Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , на однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що складається з: коридору площею 2,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,3 кв.м., кухні площею 5,4 кв.м., кладової площею 0,7 кв.м., житловою кімнатою площею 18,2 кв.м., загальною площею 29,5 кв.м., а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2 147 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу у сумі 20 000 грн. 00 коп. та витрати на проведення оцінки майна у сумі 1 500 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з літа 2022 року позивач та [PERSON] перебували у подружніх відносинах без реєстрації шлюбу та 12 жовтня 2023 року між позивачем та [PERSON] був зареєстрований шлюб. 18 серпня 2023 року, [PERSON] було придбано у приватну власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , у якій позивач зареєстрована з 09 жовтня 2023 року. [INFO] [PERSON] помер. На день загибелі чоловіка позивач знаходилась закордоном та повернувшись додому встановила, що правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру зникли. Між тим, у подальшому, позивачу стало відомо, що правовстановлюючі документи на квартиру присвоїла сестра загиблого чоловіка відповідач у цій справі [PERSON] 27 березня 2025 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Волошко О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених документів на вищевказану квартиру та з причини виникнення спору між спадкоємцями щодо кола осіб, які мають право на спадщину за законом, а також позивачу було запропоновано звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Представник позивача у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, однак до суду не з`явилась, але матеріали справи містять наданий нею відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд розглядати справу без її участі. Разом з тим, у відзиві зазначено, що відповідач не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на вказану вище квартиру, оскільки вона як єдиний спадкоємець першої черги за законом успадковує все належне майно спадкодавця, однак заперечує щодо стягнення з неї судових витрат, розмір яких вона вважає неспівмірним зі складністю справи. Також відповідач надала до суду оригінал Договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2023 року, зареєстрованого в реєстрі за №570, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гуц Ю.В. Інших заяв по суті пред`явлених позовних вимог до суду не надано. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, 12 жовтня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зроблено відповідний актовий запис за №282. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема у вигляді належної йому за життя, на підставі Договору купівлі-продажу від 18.08.2023 року, однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з метою прийняття якої позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гуц Ю.В., якою було заведено відповідну спадкову справу №46/2024. Однак, 27 березня 2025 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гуц Ю.В. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених документів на вищевказану квартиру, власником якої був померлий [PERSON] та з причини виникнення спору між спадкоємцями щодо кола осіб, які мають право на спадщину за законом. Отже, розглядаючи пред`явлені позовні вимоги, суд приходить до наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч.1, п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, як убачається зі змісту позову та наданих на його підтвердження доказів, а також не заперечується відповідачем, набуте за життя [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , пройшло державну реєстрацію, отже, визнано державою, як таке, що виникло на не заборонених підставах та відповідно до чинних на той час правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна. Разом з тим, зазначена реєстрація не була скасованою та на даний час є чинною, відомості про будь-які судові провадження з приводу вказаного судового рішення та проведеної на його підставі реєстрації матеріали цієї справи не містять. Таким чином, враховуючи все вище викладене, а також те, що позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, бажаючи прийняти спадщину, що відкрилась після його смерті, звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса та враховуючи при цьому відсутність в матеріалах дослідженої судом спадкової справи, відкритої до майна померлого [PERSON] , відомостей про наявність інших спадкоємців першої черги, які бажають прийняти спадщину після його смерті, враховуючи при цьому визнання відповідачем пред`явлених позовних вимог та те, що з матеріалів справи не вбачається, що визнання нею позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на належну останньому, за життя, однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що складається з: коридору площею 2,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,3 кв.м., кухні площею 5,4 кв.м., кладової площею 0,7 кв.м., житловою кімнатою площею 18,2 кв.м., загальною площею 29,5 кв.м. Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи факт визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача на користь позивача інші 50 відсотків сплаченого судового збору, а саме 1 073 грн. 90 коп.? Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп. Між тим, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що зазначений розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю даної справи, яку можливо було б вирішити в позасудовому порядку, а також вважає, що сторона позивача могла уникнути виконання того обсягу робіт, який вона вчинила для подачі позову, і як наслідок повинна сама нести тягар їх відшкодування. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано: Договір про надання правничої допомоги №30/01/25-3 від 30.01.2025 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Приват Юрист» та [PERSON] , відповідно до якого об`єднання зобов`язалось надати клієнту правову (правничу) допомогу, Акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №30/01/25-3 від 30.01.2025 року, згідно якого сторони домовились, що вартість послуг за цим договором становить 20 000 грн. 00 коп., з яких: 5 000 грн. 00 коп. - надання правової допомоги щодо отримання спадщини після смерті [PERSON] та 15 000 грн. 00 коп. - підготовка та подання до суду першої інстанції позовної заяви про визнання право власності на майно у порядку спадкування, квитанцію №01 від 25.02.2025 року про оплату [PERSON] за Договором про надання правової допомоги №30/01/25 від 30.01.2025 року коштів у розмірі 10 000 грн. 00 коп. та квитанцію №02 від 25.03.2025 року про оплату [PERSON] за Договором про надання правової допомоги №30/01/25 від 30.01.2025 року коштів у розмірі 10 000 грн. 00 коп. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд бере до уваги складність справи та виконаних робіт, котрі на думку суду не є складними, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також думку відповідача про неспівмірність витрат зі складністю справи та приходить до висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру, тому приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат та стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Разом з тим, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення оцінки майна у розмірі 1 500 грн. 00 коп., які понесла позивач та які підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера №31/0375 від 31.03.2025 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved