Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У грудні 2025 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області Бондаренко Наталі Миколаївни в інтересах держави в особі Олександрівської сільської ради, повноваження якої тимчасово здійснює Олександрівська сільська військова адміністрація Мелітопольського району Запорізької області до [PERSON] про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянином [PERSON] як учасником АТО на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 3294-СГ від 20.09.2018 отримано у власність на території Волинської сільської ради Каховського району земельну ділянку, площею 2,00 га з кадастровим номером 6523580700:03:001:0227 для ведення особистого селянського господарства. Право власності вищевказаної земельної ділянки за [PERSON] зареєстровано 24.10.2018 державним реєстратором відділу державної реєстрації Новокаховської міської ради, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 28631641. Разом з цим, у подальшому громадянином [PERSON] на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області № 8-43/15-19/СГ від 18.01.2019 оформлено право власності на земельну ділянку, площею 1,8497 га, з кадастровим номером 2324583000:01:002:0078 для ведення особистого селянського господарства на території Гірсівської сільської об`єднаної територіальної громади Приазовського району. На підставі зазначеного наказу, 23.01.2019 за № 30165562 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1758914223245). [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2324583000:01:002:0078 (наказ ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.01.2019 №8-43/15-19/СГ) вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (попередньо отримавши у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 6523580700:03:001:0227). Таким чином, [PERSON] , всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, повторно використав своє право на безоплатне отримання у власність (в порядку приватизації) земельної ділянки одного виду з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. З огляду на зазначене, Мелітопольсьою окружною прокуратурою Запорізької області встановлено, що вищевказаний наказ ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області № 8-43/15-19/СГ від 18.01.2019 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а земельна ділянка поверненню на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, оскільки [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2324583000:01:002:0078 (наказ ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.01.2019 №8-43/15-19/СГ) вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (попередньо отримавши у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 6523580700:03:001:0227). Таким чином, [PERSON] , всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, повторно використав своє право на безоплатне отримання у власність (в порядку приватизації) земельної ділянки одного виду з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Прокурор обґрунтовує звернення до суду в інтересах держави тим, щовитребування спірної земельної ділянки у [PERSON] становить «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки вказане є задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земель сільськогосподарського призначення, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення у власність територіальної громади землі, що незаконно вибула з комунальної власності. У зв`язку з тимчасовою окупацією Мелітопольського району Олександрівська сільська рада позбавлена можливості здійснювати покладені на неї Конституцією та законами України повноваження щодо захисту інтересів громади у суді, у тому числі у сфері земельних відносин. Крім того, частина депутатського корпусу, голова сільської ради залишились на тимчасово окупованій території Мелітопольського району. Натомість сільські військові адміністрації, є тимчасовим державним органом та створені на період дії воєнного стану в Україні для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян. Таким чином, Олександрівська сільська військова адміністрація має обмежені повноваження у земельних питаннях, які визначаються тимчасовим характером її діяльності. При цьому, пріоритетом діяльності сільської військової адміністрації є забезпечення оборони, громадської безпеки та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Мелітопольською окружною прокуратурою до Олександрівської сільської військової адміністрації Мелітопольського району скеровано лист за № 55- 3735вих-25 від 11.11.2025, в якому повідомлено про виявлення факту порушення інтересів територіальної громади, а також про необхідність надання до прокуратури інформації щодо вжиття заходів по витребуванню спірної земельної ділянки в комунальну власність. Однак, Олександрівською сільською військовою адміністрацією листом №1012/2025 від 21.11.2025 повідомлено про неможливість вжиття захисту інтересів держави за вказаним фактом. Неповернення у комунальну власність земельної ділянки, яка отримана у власність всупереч встановленому законом порядку, особливо в умовах складної економічної ситуації під час воєнного стану, порушує інтереси Олександрівської сільської територіальної громади в частині позбавлення можливості ефективного використання, після деокупації регіону, земельних ресурсів, отримання місцевим бюджетом доходу, який може бути використаний органом місцевого самоврядування на потреби територіальної громади, у тому числі на виконання функцій соціального захисту населення, відновлення пошкодженого майна внаслідок бойових дій, спричинених внаслідок агресії російської федерації проти України. Таким чином, в умовах правового режиму воєнного стану та навислої загрози втрати державності ефективний судовий захист інтересів держави за участю прокурора у спірних правовідносинах буде відповідати об`єктивно винятковій моделі (виключному випадку), яка визначена ст. 131-1 Конституції України. Ухвалою суду від 05.01.2026 відкрито провадження у справі, приначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 13.02.2026 представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що [PERSON] є учасником АТО та ветераном війни з російської федерацією, має поранення і контузії, отримані на війні. Після отримання статусу учасника АТО хотів скористатися гарантованим законодавством правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, однак у зв`язку зі складними бюрократичними процедурами у вирішенні цих питань, відсутності чіткої ветеранської політики в державі, вирішив звернутися через спілки/осередки учасників АТО, які планували відстоювати права таких же як [PERSON] . Жодних намірів чи умислу отримати у незаконний спосіб земельної ділянки площею 1,8497 га, з кадастровим номером 2324583000:01:002:0078 [PERSON] не мав. Не було чіткого розуміння, що хоч десь йому нададуть у власність земельну ділянку, тому що звернення зазвичай розглядалися дуже довго або ж взагалі залишалися без відповіді. Про те, що на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 3294-СГ від 20.09.2018 [PERSON] отримано у власність на території Волинської сільської ради Каховського району земельну ділянку, площею 2,00 га з кадастровим номером 6523580700:03:001:0227 для ведення особистого селянського господарства, [PERSON] дізнався лише після отримання даного позову. До цього моменту він про це, не знав та жодних документів не мав в розпорядженні. Також представник відповідача зауважив, що якби державні органи, які приймають участь в оформленні права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки належним чином перевірили і повідомили [PERSON] про те, що ним вже отримано у власність на території Волинської сільської ради Каховського району земельну ділянку, площею 2,00 га з кадастровим номером 6523580700:03:001:0227, то відповідно [PERSON] вже б не звертався з цього питання знову. Тому [PERSON] як законослухняний громадянин вважає, що наказ ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області № 8-43/15-19/СГ від 18.01.2019 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а земельна ділянка земельну ділянку, площею 1,8497 га, з кадастровим номером 2324583000:01:002:0078 для ведення особистого селянського господарства на території Гірсівської сільської об`єднаної територіальної громади Приазовського району - поверненню на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Також представник відповідача просив суд проводити розгляд справи без участі відповідача [PERSON] та його представника. Представник Олександрівської сільської військової адміністрації Мелітопольського району Запорізької області 17.02.2026 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини і дійшов таких висновків. З огляду на те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] як учасник АТО на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 3294-СГ від 20.09.2018 отримав у власність на території Волинської сільської ради Каховського району земельну ділянку, площею 2,00 га з кадастровим номером 6523580700:03:001:0227 для ведення особистого селянського господарства. Право власності вищевказаної земельної ділянки за [PERSON] зареєстровано 24.10.2018 державним реєстратором відділу державної реєстрації Новокаховської міської ради, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 28631641. Разом з цим, у подальшому громадянином [PERSON] на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області № 8-43/15-19/СГ від 18.01.2019 оформлено право власності на земельну ділянку, площею 1,8497 га, з кадастровим номером 2324583000:01:002:0078 для ведення особистого селянського господарства на території Гірсівської сільської об`єднаної територіальної громади Приазовського району. На підставі зазначеного наказу, 23.01.2019 за № 30165562 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1758914223245). [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2324583000:01:002:0078 (наказ ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.01.2019 №8-43/15-19/СГ) вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (попередньо отримавши у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 6523580700:03:001:0227). Таким чином, [PERSON] , всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, повторно використав своє право на безоплатне отримання у власність (в порядку приватизації) земельної ділянки одного виду з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.Враховуючи зазначене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Положеннями ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 ЗК України. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Водночас, законодавством встановлені певні обмеження у можливості безоплатного набуття права власності на земельні ділянки, а саме згідно ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Передбачена ст. ст. 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге. Визначений ст. 118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог ст.ст.116, 121 ЗК України. При зверненні до Головного упраління Держгеоказастру у Запорізькій області [PERSON] у клопотанні про надання дозвоу на розроблення документації із землеустрою від 25.04.2017 заявив, що не приймав участі в безоплатній приватизації земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та зазнаив, що несен персональну відповідальність за достовірність усіх поданих документів та зазначеної інформації. Правовою підставою для державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2324583000:01:002:0078, площею 1,8497 га, був наказ ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.01.2019 №8-43/15-19/СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність». Оскільки вказане рішення видане з порушенням чинного законодавства, воно не може вважатися підставою для набуття права власності особою на спірну земельну ділянку та не породжує відповідних правових наслідків. Таким чином, з власності держави незаконно і безпідставно вибула земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 1,8497 га з кадастровим номером 2324583000:01:002:0078. Враховуючи вищевикладене, наказ ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.01.2019 №8-43/15-19/СГ суперечить ст. ст. 116, 118 ЗК України і порушує інтереси держави, зокрема, право інших громадян на безоплатне отримання земельної ділянки даної категорії, а тому вказаний наказ є незаконним. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, можуть бути визнання правочину недійсним або інший спосіб, встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадку (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). У постанові КГС Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1607/17 висловлена позиція, згідно з якою належність способу захисту означає, що він має відповідати змісту порушеного права, способу (характеру) правопорушення, має враховувати наслідки, які спричинило правопорушення, а також відповідати правовій меті, до якої прагне суб`єкт захисту. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, застосування ефективного способу захисту приводить до реального поновлення порушеного права (забезпечує припинення його невизнання чи оспорювання) або припиняє неможливість задоволення інтересу. Ефективний спосіб захисту спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо. Згідно з ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з п. «д» ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється, зокрема, шляхом застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Спірна земельна ділянка вибула із власності держави внаслідок незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - держави. Набуття у власність спірної земельної ділянки здійснено поза волею держави як власника землі, оскільки видача наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.01.2019 №8-43/15-19/СГ не відповідає вимогам законодавства та інтересам держави. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі №466/8649/16- ц викладено такі висновки: «Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та багатьох інших. При цьому, відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)) Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18). Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, а також скасування попередньої реєстрації (ст. ст. 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Враховуючи викладене, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2324583000:01:002:0078 площею 1,8497 га підлягає витребуванню у [PERSON] . На час виникнення спірних правовідносин, земельна ділянка з кадастровим номером 2324583000:01:002:0078 відносилась до земель сільськогосподарського призначення державної власності, право розпорядження якою від імені держави було надано органам Держгеокадастру. Разом з цим, Верховною Радою України 28.04.2021 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (27.05.2021 набрав чинності), яким внесено суттєві зміни до низки законодавчих актів, у тому числі до Земельного кодексу України. Пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що з дня набрання чинності цієї норми (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Відповідно до ч. 1, п. «в» ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Згідно із п. п. «а», «ґ» ч. 5 ст. 83 Земельного кодексу України територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності; виникнення інших підстав, передбачених законом. На теперішній час, в силу вищевказаних положень ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів є комунальною власністю відповідних територіальних громад. Відповідно до додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №713-з «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області» територія Гірсівської територіальної громади ввійшла до Олександрівської територіальної громади. Постановою Верховної Ради України від 07.09.2023 №807 «Про утворення та ліквідацію районів» у Запорізькій області утворено Мелітопольський район у складі територій, у тому числі Олександрівської сільської територіальної громади. Отже, Олександрівська територіальна громада в особі Олександрівської сільської ради має право на прийняття спірної земельної ділянки у комунальну власність. На підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до тепер. Закон України «Про правовий режим воєнного стану» визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб. Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації. Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування. Військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом. Указом Президента України від 05.07.2023 № 374/2023 утворено Олександрівську сільську військову адміністрацію Мелітопольського району Запорізької області. Згідно з частиною 2 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням до Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування, начальник військової адміністрації, крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Постанови Верховної Ради України від 23.08.2023 «Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів у Бердянському, Василівському, Мелітопольському та Пологівському районах Запорізької області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» начальники, зокрема, Олександрівської сільської військової адміністрації Мелітопольського району Запорізької області, крім повноважень, віднесених до їх компетенції Законом України «Про правовий режим воєнного стану», здійснюють повноваження відповідних сільських, селищних, міських рад, їх виконавчих комітетів, відповідних сільських, селищних, міських голів. Наразі військові адміністрації представляють інтереси територіальних громад (де вони створені) та наділенні повноваженнями на вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верховного суду України від 17.12.2024 у справі № 922/502/24. Тобто, на даний час, належним уповноваженим державою органом на захист інтересів держави у спірних правовідносинах і наділений правами володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення 2324583000:01:002:0078, є Олександрівська сільська рада, тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння [PERSON] у власність Олександрівської територіальної громади в особі Олександрівської сілсьької ради, повноваження якої наразі виконує Олександрівська сільська військова адміністрація Мелітопольського району Запорізької області. Витребування у власність територіальної громади в особі Олександрівської сільської ради незаконно приватизованої земельної ділянки сприятиме реалізації зазначених конституційних положень є умовою позбавлення безпідставних переваг [PERSON] та відновлення можливості справедливого (законного) розподілу такого обмеженого державного ресурсу, що становить державний інтерес (вказане цілком узгоджується із правовою позицією ЄСПЛ, п.п. 70-71 рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», п. 54 рішення від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України») З урахуванням конституційних та законодавчих норм щодо особливого статусу в Україні земель, що є національним багатством та перебуває під особливою охороною держави, а також правової позиції Верховного Суду у постанові від 10.12.2021 по справі №924/454/20, втручання у право власності в даному випадку відповідає критерію пропорційності та справедливої рівноваги між інтересами держави, пов`язаними з втручанням, та інтересами [PERSON] , втручання у право власності якого матиме місце. Враховуючи зазначене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 50% судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1211,2 грн, а 50% - повернути позивачу з державного бюджету відповідно до платіжної інструкції № 3279 від 12.12.2025. Суд,

Outcome: approved