Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона з відповідачем з 24 вересня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року було розірвано. Рішення набрало законної сили 16 грудня 2014 року. Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо за різними зареєстрованими місцями проживання. Позивач зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку придбала у власність 11 вересня 2025 року. Дочка зареєстрована з народження за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] , проте фактично проживає разом із позивачкою. Позивачка звернулася до органу реєстрації Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Інгулецькому районі з метою зняття дочки з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , та реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , проте отримала відмову, у зв`язку з відсутністю згоди батька дитини. Відповідач з 2017 року проживає у Канаді, докладати зусиль і нести додаткові витрати щодо оформлення доручення на території іноземної держави останній не бажає. Отримати письмову згоду батька на переєстрацію місця проживання дитини не є можливим. Просить суд надати дозвіл на зняття із зареєстрованого місця проживання дочки за адресою: [ADDRESS] , та надати дозвіл на реєстрацію її місця проживання за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не надав. Відзив на позов до суду не надходив. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи без її участі, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 28 листопада 2025 року позовна заява надійшла до суду. 17 грудня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 15 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Сторони з 24 вересня 2010 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року. Рішення набрало законної сили 16 грудня 2014 року (а.с.11). Відповідач разом з дочкою зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.10, 21). Як видно з витягу з Державного реєстру речових прав право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2025 року. Позивач має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою (а.с.12, 15). Позивач 21 листопада 2025 року зверталась до органу реєстрації - Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Інгулецькому районі із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини з одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання, однак їй було відмовлено на підставі п.п.3 п.87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання оскільки відсутня згода батька дитини. Зазначено, що зняття із зареєстрованого місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із батьків за згодою іншого із батьків або законних представників. Згода може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію, або засвідчена нотаріально у встановленому законодавством порядку (а.с.13-14). Суд дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) визначено Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 (надалі за текстом Порядок). Відповідно до п. 16,17 Порядку №265 місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. У разі ненадання одним із батьків згоди реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Останній в свою чергу передбачає, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Пунктом 51 вказаного Порядку встановлено, що подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників. Як встановлено судом, за відсутності письмової згоди батька на реєстрацію, позивач позбавлена можливості зареєструвати малолітню дитину. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, відповідач, який є батьком спільної дитини сторін, однією сім`єю з позивачем та дитиною не проживає, заперечень проти зняття з реєстрації за своїм зареєстрованим місцем проживання та реєстрації дитини за адресою зареєстрованого місця проживання матері дитини - не надав, відзиву на позов не направив. Також встановлено, що дитина постійно проживає разом з матір`ю, спір між батьками про її місце проживання відсутній, батьки зареєстровані за різними адресами, позивач не може отримати згоду відповідача на реєстрацію дитини внаслідок нехтування ним цих правил. Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що фактична неможливість зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання малолітньої дитини без письмової згоди батька хоча й передбачена Порядком, однак, не враховує інтересів дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дитини та Законом України «Про охорону дитинства». Отже, суд дійшов висновку, що у цьому випадку пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з урахуванням положень Закону України «Про охорону дитинства» та статті 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є законними та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved