Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що [PERSON] , народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьками якої є відповідач та третя особа у справі, шлю між якими розірвало 20 квітня 2010 року. До повноліття відповідач сплачував аліменти на користь її матері [PERSON] на її утримання в розмірі 1/4л частини його заробітку. Після досягнення нею повноліття батько не надає жодних коштів на її утримання, хоча добре знає що позивач навчається на 1-му курсі освітнього рівня «Бакалавр» денної форми навчання Інституту енергетики та систем керування Національного університету «Львівська політехніка», у зв`язку з чим не працює. Навчаючись позивач вимушена купляти підручники та спеціальну літературу, витрачати кошти на проїзд до навчального закладу, оплату за найм житла для проживання у місті Львові, а також на харчування та одяг, і у зв`язку з цим потребую матеріальної допомоги від батька на період свого навчання. Враховуючи наведене, просить ухвалити рішення, яким стягувати відповідача аліменти на користь позивача в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 січня 2026 року вказана позовна заява (справа № 438/107/26) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. Ухвалою судді від 3 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 16 лютого 2026 року. У судове засідання 16 лютого 2026 року позивач не з`явилась. До позовної заяви додала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. 2 березня 2026 року від позивача надійшла заява про долучення належним чином завірених копій документів. Відповідач у судові засідання 16 лютого та 5 березня 2026 року, будучи належним чином повідомлений про дату та час засідань не прибув. Причини неявки не повідомив. Відзиву чи клопотання не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, будучи належним чином повідомлена про дату та час засідань не з`явилась. Пояснень чи клопотань не надходило. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин. Враховуючи положення статті 223 ЦПК України та заяву позивача, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до частухового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції, 22 січня 2008 року, актовий запис №31. Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції 20 квітня 2010 року, актовий запис № 29, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». [PERSON] навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» на першому курсі денної форми навчання рівня вищої освіти бакалавр інституту ІЕСК та закінчує навчання 30 червня 2029 року, що підтверджується довідкою № 379. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини 1 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 статті 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З аналізу наведених норми вбачається, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання настає за наступних умов: дитина досягла повноліття, але їй ще не виповнилось 23 років; дитина навчається і саме у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги; платник аліментів має можливість надавати матеріальну допомогу; право позивача на звернення до суду з відповідним позовом обумовлене проживанням разом із ним дитини, яка продовжує навчання. Згідно з частиною 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У постанові Верховного Суду від 6 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу». Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 5 червня 2019 року по справі № 754/866/18. Частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Оскільки судом встановлено, що повнолітня [PERSON] навчається на денній формі, що підтверджується належними доказами, вона позбавлений можливості працевлаштуватись та забезпечувати себе самостійно, а отже потребує матеріальної допомоги батьків. Доказів неможливості надання матеріальної допомоги позивачу стороною відповідача суду надано не було. Ураховуючи викладене вище, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки на час навчання, 1/4 (однієї четвертої) частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з дати подачі позову підлягає задоволенню. Відповідно частини 1 пункту 1 статті 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. У відповідності статті 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору у розмірі 1331,20 грн від якого був звільнений позивач при подачі позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved