Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

22 грудня 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (далі позивач, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф») звернулося у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №486063 від 27 січня 2020 року у розмірі 25775,68 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 27 січня 2020 року між ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» та відповідачем укладено договір № 486063 про надання коштів у позику, відповідно до умов якого відповідач отримав позику у розмірі 5 000,00 грн, строком на 30 днів, шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем. 26 лютого 2020 року, 27 березня 2020 року та 25 квітня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено додаткові договори до договору №486063, за умовами яких строк користування кредитом за договором продовжено до 26 травня 2020 року. 22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 015-220221, відповідно до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора. 22 серпня 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20240822/1 за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», в тому числі до відповідача за договором № 665888. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав та станом на 26 листопада 2025 року заборгованість відповідача становить 25755,68 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6000,00 грн, заборгованість за відсотками 16074,00 грн, інфляційне збільшення 3701,68 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 25755,68 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечив, в поданій позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі та відзив на позов не подав. Згідно вимог ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі, відзив на позов не подав та приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо винесення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою, дослідивши в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 27 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір №486063 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає відповідачу грошові кошти в розмірі 6000,00 грн (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. Позика надається строком на 30 днів (п. п. 1.1, 1.2 договору). Відповідно до п. п. 1.3 цього договору його сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: акційна процентна ставка становить 0,57 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (208,05 процентів річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору; стандартна процента ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних); у випадку прострочення клієнтом виконання зобов?язань за Договором чи неможливості виконання зобов?язань у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка, відповідно до п. 3.4., 3.5. цього Договору. Згідно п.1.4 договору сукупна вартість позики за акційною ставкою складає 117,10 % від суми позики (у процентному виразі) або 7026,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування позикою 17,10 % від суми позики ( у процентному виразі) або 1026,00 грн (у грошовому виразі). Сукупна вартість позики за стандартною процентною ставкою складає 157,00 % від суми позики (у процентному виразі) або 9420,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування позикою 57,00 % від суми позики ( у процентному виразі) або 3420,00 грн (у грошовому виразі) (п.1.5 договору). В п. 1.6 договору погоджено, що позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський рахунок вказаний клієнтом. Пунктом 1.7 договору передбачено, що у випадку неможливості виконання зобов?язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін Клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору позики, у порядку, передбаченому в Правилах. Товариство залишає за собою право відмовити Клієнту у продовженні строку користування позикою. У п. 3.1 договору сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. До кредитного договору № 486063 від 27 січня 2020 року долучено графік платежів (додаток № 1), а також паспорт споживчого кредиту. Надалі сторонами укладено: Додаткову угоду від 26 лютого 2020 року, у якій сторони домовились продовжити строк користування кредитом, на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3 договору, дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 28 березня 2020 року. Сторони також погодили процентну ставку за користування кредитом протягом строку дії додаткового договору в розмірі 1,60 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. (Додаткова угода та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 26 лютого 2020 року о 12:57:01) (а.с. 22-24). Додаткову угоду від 27 березня 2020 року, у якій сторони домовились продовжити строк користування кредитом, на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3 договору, дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 27 квітня 2020 року. Сторони також погодили процентну ставку за користування кредитом протягом строку дії додаткового договору в розмірі 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. (Додаткова угода та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 27 березня 2020 року о 19:54:08) (а.с. 26-28). Додаткову угоду від 25 квітня 2020 року, у якій сторони домовились продовжити строк користування кредитом, на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3 договору, дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 26 травня 2020 року. Сторони також погодили процентну ставку за користування кредитом протягом строку дії додаткового договору в розмірі 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. (Додаткова угода та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 25 квітня 2020 року о 15:55:268) (а.с. 19-21). ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та 27 січня 2020 року о 19:20:09 надало йому кредит у розмірі 6000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується номером транзакції в платіжній системі провайдера - iPay.ua - 47364698 (а.с. 8). 22 лютого 2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» (далі - Клієнт) та ТзОВ «Сіроко фінанс» (далі - Фактор) укладено договір факторингу №015-220221 (а.с. 29-31), у відповідності до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в погодженій відповідно до умов цього Договору сумі в розпорядження Клієнта за плату, на передбачених цим Договором умовах, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за зобов`язаннями, що визначені в Реєстрі прав грошових вимог, погодженому сторонами за цим Договором за формою згідно з Додатком № 2 (п. 1.3 Договору факторингу). Згідно з Додатковою угодою від 22 лютого 2021 року № 01 до Договору факторингу сума фінансування відповідно до узгоджених сторонами умов складає 1123813,30 грн. На виконання умов щодо відступлення прав грошових вимог, клієнт в день укладення цієї додаткової угоди передає факторові права грошових вимог за сформованим Реєстром № 015-220221/02 (а.с. 10). Відповідно до витягу з акта прийому-прийняття Реєстру прав вимог від 22 серпня 2024 року № 015-220221/02 до ТзОВ «Сіроко фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за Договором у загальному розмірі 22074,00 грн, з яких: 6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 16074,00 грн заборгованість за процентами (а.с. 9). Також, позивачем надано копію платіжної інструкцій про перерахування коштів ТзОВ «Сіроко фінанс» на користь ТзОВ «Лінеура Україна» у межах виконання договору факторингу від 22 лютого 2021 року № 015-220221 (а. с. 10 на звороті). Крім цього, 22 серпня 2024 року між ТзОВ «Сіроко фінанс» (далі Клієнт) та ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі Фактор) укладено договір факторингу № 20240822/1 (надалі - Договір факторингу-2) (а. с. 35-38). Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу Фактор передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження Клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а Клієнт відступає Фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно з витягом з реєстру прав вимог № 20240822/1 від 22 серпня 2024 року до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» перейшло право вимоги до відповідача за Договором у загальному розмірі 22074,00 грн, з яких: 6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 16074,00 грн заборгованість за процентами (а.с. 13). Також, позивачем надано копію платіжної інструкцій про перерахування коштів ним на користь ТзОВ «Сіроко фінанс» оплати ціни придбання за договором факторингу від 29 серпня 2024 року № 20240822/1 (а. с. 11). Як вбачається з проведеного позивачем розрахунку заборгованості за Договором № 486063 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 січня 2020 року, що станом на 26 листопада 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 25775,68 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 16074,00 грн - заборгованість по відсотках; 3701,68 грн - інфляційне збільшення. Станом на день розгляду справи доказів належного виконання відповідачем зобов`язання за договором не надано. Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи викладене, суд вважає, що договір № 486063 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 січня 2020 року, додаткові договори від 26 лютого 2020 року, 27 березня 2020 року, 25 квітня 2020 року до договору № 486063 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 січня 2020 року підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеними. Підписавши договір, в подальшому - додаткові договори, відповідач посвідчила свою обізнаність та згоду з їх умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, ними погоджено усі істотні умови договору, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідно до умов договору кредиту відповідач отримала грошові кошти у розмірі 4000,00 грн строком на 30 днів, в подальшому продовжила строк кредиту ще на 90 днів, однак порушила свої обов`язки за кредитним договором та не сплачувала проценти за користування кредитом у строк, встановлений графіком платежів за договором, тому у кредитодавця виникло право вимагати повернення суми кредиту та процентів за користування ним. Матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4000,00 грн. Визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. На підтвердження розміру заборгованості за договором №486063 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту від 27 січня 2020 року позивачем надано суду розрахунок заборгованості (виписку з особового рахунку), відповідно до якого сума заборгованості станом на 26 листопада 2025 року складає 25775,68 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 16074,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування та 3701,68 грн - сума інфляційного збільшення. При цьому, суд не погоджується із сумою нарахованої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 16074,00 грн, оскільки зазначена сума жодним чином не обґрунтована та не підтверджена належними доказами, та з огляду на таке. В укладеному між сторонами кредитному договорі сторони узгодили такі розміри процентних ставок: акційна процентна ставка 0,57% в день; стандартна ставка 1,90 % в день. У випадку прострочення Клієнтом виконання зобов`язань за Договором чи неможливості виконання зобов`язань застосовується стандартна процентна ставка. Як вбачається із додаткового договору № 715887 від 26 лютого 2020 року до договору № 486063 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 27 січня 2020 року, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою та згідно п 1.2 додаткового договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 28 березня 2020 року із процентною ставкою за користування позикою у розмірі 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору. Також, згідно додаткового договору від 27 березня 2020 року до договору № 486063 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 27 січня 2020 року, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою та згідно п 1.2 додаткового договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 27 квітня 2020 року із процентною ставкою за користування позикою у розмірі 1,90% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (693,50% процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору. Крім того, згідно додаткового договору від 25 квітня 2020 року до договору № 486063 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 25 квітня 2020 року, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою та згідно п 1.2 додаткового договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 26 травня 2020 року із процентною ставкою за користування позикою у розмірі 1,90% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (693,50% процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору. Таким чином, за результатами математичних підрахунків, з урахуванням внесених сторонами усіх змін до договору № 486063 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту від 27 січня 2020 року, сума процентів за користування кредитними коштами за період з 27 січня 2020 року по 26 лютого 2020 року становить 3309,00 грн (6000,00 грн*1,90%*29 днів=3309,00 грн), з 27 лютого 2020 року по 27 березня 2020 року становить 2880,00 грн (6000,00 грн*1,60%*30 днів=2880,00 грн), з 28 березня 2020 року по 27 квітня 2020 року становить 3534,00 грн (6000,00 грн*1,90%*31 день =3534,00 грн), з 28 квітня 2020 року по 26 травня 2020 року становить 3309,00 грн (6000,00 грн*1,90%*29 днів =3309,00 грн). Після спливу визначеного договором № 486063 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту від 27 січня 2020 року строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Положеннями ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, за кредитним договором № 486063 від 27 січня 2020 року наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6000,00 грн та заборгованість за процентами у розмірі 13032,00 грн. Позивачем проведено розрахунок інфляційних втрат, виходячи із суми заборгованості 22074,00 грн. Разом з тим, судом встановлено, що доведеним є борг за тілом кредиту та процентами в сумі 19032,00 грн (6000,00 +13032,00). Інфляційні втрати за період з 27 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року підлягають обрахуванню із суми боргу 19032,00 грн, та становлять 3191,60 грн (19032,00 х 1,16769405-19032,00). Враховуючи викладене з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 11959 грн. 99 коп., з яких 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13032,00 грн - сума заборгованості за процентами, 3191,60 грн - інфляційні втрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджено платіжною інструкцією №2205 від 25 листопада 2025 року. За таких умов з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2088,60 грн (2422,4 * 86,22% = 2088,60). Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 7000,00 грн. Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» надано суду укладений 24 листопада 2025 ркоу між ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» в особі директора Шмагало А.І. та адвокатом Дзундза О.В. договір № 25112024-14Ш про надання правової допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Долучено ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Сторони погодили наступний обсяг робіт: складання позовної заяви у справі, збирання доказів долучених до позовної заяви, підготовка та подання заяв, скарг, клопотань чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи . Вартість зазначених послуг передбачений п.10 Договору та становить 7000,00 грн. З урахуванням відсутності заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу та висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6035,40 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved