Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

12.01.2026 сторона позивача звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2269639 від 14.04.2020 укладеного з ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є позивач в межах договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021, що утворилась станом на 12.08.2020 в розмірі 19680,00грн. в т.ч. борг за тілом кредиту в сумі 6000,00грн., борг по відсоткам в сумі 13680,00грн., а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 14.04.2020 між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна», було укладено договір про споживчий кредит, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, плату за кредит, інші платежі. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами договору, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачував у зв`язку із чим утворилась заборгованість. 26.02.2021 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021, згідно якого позивач отримав право вимоги до відповідача. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 22.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 12.02.2026 на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист №20.1.0.0.0/7-260123/76403-БТ від 25.01.2026 з підтвердженням про імітування на ім`я [PERSON] картки № [NUMBER] та зарахування 6000,00грн. 06.03.2026 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло заперечення яким відповідач просить суд відмовити в стягненні процентів, штрафних санкцій, оскільки кредит було взято відповідачем на колишнього чоловіка, жодної інформації на її адресу не надходило, нараховані санкції не має можливості сплатити з огляду на стан здоров`я, майна не має. В судове засідання представник позивача не з`явився, подано заяву в якій просить розглянути справу за відсутності, позовні вимоги підтримує та просив задовольнити. Відповідач надала письмову заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням раніше наданих заперечень. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони ТОВ «Авентус Україна» та відповідач, за допомогою електронних підписів 14.04.2020 підписали договір про надання споживчого кредиту №2269639. Умови надання кредиту 6000грн. строком на 30 днів під 1,90% річних в день (стандартна ставка). ТОВ ФК «Вей Фор Пей» листом №6516-ВП від 16.12.2025 підтвердило зарахування на картковий рахунок 4149….0310 14.04.2020 6000грн., як і АТ КБ «ПриватБанк» листом №20.1.0.0.0/7-260123/76403-БТ від 25.01.2026 про імітування на ім`я [PERSON] картки № [NUMBER] та зарахування 6000,00грн. 14.04.2020. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідачем свої зобов`язання не виконано, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту у відповідача станом на 12.08.2020 виникла заборгованість у розмірі 19680,00грн. з яких: 6000,00грн. заборгованість за кредитом, 13680,00грн. заборгованість за процентами. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). 26.02.2021 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 «ФК «Кредит - Капітал» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 19680,00грн. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Враховуючи, що між ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та відповідачем було укладено кредитний договір, умови якого позивачем були виконані, шляхом надання відповідачу кредитних коштів, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині тіла кредиту в сумі 6000,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків у сумі 13680,00 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається з картки обліку договору № 2269639 ТОВ «Авентус Україна» нараховані відсотки за користування кредитом за період з 14.04.2020 по 25.02.2021 з посиланням у позові на п.1.5 Договору у сумі 13680,00 грн, тобто за ставкою 1,90% за кожен день строку користування кредитом, а нарахування відсотків після 14.05.2020 відбулося поза межами строку дії договору, оскільки строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 30 днів, що також визначено графіком платежів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050ЦК України» (п.п 81-85, 91). Також Велика палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 року, за результатами розгляду справи № 723/304/16-ц прийшла до такого висновку: стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошима після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтується на нормах матеріального права. Відповідно до п.4.1 Договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4 Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2-4.5 Договору. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1 Договору). Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктом 1.4 цього Договору за графіком платежів чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 14.05.2020. В порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем суду не надано доказів пролонгації строку кредитування, зокрема в матеріалах справи відсутні відомості щодо конкретного строку пролонгації (кількість днів), відсоткової ставки, кінцевої дати повернення коштів та докази складання і доведення до відповідача оновлених графіків платежів, що могли відбутись на умовах пп.4.2-4.6 Договору. Враховуючи відсутність доказів пролонгації договору, первісним кредитором нараховані відсотки за користування кредитом за межами строку дії договору, в зв`язку з чим у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 14.05.2020 слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Нарахування відсотків за період з 14.04.2020 по 13.05.2020 за ставкою 1,90 % відповідно до п.1.5.2 договору у сумі 3420,00 грн. є правомірним та обґрунтованим. Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1274,22 грн. Позов заявлено на суму 19680,00 грн., а задоволено 9420.00грн., тобто на 47,86% (9420 х 100 % /19680), (2662,40 х 47,86%/100%). Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: копію договору про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «Кредит капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», акту №1318 наданих послуг від 12.01.2026, детальний опис робіт (наданих послуг), ордер. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), фактичну участь представника позивача при розгляді даної справи, ціну позову, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають частковому задоволенню в розмірі 3828,80 грн. (8000 х 47,86%/100%).

Outcome: partial