Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулося Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії. В обґрунтування позову зазначає, що позивачем надавались послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . В період з 01.08.2017 по 25.10.2021 відповідачу надані комунальні послуги на суму 26 098,02 грн. Відповідач 25.10.2021 продав належну йому вказану квартиру [PERSON] , проте заборгованість за постачання теплової енергії не сплатив. Покупець не взяв на себе зобов`язання з погашення заборгованості. Також позивачем нараховані інфляційні втрати і 3% річних на суму боргу. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 39 715,13 грн. У судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача надійщло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи заперечень не надійшло. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. Відзив на позов до суду не надходив. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. 28 жовтня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року справу передано до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю за місцем реєстрації відповідача. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2025 справу повернуто до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за місцем знаходження нерухомого майна. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2026 справу розподілено на суддю Хмельову С.М. та ухвалою судді від 08.01.2026 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі обставини. АТ «Криворізька теплоцентраль» є теплопостачальною організацією у розумінні ст.1 Закону України «Про теплопостачання» та постачає теплову енергію населенню м. Кривого Рогу. Як видно із копії договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2021 року [PERSON] продав [PERSON] належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказано, що квартира належить продавцю на праві особистої приватної власності на підставі Договору дарування, посвідченого нотаріальною конторою 01.08.2017. Відповідно до п.3.2 Договору купівлі-продажу від 25.10.2021 продавець стверджує, що на момент укладання цього договору вказана вище квартира не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, квартира нікому не продана, не подарована, боргами по комунальним платежам не обтяжена. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.10.2021 №281086538 підтверджується реєстрація права власності на вказану квартиру за [PERSON] . Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію постачалася теплова енергія до вказаної квартири. Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком, заборгованість з оплати за постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 01 серпня 2017 року по 25 жовтня 2021 року нараховано 28 644,33 грн, споживачем сплачено 2 504,00 грн. З урахуванням часткової оплати та проведених перерахунків на суму 42,31 грн, за вказаний період значиться заборгованість в сумі 26 098,02 грн. У зв`язку з невиконанням споживачами обов`язку по оплаті, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на заборгованість, що виникла з листопада 2017 року, період розрахунку з січня 2018 року по січень 2022 року та з січня 2024 по вересень 2025, у розмірі 10 480,15 грн. Також нараховано 3% річних у розмірі 3 136,96 грн за період з 01.01.2018 по 23.02.2022 та з 30.12.2023 по 01.09.2025, на заборгованість, що виникла з листопада 2017 року. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з неналежного виконання споживачем зобов`язань з оплати наданих комунальних послуг. Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказаною статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Згідно зі ст.162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил (що діяли на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно з пунктом 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Виходячи з п.12, 21 Правил №630 нарахування оплати за послуги централізованого опалення квартири не залежало від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, а визначається відповідно до розміру опалювальної площі. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», 2004 встановлено було обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі послуги з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до положень п.32, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830, плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору та в період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Отже, нарахування оплати за послуги централізованого опалення квартири не залежить від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, а визначається відповідно до обсягу спожитої послуги. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений в Постанові ВСУ від 20.04.2016 по справі 6-2951цс15. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Із наданих позивачем письмових доказів судом встановлено, що в період з 01 серпня 2017 року по 24 жовтня 2021 року відповідач [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] , проте свої зобов`язання з оплати за надані комунальні послуги в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Також встановлено, що з [INFO] власником вказаної квартири є [PERSON] . Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2021 року, згідно з яким остання стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить її згоди на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Таким чином діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обговорено в договорі купівлі-продажу. Аналогічна позиція викладена у рішенні ВС/КЦС у справі №686/6276/19 від 01 вересня 2020 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є належним відповідачем у даній справі з приводу стягнення заборгованості за комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , що виникла в період з 01.08.2017 до 25.10.2021. Розмір заборгованості відповідачем не спростовано, доказів про неналежне виконання позивачем зобов`язань з надання послуг з постачання теплової енергії відповідачем не надано, а тому суд приходить до переконання, що вимоги про стягнення заборгованості у вказаний вище період у розмірі 26 098,02 грн підлягають задоволенню. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат у розмірі 10 480,15 грн, 3% річних у розмірі 3 136,96 грн та надав розрахунок. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на яку відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України та підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи, що відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження суду не надав, факт утворення заборгованості по оплаті за надані позивачем комунальні послуги не спростував, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Виходячи з того, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору в розмірі 3028,00 грн підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved