Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Назарук Ю.В. звернулася до суду із позовною заявою, якою просила стягнути на його користь з відповідача, ТОВ «Відродження», орендну плату за користування земельною ділянкою за 2023-2024 роки у розмірі 13994.89 грн. Позов мотивований тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер 1224255100:02:002:8387, цільове призначення якої є ведення особистого селянського господарства. Зазначає, що 12.10.2017 року, між [PERSON] та відповідачем ТОВ «Відродження» укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер 1224255100:02:002:8387. Згідно умов договору за кожний рік використання землі Орендар нараховує Орендодавцю орендну плату в розмірі 6000,00 грн., в т.ч. ПДФО, ВЗ та ін., до виплати на руки 4830 грн; строк сплати орендної плати до 30 листопада кожного року дії договору оренди. Позивач стверджує, що відповідач не сплатив йому орендну плату за 2023-2024 роки, хоча користувався його землею; посилається на ст. 15, 20-22 Закону України «Про оренду землі». Ухвалою суду від 14.01.2026 року відкрите провадження у справі і справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судові засідання, призначені на 03.02.2026 року та 10.03.2026 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] адвокат Назарук Ю.В. надала суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Відродження» заяв, клопотань та відзиву на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 10.03.2026 року постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, ознайомившись із матеріалами справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,0 га, розташованої на території Покровської селищної ради Покровського району, кадастровий номер 1224255100:02:002:8387, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (а. с. 38). 12.10.2017 року між [PERSON] (орендодавець) і ТОВ «Відродження» (орендар) укладений договір оренди земельної ділянки, згідно п. 1.3. якого в оренду передається земельна ділянка площею 2,0 га, кадастровий номер 1224255100:02:002:8387 (а. с. 35-36). Договір укладений строком на 10 років (п. 3.1. договору), до 31.12.2027 року, орендна плата за кожний рік використання землі становить 6000,00 грн., в т.ч. ПДФО, ВЗ та ін., до виплати на руки 4830,00 грн. Сплачується орендна плата до 30 листопада кожного року дії договору оренди (п. 4.1. договору). Також згідно п. 4.1. договору виплата орендної плати оформлюється письмово; в разі неврожаю з природних причин (посухи, морозів тощо) строк видачі орендної плати може бути подовжений Орендарем до 31 березня наступного року, але не звільняє від обов`язку сплати орендної плати за даний період. Згідно п. 4.3. договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, відноситься до істотних умов договору оренди землі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яку він здає в оренду відповідачу на умовах, визначених договором. Суд встановив, що згідно умов договору орендна плата за 2023 рік повинна бути сплачена позивачу до 30 листопада 2023 року у розмірі 7473,17 грн. (з урахуванням індексації) до видачі на руки. Крім того, орендна плата за 2024 рік повинна бути сплачена позивачу до 30 листопада 2024 року у розмірі 6521,72 грн. (з урахуванням індексації) до видачі на руки. Доказів протилежного матеріали справи не містять, оскільки відповідачем докази виконання зобов`язання по сплаті орендної плати за вказаний період не надано, як і не надано свого контррозрахунку. Таким чином, суд дійшов висновку, що в порушення договірних зобов`язань відповідач без будь-якого зазначення причин та обґрунтування не виплатив позивачу орендну плату за 2023-2024 роки. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст. 133, 141 ЦПК України, результат розгляду справи суд вважає, що судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 1211,20 грн. в зв`язку із задоволенням позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved