позивачеві на праві власності, йому не відомо. Позивач був записаним як мешканець цього будинку в погодсподарський книзі, але яким чином був придбаний цей будинок, він не знає. Тобто, яким чином цей будинок був придбаний, куплений позивачем, як оформлювався, на кого, за яку ціну, йому не відомо. [PERSON] мешкав в будинку разом з дружиною [PERSON] , яка займалась господарством, тримала птицю, худобу тощо. Сім`ю [PERSON] він не знає, але він мав розмову з позивачем, щоб той помирився з дружиною, та й вирішив це питання щодо будинку. Вважає, що позивач поводить себе як дитина, й так поводив себе все життя такий висновок зробив, оскільки він спілкувався з жителями інших сіл, в яких позивач мешкав раніше. Через таку поведінку позивач в своєму віці й вирішує свої питання в суді. Вважає, що [PERSON] все мав, коли мешкав з дружиною, хоча він її постійно ображав, знущався, через що дружина неодноразово тікала від нього - жила в пустому будинку біля доньки. На його думку, через таку поведінку позивача, [PERSON] й придбала таким чином собі цей будинок. [PERSON] зловживав спиртними напоями, та в такому стані лаявся, бився, ображав дружину. Все життя [PERSON] щось не так, хоча й дружина, й доньки все життя піклувались про нього. Тому, те, що [PERSON] опинився в такій ситуації це саме його вина. Й зараз така показушна поведінка позивача це просто ганьба. Дружина позивача - [PERSON] - на даний час хвора, та як він розуміє, будинок придбали на її ім`я, оскільки її вже потрібно було рятувати через таку поведінку [PERSON] . Зараз проти [PERSON] налаштовані й його доньки. Про розписку щодо купівлі будинку, йому нічого не відомо, до неї сільська рада не має ніякого відношення. В погосподарську книгу записали [PERSON] як голову господарства просто зі слів тих, проживав в будинку. Якщо б сказали, що головою є дружина, то записали б її. Але це ще не значить, що ті, кого записано в цю книгу є власниками будинку. Це ті, хто проживають в будинку. Тому, чи були [PERSON] власниками будинку на 2005 р., він не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що раніше був головою Першотравенської сільради. Позивача він знає, як жителя с. Першотравенки, який десь років 30 тому переїхав до Першотравенки разом з дружиною та дітьми. Йому відомо, що позивач з родиною купили в селі будинок в [PERSON] по [ADDRESS] . Це йому відомо, оскільки тоді, коли він був головою, було прийнято, що покупець та продавець приходили до сільради, й продавець писав розписку щодо купівлі-продажу майна, які завірялись печаткою та підписом. Так було й в даному випадку, але сам [PERSON] не міг написати розписку (або був відсутнім, або хворів), й розписку написав його син [PERSON] про те, що було отримано 10 000 грн. (за будинок по [ADDRESS] , й претензій з цього приводу немає. Як саме передавались гроші, він не знає, не бачив. Коли [PERSON] писав розписку, при цьому був присутнім [PERSON] з дружиною. Точно суму, яка була зазначена в розписці він не пам`ятає, будинки на той час коштували десь 10 000 -15 000 грн. Розписку забрали [PERSON] . [PERSON] жили з того часу в тій хаті, спочатку нормально, потім почали скандалити, потім знов жили. Держали велике господарство. [PERSON] зловживав спиртним, через що були конфлікти з дружиною. А потім з`ясувалось, що [PERSON] вигнали з будинку. В селі було заведено, що головою господарства зазначали чоловіка, тому напевно, [PERSON] й зазначили головою. Йому здається, що розписку писав саме син [PERSON] [PERSON] . Розписка фіксувалась в журналі, назву його не пам`ятає. В цьому журналі фіксувались операції з приводу майна, наприклад купівлі-продажу порося. Де знаходиться цей журнал, не знає. Що на даний час сталося з розпискою, він також не знає. Яким чином стала власником будинку [PERSON] в 2023 р., йому не відомо. В них була книга вчинення нотаріальних дій, за ведення якої відповідала [PERSON] (яка на даний час померла). Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 12.11.1978 року виконкомом Петрівської сільської ради Компаніївського районну Кіровоградської області, актовий запис № 7, який розірвано рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2022 р. Згідно цього рішення місцем проживання [PERSON] та [PERSON] зазначено: [ADDRESS] . (Т.1, а.с.25-27). На підтвердження своїх вимог позивачем суду було надано наступні письмові докази. Відповідь Компаніївської селищної ради №11 від 30.01.2023 р. на запит [PERSON] , відповідно до якої надано відомості з погосподарської книги №1 від 2021-2025 р. про те, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,74 га. Заборгованість по утриманню будинку відсутня. Рік побудови житлового будинку до 1992 р. (Т.1, а.с.6). Про те, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , зазначено й в самих погосподарських книгах (Т.1, а.с.7-8). Згідно інвентаризаційної справи, власником будинку по [ADDRESS] з 1989 р. був [PERSON] на підставі свідоцтво на право власності на будівлю (Т.1, а.с.128-140). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 09.10.2023 р., власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2023 р. (Т.1, а.с.28-29). Згідно договорів оренди землі від 01.08.2017 р., копії позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, витягу з реєстру територіальної громади, довідки Першотравенської сільської ради Компаніївського району від 02.04.2018 р., договору Дарування від 21.02.2018 р., типового договору про надання послуг електрозв`язку №40008726/31, договору про надання послуг електрозв`язку від 29.08.2005, розрахункової книжки для оплати водопостачання та водовідведення СКП «Компаніївське», договору про користування електроенергією, поштового повідомлення колцентру, адресованого [PERSON] , квитанції по оплаті електроенергії, розрахункової книжки для оплати водопостачання та водовідведення №147 з заповненими сторінками по оплаті вартості води, податкового повідомлення про сплату земельного податку за період з 01.01.2013 по 31.12.2018, розрахункової квитанції по лічильнику за електроенергією, місцем проживання [PERSON] приблизно з 2005 р. по 2023 роки є [ADDRESS] (Т.1, а.с.165-166, 168-169, 171-193, 195-197, 205-209, 246-250, Т.2, а.с.1-7, 20-22). Відповідно до довідки Компаніївської селищної ради від 20.07.2023 р., надано відомості з погосподарської книги №1 від 2021-2025 р. про те, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] з 27.04.2023 р. Було надано витяг з державного реєстру речових прав на будинок, власник [PERSON] (Т.1, а.с.194). Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст. 203 ЦК України, якою встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачає, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст. 203 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст. 210 ЦК України). Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Зазначені вище положення Закону діяли в такій же редакції на квітень 2005 року, коли, як зазначає позивач, ним було придбано (куплено) спірний будинок в [PERSON] . Відповідно до ст. 657 ЦК України (ред., яка діє на даний час) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як зазначалось в ст. 657 ЦК України (ред. на 01.04.2005 р.) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З зазначених норм цивільного законодавства слідує, що договір купівлі-продажу будинку як на даний час, так й в квітні 2005 р. (коли зі слів позивача ним було куплено спірний будинок) укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, а в 2005 р. також державній реєстрації. Як свідчать матеріали справи, приблизно з 2005 р. по 2023 р. місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] . За цією адресою позивач [PERSON] мешкав разом з дружиною - відповідачкою [PERSON] , з якою вели спільне господарство тримали худобу, птицю, обробляли город, слідкували за станом будинку та прибудинкової території, тощо. За час проживання позивач сплачував комунальні послуги, в тому числі за користування електричною енергією, водопостачання та водовідведення. заборгованість по утриманню будинку на 30.01.2023 р. відсутня. Шлюб між сторонами ( [PERSON] та [PERSON] ) розірвано рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2022 р. З 27.04.2023 р. власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , - є [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2023 р. Самого договору купівлі-продажу від 27.04.2023 р. суду надано не було, клопотань про його витребування, не заявлялось. Позивачем вказаний договір купівлі-продажу від 27.04.2023 р. не оспорюється, вимог щодо його недійсності не заявляється. Як стверджує позивач, він є власником спірного будинку, оскільки саме він по розписці, купив цей будинок у [PERSON] в квітні 2005 р. за 5000 грн. Дослідивши надані суду докази, суд вважає, що на підтвердження права власності на спірний будинок позивачем письмових доказів, в тому числі зазначеної розписки, суду не надано. У зв`язку з чим суд позбавлений можливості безпосередньо ознайомитись зі змістом розписки, на яку посилається позивач, та оцінити її зміст. З пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , слідує, що вони вважали [PERSON] власником будинку, але про конкретні умови придбання (купівлі-продажу) будинку їм нічого не відомо, тому, на думку суду, ці пояснення, свідчать про проживання [PERSON] в спірному будинку, тому як докази підтвердження саме права власності [PERSON] на будинок, суд пояснення цих свідків не приймає. Про проживання в спірному будинку позивача з 2010 р. пояснював в судовому засіданні свідок [PERSON] , зазначаючи, що яким чином був придбаний будинок, як оформлювався тощо, йому не відомо. Тому суд його пояснення також не вважає підтвердженням права власності [PERSON] на будинок. Пояснення свідка [PERSON] , який в судовому засіданні пояснював щодо наявності розписки про купівлю [PERSON] будинку в [PERSON] , суд також не може прийняти до уваги, оскільки, як вже зазначалось, розписка суду не надана, через що суд позбавлений можливості оцінити розписку як доказ підтвердження права власності позивача на спірний будинок. Відповідно до п1-4 р.1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державної служби статистики України 11.04.2016 р. №56: Погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад (далі - місцеві ради) по кожному з розташованих на їхній території населених пунктів і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень. Погосподарський облік ведуть з урахуванням норм чинного законодавства з питань захисту персональних даних. Цей облік не передбачає реєстраційних дій і не несе жодних правових наслідків для об`єктів, відносно яких він здійснюється. У рамках погосподарського обліку місцеві ради ведуть облік особистих селянських господарств у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики. У цій Інструкції терміни та поняття використовуються в таких значеннях: домоволодіння - житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці; домогосподарство (домашнє господарство) - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують свої кошти та витрачають їх. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати в будь-яких із цих стосунків або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи; об`єкт погосподарського обліку - одиниця, щодо якої здійснюється накопичення та систематизація відомостей (домогосподарство, домоволодіння, землеволодіння); особа, що відповідає за об`єкт погосподарського обліку, - повнолітня особа, яка має безпосереднє відношення до об`єкта погосподарського обліку і спроможна надати необхідну достовірну інформацію щодо нього, - член домогосподарства, власник або користувач домоволодіння, землеволодіння. Згідно Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України 08.12.2010 р. №491 (яка втратила чинність 27.05.2016 р.), голова домогосподарства - особа, яка очолює домогосподарство й несе відповідальність за нього. Вона визначається членами домогосподарства і, як правило, є господарем, людиною, яка приймає щоденні рішення стосовно діяльності домогосподарства. Здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і/або земельної ділянки (ділянок)(пр.1.4 р.1 Інструкції). З врахуванням вищенаведених положень Інструкції №56, яка визначає погосподарський облік як накопичення відомостей, які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень, й цей облік не передбачає реєстраційних дій і не несе жодних правових наслідків для об`єктів, відносно яких він здійснюється, й особою, що відповідає за об`єкт погосподарського обліку є особа, яка має відношення до цього об`єкта, суд вважає погосподарські книги неналежним доказом підтвердження права власності позивача на будинок. Крім того, суд зауважує, що укладення договору купівлі-продажу житлового будинку на 01.04.2005 р. передбачає обов`язкову письмову форму з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацію (ст. 657 ЦК України ред. на 01.04.2005 р.), тому наслідком недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору відповідно до ст. 220 ЦК України, є визнання такого договору нікчемним. Як зазначав позивач в судовому засіданні, нотаріально купівля- продаж спірного будинку ним не оформлювалась. З врахуванням викладеного, суд вважає, що докази, які б підтверджували купівлю позивачем спірного будинку, та як наслідок, набуття на будинок позивачем права власності, суду не надано. До того ж суд зауважує щодо обов`язкового укладення договору купівлі-продажу будинку в письмовій формі з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацію, що, в даному випадку, дотримано не було. Суд погоджується з доводами відповідачки [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] є неналежними відповідачами, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач -це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому залучається до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є власниками спірного будинку, будь-яких прав позивача на спірний будинок, не порушують, тому суд приходить до висновку, що зазначені відповідачі не є належними відповідачами у даному спорі. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими, тому такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed