Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором за кредитним договором № 11.11.2024-100002582 від 11 листопада 2024 року в розмірі 32400,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.11.2024 року з відповідачем укладено кредитний договір на суму 12000,00 грн строком на 124 дні зі сплатою відсотків та комісій, які відповідач не сплачує, та у нього виникла заборгованість в розмірі 32400,00 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12000,00 грн, по процентам 11160,00 грн, комісії за надання кредиту 1080,00 грн, комісії за обслуговування 2160,00 грн, неустойки 6000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025 року справа передана на розгляд судді Глос М.Л. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2025 прийнято цю позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Рішенням Вищої ради правосуддя від 16.12.2025 № 2669/0/15-25 [PERSON] звільнена з посади судді Київського районного суду м. Харкова, у зв`язку з чим невирішена справа № 953/9947/25 передана на повторний автоматизований розподіл. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 грудня 2025 року справа передана на розгляд судді Кіндер В.А. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Зі змісту позовної заяви вбачається, що у разі неявки в судове засідання відповідача, представник позивача не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини. 11.11.2024 року ТОВ «Споживчий центр» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір № 11.11.2024-100002582, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 12000,00 грн строком на 124 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит до 14 берехня 2025 року, сплатити проценти в розмірі 1% за один день користування кредитом і комісію за надання кредиту в розмірі 9 % від суми кредиту в розмірі 1080,00 грн, а також комісію за обслуговування кредитної заборгованості 1080,00 грн у кожному з 2 чергових періодів. Кредитний договір укладений сторонами дистанційно шляхом подання ТОВ «Споживчий центр» пропозиції укласти договір (оферти) та прийняття відповідачкою указаної пропозиції (акцепту). При цьому відповідач підписав підтвердження укласти кредитний договір одноразовим ідентифікатором Е391. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» перерахувало кредитні кошти на зазначений відповідачем у кредитному договорі картковий рахунок, про що свідчить довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» (а.с. 34). При цьому відповідач не спростував зазначений доказ відповідною довідкою банку про неналежність йому цього карткового рахунку. Згідно із відомостями довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, складеної позивачем, заборгованість відповідача по кредитному договору від 11 листопада 2024 року № 11.11.2024-100002582 становить 32400 грн та складалась з основного боргу по тілу кредиту у розмірі 12000,00 грн, боргу по відсоткам у розмірі 11160,00 грн за період з 11.11.2024 по 14.03.2025, боргу по комісії за надання кредиту у розмірі 1080,00 грн., боргу по комісії за обслуговування - 2160,00 грн., неустойки - 6000,00 грн. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по сумі кредиту та по відсоткам. Суд зауважує, що зважаючи на вимоги статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували поданий позивачем розрахунок заборгованості за вищевказаним договором. Що стосується нарахування неустойки, суд вважає, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі закон). Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Оскільки пеня за кредитним договором нарахована за 2024-2025 роки, то [PERSON] звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «Споживчий центр». Викладення Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» пункту 6 розділу ІV Закону №1734-VIII у новій редакції не змінює визначене ЦК України правове регулювання звільнення позичальників від сплати на користь кредитодавців неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором у період воєнного стану. Щодо вимоги про стягнення комісії за кредитним договором. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 Укладаючи кредитний договір сторони погодили сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 1080 грн. Комісія за надання кредиту нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 8 кредитного договору) (а.с. 27). Відповідно до п. 9 кредитного договору (а.с. 27) комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 1080 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінету та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Отже, погоджені сторонами умови кредитного договору, в яких зазначено перелік послуг, за які передбачено сплату комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості, не є нікчемними, оскільки відповідають вимогам чинного Закону України «Про споживче кредитування». Вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії, передбаченої п. 8 кредитного договору, відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування», та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню така в розмірі 1080,00 грн. Водночас, матеріали справи не містять доказів надання позикодавцем послуг, що становить предмет комісії за п. 9 кредитного договору, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткової комісії в розмірі 2160,00 грн, нарахованої за п. 9 кредитного договору. Щодо розподілу судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Рішенням суду стягнуто на корить позивача 24240,00 грн (12000,00 грн + 11160,00 грн + 1080,00 грн), що становить 74,81 % від ціни позову, а тому з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1812,19 грн (2422,40 грн х 74,81 %).

Outcome: partial