Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі також «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-9849012 від 10.07.2024 року у розмірі 19 887,50 грн., яка складається з 5 750,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 14 137,50 грн. заборгованості за відсотками. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (Первісний Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №00-9849012, відповідно до умов якого Відповідач отримала кредит у розмірі 5 750,00 гривень, строком на 360 календарних днів, шляхом переказу на її платіжну картку [NUMBER], емітовану АТ «Кредобанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,45 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора, підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитні кошти у розмірі 5 750,00 грн., були перераховані Відповідачу 10.07.2024 року на платіжну картку [NUMBER], емітовану АТ «Кредобанк». 20.01.2025 року між первісним кредитором - ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №00-9849012 від 10.07.2024 року на користь Позивача. У зв`язку з порушеннями Відповідачем своїх зобов`язань заборгованість за Договором №00-9849012 від 10.07.2024 року, Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість, що становить 19 887,50 грн., яка складається з 5 750,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 14 137,50 грн. заборгованості за відсотками. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки не сповістила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань від Відповідача не надходило. Крім того, повідомлення Відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Оскільки Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порядок надання кредиту в ТОВ «МАКС КРЕДИТ» встановлено Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (нова редакція), які додано до позовної заяви. 10.07.2024 року [PERSON] ознайомилася із основними умовами кредитування у ТОВ «МАКС КРЕДИТ», на підтвердження чого до позовної заяви долучено Паспорт споживчого кредиту, який Відповідач підписав одноразовим ідентифікатором 26839. Після ознайомлення із основними умовами кредитування [PERSON] у електронній формі уклала із ТОВ «МАКС КРЕДИТ» договір кредитної лінії №00-9849012 від 10.07.2024 року, який підписала за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 14858, який направлений на її мобільний телефон [NUMBER] , на що вказує довідка про іденнтифікацію. За умовами вказаного вище Договору кредитної лінії №00-9849012 від 10.07.2024 року, кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.1). Сума ліміту кредитної лінії 5000,00 грн. (п. 1.2). Строк дії кредитної лінії 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування 05.07.2025 року (п. 1.3). Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме на 25.07.2024, та на кожний 15 день після цієї дати протягом строку кредитування (п. 1.4). Стандартна процентна ставка складає 1,45 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку дії крединої лінії, зазначеної в п. 1.3 цього договору (п. 1.5.1). Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що складає 750,00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.5 цього договору (п. 1.6). Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту 10.07.2024. Сума кредиту нараховується кредитодавцеві в розмірі 5000 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу [NUMBER] (п. 2.8). Строк дії договору становить 360 днів (п. 7.2). На підтвердження факту перерахування [PERSON] 10.07.2024 суми кредиту у 5000,00 грн. на рахунок [NUMBER] за договором №00-9849012 від 10.07.2024 року позивач надав інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з додатком. У відповідь на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 січня 2026 року АТ «Кредо Банк» повідомив, що платіжна карта (маска карти) [NUMBER] емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), повний номер БПК [NUMBER]. В підтвердження зарахування коштів в сумі 5000,00 грн. надано виписку про рух коштів [PERSON] по БПК [NUMBER] за період з 10.07.2024 року по 15.07.2024 року, з якої вбачається, що 10.07.2024 року відбулося зарахування суми в розмірі 5000,00 грн. на рахунок [PERSON] . Крім того АТ «Кредо Банк» повідомив, що номер телефону [NUMBER] було встановлено автоматично 20.12.2023 року та від моменту встановлення змін не відбувалося. Факт належності картки № [NUMBER] [PERSON] , як і факт перерахування на неї ТОВ «МАКС КРЕДИТ» 10.07.2024 року суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за договором №00-9849012 від 10.07.2024 року Відповідачем не спростовано. Докази, які б такий факт спростовували в матеріалах справи відсутні. Згідно розрахунку заборгованості, який проведений ТОВ «МАКС КРЕДИТ», станом на 20.01.2025 року заборгованість [PERSON] за договором №00-9849012 від 10.07.2024 року становила 19 887,50 грн., з яких 5000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 14 137,50 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 750,00 грн. заборгованість за нарахованою комісією, штрафні санкції 2500,00 грн. Проценти нараховувалися за період з 10.07.2024 року по 24.07.2024 року за ставкою 1%, з 27.07.2024 року по 20.01.2024 року за ставкою 1,45% Звертаючись до суду зі вказаним позовом, Позивач посилається на те, що право вимоги до [PERSON] за договором №00-9849012 від 10.07.2024 року перейшло до нього на підставі договору факторингу. Так, 20.01.2025 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №20012025-МК/Ейс, за умовами якого його сторони погодили, що фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №20012025-МК/Ейс від 20.01.2025 року, ТОВ «ФК «ЕЙС» отримало право вимоги до [PERSON] за договором №00-9849012 від 10.07.2024 року в сумі 19 887,50 грн., яка складається з 5 750,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 14 137,50 грн. заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» у електронній формі укладено договір кредитної лінії №00-9849012 від 10.07.2024 року, який є електронним правочином. Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» у повному обсязі виконало зобов`язання, надавши Відповідачу кредит. Натомість, як зазначено в позовній заяві, [PERSON] свої зобов`язання за Договором №00-9849012 від 10.07.2024 року не виконувала, суму кредиту та відсотки в повному обсязі за користування ним не повернула. Докази, які б спростовували зазначене в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «ФК «Ейс» набуло право вимоги до [PERSON] за Договором №00-9849012 від 10.07.2024 року. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Тому з підстав, заявлених в позові, з позичальника підлягають стягненню проценти, які є звичайною платою за користування грошима, нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит). Згідно Виписки з особового рахунку за кредитним договором №00-9849012 від 10.07.2024 року, наданого Позивачем, заборгованість за Договором №00-9849012 від 10.07.2024 року станом на 01.10.2025 року, яку Позивач просить стягнути з Відповідача, становить 19 887,50 грн., яка складається з 5 750,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 14 137,50 грн. заборгованості за відсотками. Докази, які б спростували наявність суми заборгованості в частині тіла кредиту в сумі 5 000,00 грн. в матеріалах справи відсутні. Відтак, сума тіла кредиту у 5 000,00 грн. підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. Вимога про стягнення з [PERSON] суми тіла кредиту у розмірі 5750,00 грн. є необґрунтованою, оскільки згідно наданих суду доказів кредит, який надано попереднім позикодавцем Відповідачу, становить 5000,00 грн. Включення вже Позивачем до суми тіла кредиту комісії у розмірі 750,00 грн. є безпідставним та не ґрунтується на вимогах закону. При цьому, позовних вимог про стягнення з Відповідача комісії за даним позовом не пред`являлося, а тому суд позбавлений можливості самостійно стягнути цю суму. А тому позовну вимогу про стягнення тіла кредиту слід задовольнити частково, стягнувши з Відповідача на користь Позивача суму кредиту в розмірі 5000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення тіла кредиту слід відмовити. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Частиною четвертої статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». За умовами Договору №00-9849012 від 10.07.2024 року кредит надавався на 360 днів. Знижена процентна ставка становить 1 % від Суми кредиту за кожен день користування Кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.4. цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом (датою видачі Кредиту). 1.5.3. У разі здійснення Позичальником платежу не пізніше наступного дня за першою Періодичною Датою оплати процентів, визначеною п.1.4. цього Договору, до Позичальника, як учасника Програми лояльності, застосовується індивідуальна знижка (Знижена процентна ставка) на Стандартну процентну ставку, розмір якої зазначено в п.1.5.2. цього Договору. У випадку невиконання Позичальником умов для отримання від Кредитодавця індивідуальної знижки (застосування Зниженої процентної ставки), користування Кредитом для Позичальника здійснюється за Стандартною процентною ставкою, яка зазначена у п. 1.5.1. цього Договору. Стандартна процента ставка складає 1,45% від Суми кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки). Звертаючись до суду з даним позовом, Позивач просив стягнути нараховані проценти, які розраховані за період з 10.07.2024 року по 20.01.2025 року (згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «МАКС КРЕДИТ»). Тобто, нарахування відсотків відбувається в межах узгодженого сторонами кредитного договору строку кредитування. Разом з тим, щодо відсоткової ставки за користування кредитом, Суд зауважує наступне. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність» (нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин). Кредитний договір №00-9849012 був укладений 10.07.2024 тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому дія пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, п. 1.5.1 договору про кредитного договору №00-9849012 від 10.07.2024 року, укладеного між сторонами щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі 1,45 % з врахуванням положень ч. 5 ст.12, ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним. Крім того, наведений ТОВ «Макс Кредит» розрахунок заборгованості за період з 27 липня 2024 року по 20 січня 2025 року з розрахунку 1,50 % денної ставки не відповідає вимогам законодавства. Таким чином, заборгованість Відповідача по несплачених відсотках за договором №00-9849012 від 10.07.2024 року розраховується наступним чином: за період з 10.07.2024 року по 20.01.2025 року (195 днів) за процентною ставкою 1% - 5 000,00 грн. х 1 % х 195 днів = 9 750,00 грн. При цьому, з детального розрахунку заборгованості Відповідача за кредитним договором №00-9849012 від 10.07.2024 року, наданого Позивачем, вбачається, що [PERSON] не здійснювалися жодні погашення за кредитним договором №00-9849012 від 10.07.2024 року. Відтак, сума відсотків, які підлягають стягненню з [PERSON] , становить: 9 750,00 грн. В задоволенні решти вимог про стягнення відсотків слід відмовити. Отже, враховуючи, що Відповідач не виконав зобов`язання за укладеним договором, Суд вважає доведеними наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за Договором №00-9849012 від 10.07.2024 року у розмірі 14 750,00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5 000,00 грн.; заборгованості по нарахованих процентах процентів в розмірі 9 750,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Докази, які б спростовували доводи Позивача про факт невиконання Відповідачем [PERSON] зобов`язань за Договором №00-9849012 від 10.07.2024 року в матеріалах справи відсутні. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості Відповідача за укладеним договором або ж спростовували доводи Позивача в обґрунтування ним позовних вимог, Відповідачем суду не подано. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 796,63 грн. (14 750,00 х 2422,40 / 19 887,50) Щодо витрат професійну правничу допомогу. Відповідно до положень пунктів 1, 4 частини 1статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин 1-4статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з правилами пункту 3 частини 2статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч.4ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з вимогами ч.5, 6ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Пунктом 4 частини 1статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно дост.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано відповідні документи. Таким чином, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що позивачу правова допомога надавалась і рішення суду ухвалено на його користь, на думку суду витрати на професійну правничу допомогу саме в розмірі 3000 грн. є співмірними по відношенню до обставин справи, а тому з відповідача у користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282,288-289 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial