Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

22.10.2024 року до Овідіопольського районного суду Одеської області з Іллічівського міського суду Одеської області надійшла позовна заява Одеського квартирно-експлуатаційного управління до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Військова частина [NUMBER] про усунення перешкод у користуванні приміщенням. Предметом позову є усунення перешкод у користуванні приміщенням, підставою позову є право на користування майном. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. У службовому приміщенні переобладнаному для тимчасового проживання, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] ), будівля за ГП №88 ПТО проживає [PERSON] зі своєю сім`єю складом 3 (три) особи: дружина - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] . Приміщення переобладнане для тимчасового проживання, яке знаходиться за адресою в/м№Іллічівськ-1(2), будівля за ГП №88 ПТО, в якому проживає полковник запасу [PERSON] разом зі своєю сім`єю, відноситься до відомчого фонду Міністерства оборони України, балансоутримувачем якого є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса. Жодних дозвільних документів на вселення [PERSON] разом із членами його родини, зокрема спеціального ордеру, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення йому не надавалося. Указами Президента України від 24.02.2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» в країні введено воєнний стан та оголошено мобілізацію, які неодноразово продовжувалися та діють дотепер. Відтак, на виконання директиви Міністерства оборони України, військове містечко « [INFO] (2)» наразі виведено із розпорядження військової частини [NUMBER] та передано до іншого військового формування, з метою виконання покладених завдань з відсічі та стримуванні збройної агресії з боку російської федерації. Рапортом начальника квартирно-експлуатаційної служби в/ч [NUMBER] вказано, що дозволи для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей в переобладнаних приміщеннях в/м №Іллічівськ-1(2) надались в усній формі командиром в/ч [NUMBER] . Також, командиром військової частини [NUMBER] листом від 15.03.2023 письмово попереджено мешканців в/м «Іллічівськ-1(2)», в тому числі [PERSON] про необхідність звільнити вказані приміщення та запропоновано добровільно звільнити незаконно зайняте приміщення, переобладнане для тимчасового проживання, яке знаходиться за адресою в/м №Іллічівськ-1(2), будівля за ГП №88 ПТО, в якому він проживає разом зі своєю сім`єю, протягом місяця із одночасним погашенням заборгованості за спожиті комунальні послуги. Однак, дана вимога була відповідачем проігнорована, що власне і послугувало підставою для вжиття заходів судового захисту згідно із положеннями чинного законодавства України. Позовні вимоги позивачем не змінювались але уточнювались. Представником відповідача наданий письмовий відзив на позов, який долучено до матеріалів цивільної справи, в якому просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити та слухати справу без їх участі. Позивачем надана відповідь на відзив, яка також долучена до матеріалів справи. Сторони до примирення не дійшли. Заяви та клопотання учасників процесу у підготовчому судовому засіданні судом вирішені. 04.12.2025 суд закриває підготовче провадження та призначає цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що службовому приміщенні переобладнаному для тимчасового проживання, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] ), будівля за ГП № [NUMBER] ПТО відноситься до Державного житлового фонду Міністерства оборони України та перебуває на обліку та балансі в КЕВ м. Одеса. Комісією у складі голови житлової комісії в/ч [NUMBER] та членами комісії складено довідку про перевірку житлових умов, якою встановлено, що родина проживає у приміщенні переобладнаному під житло на території в/м № Іллічівськ 1(2). Власником вказаного приміщення являється Міністерство оборони України. [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Міністерством оборони однак будь-яких дозволів на проживання на території військового містечка № [INFO] 1(2) або на використання нежитлових приміщень вказаного містечка, військова частина [NUMBER] не надавала. Згідно рапорту начальника квартирно-експлуатаційної служби військової частини [NUMBER] , дозволи для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей в переобладнане приміщення в/м № [INFO] (2) за адресою: [ADDRESS] надавались усно командиром в/ч [NUMBER] . Жодних дозвільних документів на вселення [PERSON] та його родини, зокрема спеціального ордеру, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення - відповідачу не надавалося, а тому він є особою, яка самоправно зайняла зазначене приміщення. Рішення Комісії з контролю про надання службової Спеціальний квартири відсутнє. Спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в службове житлове приміщення- відсутній. Попри наявність черги на поліпшення житлових умов, відповідач не мав правових підстав для вселення у вказане житлове приміщення без належного дозволу та відповідного рішення уповноваженого органу або підприємства. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з того, що приміщення переобладнане під житло, за адресою військове містечко [INFO] (2), будівля за ГП № [NUMBER] ПТО відноситься до Державного житлового фонду Міністерства оборони України та перебуває на обліку та балансі в КЕВ м. Одеса. Відповідач [PERSON] проживає у вказаному службовому приміщенні переобладнаному під житло, що не оспорюється сторонами та підтверджується довідкою про перевірку житлових умов, проте доказів правомірності його проживання у вказаній кімнаті матеріали справи не містять. Відповідач у своїх запереченнях на такі докази не посилається та не надає. Судом не встановлено правових підстав для проживання та користування відповідачами спірним житловим приміщенням, а тому останні підлягають виселенню з приміщення переобладнаного під житло, за адресою військове містечко [INFO] (2), будівля за ГП №88 ПТО. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 1,2 Закону України "Про правовий режим майна в Збройних Силах України військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних сил України. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних сил України здійснює управління військовим майном. Згідно ст.ст. 3.4 Закону України Про правовий режим майна в Збройних Силах України майно з моменту надходження до Збройних сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних сил України. Таким чином, КЕВ м. Одеса веде облік казармено-житлового фонду, в порядку визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних сил України та Положення про КЕВ м. Одеса, а також здійснює контроль за використанням житлового фонду Міністерства оборони України в порядку ст.ст. 29, 30 Житлового кодексу УРСР. Частиною першою статті 122 ЖК України передбачено, що єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення є спеціальний ордер, який видається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів на підставі рішення про надання службового жилого приміщення. Відповідно до п.21 Постанови Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення» спеціальний ордер є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Організація забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України, у тому числі звільнених в запас, та членам їх сімей житлових приміщень, станом на 2003 рік регулювався Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 23.12.1992 № 220 (далі - Положення). Так, відповідно до п.п. 10,11 вказаного Положення облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів. Військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини. В рішенні вказується дата прийняття на облік, склад сім`ї, підстави для прийняття на облік, вид черги надання житлових приміщень (загальна черга, в першу чергу). Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення. Крім того, п. 16 Положення визначено, що жилі приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на квартирному обліку. Пунктом 27 Положення визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення виконавчий комітет Ради народних депутатів, а в закритих військових містечках - квартирно-експлуатаційні частини району, видають ордер на вселення в надане жиле приміщення. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Пунктом 44 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР 03 червня 1986 року №208, визначено громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно з ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи зазначені обставини та положення чинного житлового законодавства є підстави для визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що займають житлове приміщення без належних правових підстав. Крім того судом приймається до уваги, що безпідставне зайняття відповідачами житлових приміщень житлового фонду Міністерства оборони України призводить до порушення права на житло інших громадян-військовослужбовців. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Також суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), пункт 68, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45). ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону чи іншого нормативноправового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: approved