Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

18 серпня 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом до Костянтинівської сільської військової адміністрації Мелітопольського району Запорізької області про визнання права власності у порядку спадкування за законом, в якому просить суд визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 11 березня 2025 року Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області зареєструвала спадкову справу за №111/2025, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] . 29 травня 2025 року відповідач на запит державного нотаріуса повідомив, що територія Костянтинівської сільської ради тимчасово окупована з 25 лютого 2022 року, інформація щодо містобудівельної, землевпорядної та іншої облікової документації певних видів відсутня, оскільки залишилася на тимчасово окупованій території громади. 28 липня 2025 року державним нотаріусом винесено постанову за № 1319/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності померлого [PERSON] на будинок [ADDRESS] . 21 жовтня 1997 року спадкодавець [PERSON] уклав договір купівлі-продажі вказаного будинку на Мелітопольській міській біржі нерухомості, який був зареєстрований Мелітопольським міським бюро технічної інвентаризації 23 січня 1998 року в книзі за №1005 за [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про шлюб позивачка [PERSON] змінили прізвище після реєстрації шлюбу на [PERSON] . Згідно з постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] спадщину прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини від 11.03.2025 року, іншими спадкоємцями першої черги є донька спадкодавця [PERSON] [INFO] , яка подала заяву про відмову від прийняття спадщини від 11.03.2025 року, та його син [PERSON] , [INFO] , який спадщину не прийняв, оскільки не звернувся до нотаріальної контори у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України. Таким чином, наразі існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що і стало підставою для звернення позивачки до суду із відповідним позовом. Ухвалою суду від 22.08.2025 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження і з метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі (а.с.27). 01 вересня 2025 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшла заява про визнання позову і слухання справи без його участі, а також відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Костянтинівська сільська військова адміністрація Мелітопольського району Запорізької області не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.34-35, 36-37). Ухвалою суду від 19.11.2025 року підготовче провадження по цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.48). Позивачка і її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені судом своєчасно і належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, в якій підтримав викладене в позовній заяві, а також просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав заяву про визнання позову і слухання справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] року [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , актовий запис №2228 (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №1148 від 27.08.1983 року, позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] (а.с.16 зворотна сторона). 21 жовтня 1997 року [PERSON] уклав з [PERSON] на Мелітопольській міській біржі нерухомості договір купівлі-продажі будинку [ADDRESS] , який був зареєстрований Мелітопольським міським бюро технічної інвентаризації 23 січня 1998 року в книзі за №1005 за [PERSON] (а.с.11, 12-13). 11 березня 2025 року Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області зареєструвала спадкову справу за №111/2025, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] . 29 травня 2025 року Костянтинівська сільська військова адміністрація Мелітопольського району Запорізької області на запит державного нотаріуса повідомила, що територія Костянтинівської сільської ради тимчасово окупована з 25 лютого 2022 року, інформація щодо містобудівельної, землевпорядної та іншої облікової документації певних видів відсутня, оскільки залишилася на тимчасово окупованій території громади (а.с.10). 28 липня 2025 року державним нотаріусом винесено постанову за № 1319/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності померлого [PERSON] на будинок [ADDRESS] (а.с.8-9). З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] випливає, що [PERSON] спадщину прийняла, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини від 11.03.2025 року. Іншими спадкоємцями першої черги є донька спадкодавця [PERSON] [INFO] , яка подала заяву про відмову від прийняття спадщини від 11.03.2025 року, та його син [PERSON] , [INFO] , який спадщину не прийняв, оскільки не звернувся до нотаріальної контори у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст.16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивач спосіб захисту його прав передбачений законом і відповідає йому. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивачки шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно з положеннями статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Як передбачено ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з ч. 2 та ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Зважаючи на те, що починаючи з 25 лютого 2022 року територія Костянтинівської сільської ради є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, зазначене унеможливило надання нотаріусу інформації щодо містобудівельної, землевпорядної та іншої облікової документації певних видів, оскільки така документація залишилася на тимчасово окупованій території громади. Таким чином, позивачка як спадкоємець за законом після смерті чоловіка [PERSON] не може оформити своїх спадкових справ, у зв`язку з відмовою нотаріуса. За таких обставин, враховуючи викладене вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, приймаючи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved