Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту ТОВ «ЄАПБ») звернулося до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.02.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено кредитний договір №245514349? шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу відповідно до якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набув права вимоги до відповідача за договором №245514349. 21.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та позивачем укладено договір факторингу згідно якого відступлено позивачу права вимоги відповідно до реєстру боржників. Згідно реєстру боржників від 06.03.2023 позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 67 050 грн., яка складається з 30 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 37 050 грн. заборгованість за відсотками. Окрім того, 26.02.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачем було укладено кредитний договір №3543402231/640723? шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 21.01.2022 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу відповідно до якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступає ТОВ «ЄАПБ» належні йому права вимоги відповідно до реєстру боржників. Згідно реєстру боржників від 21.01.2022 позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 12 000 грн., яка складається з 3000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9 000 грн. заборгованість за відсотками. Посилаючись на викладене просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №245514349 у розмірі 67 050 грн., за кредитним договором №3543402231/640723 у розмірі 12 000 грн, а також судові витрати. Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 25.10.2024 року даний позов задоволено. 22.11.2024 року представником відповідача Войтович Л.В. подано заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 29.11.2024 року скасовано заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 25.10.2024 року уданій справі. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.08.2025 року прийнято дану цивільну справу до провадження. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.11.2025 року дану цивільну справу передано на розгляд за територіальною підсудністю до Хустського районного суду Закарпатської області. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 27.01.2026 року прийнято дану справу до провадження, встановлено відповідачу 15-данний строк для подання відзиву на позов. Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляд справи повідомлявся через систему «Електронний суд», позовна заява містить клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання [PERSON] не з`явився, представник позивача Войтович Л.В. про час і місце розгляд справи повідомлялася через систему «Електронний суд». Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України). Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи із приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тоді як ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А згідно вимог ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ «ЄАПБ» надано наступні докази. Паспорт споживчого кредиту продукту «Комфорт» до договору №245514349 від 23.02.2021, кредитодавцем указано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», споживачем указано [PERSON] (а.с.7), однак відомостей у який спосіб підписаний даний документ відповідачем матеріали справи не містять. Договір №245514349 від 23.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та споживачем [PERSON] , відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі 30 000 грн на строк 126 днів, під 1,3 % на день. У договорі зазначено, що [PERSON] підписав його одноразовим ідентифікатором MNV57Q4T (а.с.8-10). Додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» згідно якої викладено договір у новій редакції, і зокрема передбачено що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) відступає ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) права грошової вимоги до боржників за договорами позики вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором та боржникам (а.с.11-13). Договір факторингу №20102022 від 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ЄАПБ» згідно якого передбачено що ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) відступає ТОВ «ЄАПБ» (Фактор) права грошової вимоги до боржників за договорами позики вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором та боржникам (а.с.14-15). Витяг з реєстру боржників № 2 від 06.03.2023 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, згідно якого відбулося і відступлення прав вимоги за договором №245514349 від 23.02.2021 де боржником є [PERSON] , з загальним боргом 67 050 грн., який складається з 30 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 37 050 грн. заборгованість за відсотками (а.с.16). Розрахунок заборгованості за договором №245514349 від 23.02.2021 згідно якого за відповідачем рахується заборгованість у сумі 67 050 грн., яка складається з 30 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 37 050 грн. заборгованість за відсотками (а.с.17). Також долучено договір про надання фінансового кредиту №3543402231/640723 від 26.02.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] відповідно до якого надано відповідачу кошти у борг на суму 3000 грн. на строк 30 днів, які відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти за ставкою 2,5 % за день. У договорі зазначено, що [PERSON] підписав його одноразовим ідентифікатором R99787 (а.с.22-24). Договір факторингу №21012022 від 21.01.2022 року укладений між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (Клієнт) та ТОВ «ЄАПБ» (Фактор) відступлено права грошової вимоги до боржників за договорами позики вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором та боржникам (а.с.25-28). Витяг з реєстру боржників від 21.01.2022 до даного договору факторингу, згідно відбулося і відступлення прав вимоги за договором №3543402231/640723 де боржником є [PERSON] , з загальним боргом 12 000 грн., який складається з 3000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9000 грн. заборгованість за відсотками (а.с.29). Розрахунок заборгованості за договором №3543402231/640723 згідно якого за відповідачем рахується заборгованість у сумі 12 000 грн., яка складається з 3000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9000 грн. заборгованість за відсотками (а.с.30). Інших якихось на підтвердження своїх позовних вимог (які ю підтверджували фактичні обставини справи), позивачем не надано. Суд констатує, що у даному випадку представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення категорично заперечує факт укладення ним кредитних договорів та отримання кредитних коштів. Суд вважає таку позицію частково доречною. У даному випадку в обидвох кредитних договорах зазначено, що вони підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що за загальним правилом відповідає статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" щодо порядку укладення договорів у електронній формі. Водночас до позовної заяви не долучено жодних доказів, які б підтверджували, що на виконання умов таких кредитних договорів кредитором надавалися (перераховувалися) кредитні кошти згідно умов договору. Відсутність таких доказів у свою чергу свідчить, що має місце прострочення кредитора (ч.1 ст. 613 ЦК України), що у свою чергу позбавляє кредитора вимагати повернення суми боргу. Тобто це фактично свідчить недоведеність позивачем наявності достатніх правових підстав вимагати стягнення з відповідача боргу у судовому порядку. Окрім того щодо договору №245514349 суд констатує, що позивачем не надано достатніх доказів переходу прав вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». До позву долучено лише додаткову угоду до договору факторингу, однак не надано відповідного витягу з реєстр прав вимоги, який б підтверджував перехід прав вимоги за договором №245514349 до ТОВ «Таліон Плюс», а це у свою чергу ставить під сумнів доведеність факту переходу прав вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до позивача. Зазначене є додатковою підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення боргу за договором №245514349. Відносно договору №3543402231/640723, то суд звертає увагу, що у даному договорі ПІБ боржника зазначено фактично на російській мові як « [PERSON] », а у витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №21012022 від 21.01.2022 року боржника указано як [PERSON] , що на думку суду є недостатнім для належної ідентифікації боржника та відповідно і щодо переходу до позивача прав вимоги до відповідача за договором №3543402231/640723. Зазначене є додатковою підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення боргу за договором №3543402231/640723. Узагальнюючи наведене, на думку суду пред`явлений наразі є недоведений належним чином та задоволенню не підлягає. Судові витрати у виді судового збору за пред`явлення позову слід залишити за позивачем..

Outcome: dismissed