Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») Незамай А. Д. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 1695232 від 04 липня 2024 року у розмірі 35 782,49 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3 028,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1695232 у вигляді електронного документа із застосуванням електронного підпису. Відповідно до умов зазначеного договору відповідачка отримала кредитні кошти у сумі 6 500,00 грн, які були перераховані на її рахунок у безготівковій формі строком на 360 днів, із обов`язком сплати процентів за користування кредитом кожні 15 днів, як це передбачено пунктом 1.4 кредитного договору, до моменту повного повернення кредитних коштів. Однак відповідачка належним чином умови кредитного договору не виконала, кредитні кошти у встановлений строк не повернула та проценти за користування кредитом не сплатила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 16 липня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 1607-25, згідно з яким право грошової вимоги за кредитним договором № 1695232 перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Станом на день звернення до суду загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 1695232 від 04 липня 2024 року, згідно з розрахунком позивача, становить 35 782,49 грн, що складається з: -6 500,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту; -3 250,00 грн заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом; -грн заборгованість за пенею, нарахованою у зв`язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору. Вказана заборгованість, на думку позивача, підтверджується кредитним договором та поданим до суду розрахунком заборгованості. Оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, це стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення належних сум. 19 січня 2026 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 25 лютого 2026 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, при цьому про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, а також не подала клопотань, заяв або відзиву на позов. За таких обставин, відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі статей 280 та 281 ЦПК України суд вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, аналізуючи надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, а також окремо на предмет достатності, належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 04 липня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1695232, відповідно до якого Товариство зобов`язувалося надати Позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності та платності, а Позичальник повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Сума позики становила 6 500,00 грн, строк користування позикою 360 днів, періодичність сплати процентів кожні 15 днів, фіксована процентна ставка 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями із застосуванням електронного підпису та одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позика надавалася шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок Позичальника. 16 липня 2025 року на підставі договору факторингу № 1607-25 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором № 1695232 перейшло до позивача. На момент передачі права вимоги сума заборгованості становила 35 782,49 грн, із яких: 6 500,00 грн основна сума кредиту; 3 250,00 грн нараховані проценти за користування позикою; грн сума заборгованості за пенею, яка не визначена у позові. Відповідно до статей 512 та 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою шляхом відступлення права вимоги. Права первісного кредитора переходять до нового кредитора у повному обсязі та на тих умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, якщо інше не передбачено договором або законом. Таким чином, у результаті укладення договору факторингу відбулася заміна кредитора: первісний кредитор ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» передав право вимоги новому кредитору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке включає основну суму боргу, проценти та пеню на умовах, що існували на момент передачі права вимоги. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач правомірно набув право вимоги за кредитним договором № 1695232. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору складають умови (пункти), визначені за згодою сторін, а також умови, обов`язкові відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України встановлює, що сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості. Матеріали справи підтверджують, що кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та її змісту, відтворюваного у документі. На відміну від традиційної письмової форми, воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з частиною першою статті 6 цього ж Закону, електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача документа. Накладання електронного підпису засвідчує створення електронного документа. Тільки наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін і цілісність документа. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, зокрема з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису згідно із Законом України «Про електронний цифровий підпис». Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статей 1048, 1049 та 1054 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у розмірі, встановленому договором. Проценти є платою за користування грошовими коштами кредитора та виступають істотною умовою кредитного договору. Вони нараховуються за погодженою між сторонами процентною ставкою у визначеному сторонами порядку та протягом усього періоду користування кредитом. Матеріалами справи підтверджено, що за кредитним договором № 1695232 сторони передбачили процентну ставку у розмірі 1,50 % на день від суми фактичного залишку заборгованості. Такий порядок розрахунку був узгоджений позичальником під час укладення договору шляхом електронного підтвердження умов кредитування. Відповідачка не скористалася правом оскаржити умови договору чи заявити про їх недійсність, що свідчить про її явну згоду з установленими правилами нарахування процентів. Судом встановлено, що у позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначено описку щодо загальної суми до стягнення в розмірі 35 782,49 грн, оскільки позивач просить стягнути -6 499,99 грн основна сума кредиту; -3 250,00 грн нараховані проценти за користування кредитом. Аналогічний розмір нарахованих процентів містить і мотивувальна частина позовної заяви. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, із заявлених у позові вимог фактично підтверджується лише сума 9 749,99 грн (6 499,99 грн основної суми кредиту та 3 250,00 грн процентів за користування кредитом). Інші вимоги позивача у позові, зокрема щодо стягнення сум, не підтверджених доказами, не підлягають задоволенню. Відповідно до частин першої та третьої статей 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання є правовідносинами, у яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити грошові кошти, а кредитор має право вимагати належного виконання боржником свого обов`язку. Виконання зобов`язань оцінюється виходячи з принципів добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень. Матеріали справи та надані докази підтверджують, що відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлений строк. Враховуючи наведене та принципи справедливості і добросовісності, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає частковому задоволенню. З відповідачки слід стягнути на користь позивача 9 749,99 грн, що складається з: -6 499,99 грн основна сума кредиту; -3 250,00 грн нараховані проценти за користування кредитом. Інші вимоги позивача, заявлені у позові у межах загальної суми 35 782,49 грн, не підлягають стягненню, оскільки не підтверджені доказами, наданими у справі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, з відповідачки слід стягнути пропорційну частину судового збору у рахунок відшкодування судових витрат. Розмір стягненого судового збору становить 900,57 грн, що відповідає 27,24 % від загального розміру судового збору (3?028,00 грн), пропорційно задоволеним вимогам позивача. Враховуючи викладене, на підставі статей 203, 215, 509, 525, 526, 549, 550, 551, 553, 554, 610612, 623, 625, 629, 10461050, 1054 Цивільного кодексу України та статей 2, 5, 12, 13, 15, 19, 7682, 141, 209, 258, 263265, 280282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: partial