Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 22.11.2012 між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» укладено договір № 010/0008/82/0083436, відповідно до умов якого сума кредиту становить 12500.00 грн, проценти за користування кредитом 36 відсотків річних, а строк кредитування 48 місяців. 30.03.2016 р. між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 010/0008/82/0083436/81-1-0-00/23984 відповідно до умов якої сума позики становить 13000 грн, а строк кредитування 8 місяців, страховик та клієнт досягли згоди про зміну з 30 березня 2016р. умов погашення Кредиту, визначених Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0008/82/0083436 від 22 листопада 2012р. 26.06.2019 було укладено договір №114/2-9 відповідно до якого Акціонерне Товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0008/82/0083436. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0008/82/0083436. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №010/0008/82/0083436. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду повідомлені належним чином. В позовній заяві просить розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, позов просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, у додаткових поясненнях до позовної заяви представник відповідача адвокат Кушніренко А.В. зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги позивача повністю у зв`язку з тим, що на підставі відсутності належних та допустимих доказів щодо наявності вказаної заборгованості, так само, як й існування самого грошового зобов`язання. Відповідач вважає доводи позовної заяви необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Щодо застосування наслідків пропуску строків позовної давності перебіг строку позовної давності починається з 22 листопада 2016 року. Однак, позивачем здійснюється посилання на продовжений за погодженням сторін строк позовної давності, що становить 70 років. Проте, така умова договору на наш погляд є несправедливою та такою, що утворює дисбаланс між правами та обов`язками сторін у зобов`язанні, утворюючи таким чином необмежене право Позивача звертатись до суду з вказаними позовами у такому тривалому проміжку часу, як 70 років. Якщо особі належить цивільне право, і це право порушено, то вона вправі здійснити своє право в примусовому порядку, проти волі зобов`язаної особи, шляхом звернення до національного суду або до іншого компетентного органу. Відповідач заявляє про пропуск позивачем строків позовної давності для застосування наслідків такого пропуску. У відповідності до виписки з рахунку та розрахунку заборгованості, станом на дату закінчення дії кредитного договору (22 листопада 2016 року) за відповідачем обліковувалась заборгованість у розмірі 14, 23 грн. З доданих до позову доказів неможливо встановити порядок, строки та розміри процентів, що прийняті для обрахунку Позивачем після закінчення дії кредитного договору, що унеможливлює перевірку правильності їх нарахування, не кажучи уже про обґрунтованість таких розрахунків. Справу просить розглядати без участі відповідача та представника відповідача. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи на засадах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22.11.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та [PERSON] уклали кредитний договір № 010/0008/82/0083436, відповідно до п. 3.3. договору банк забезпечує обслуговування карткового рахунку та здійснення операцій з використанням платіжної карти відповідно до умов договору, правил, та з урахуванням обмежень, що встановлені клієнтом, банком або відповідною платіжною системою. Обслуговування банком карткового рахунку клієнта здійснюється за дебетово-кредитною схемою. Згідно з п.1.2. договору строк, протягом якого клієнт користується та здійснює погашення кредиту 48 місяців, що починається з 22 листопада 2012 р. та закінчується 22 листопада 2016р. Згідно з п. 1.1 договору на дату укладення Договору складає 12500.00 (дванадцять тисяч п`ятсот привень 0 копійок) гривень, в подальшому встановлюється та визначається відповідно до статті 10 Договору. Згідно з п. 1.3. Процентна ставка за користування Кредитом Фіксована. 36% річних. Відповідно до п. 18.6 договору до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років. 30 березня 2016 р. Публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та [PERSON] уклали додаткову угоду № 010/0008/82/0083436/81-1-0-00/23984 до Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0008/82/0083436 від 22 листопада 2012 р. Відповідно до додатку 1 від Додаткової угоди №010/0008/82/0083436/81-1-0-00/23984 сума поточного ліміту 13000 грн., Строк Кредиту 8 місяців, процентна ставка 36% річних, а договір діє до 29.09.2016 року відповідно до п.1.1 договору. Згідно з розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] , перед товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» становить 33346,02 грн., що складає заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 14777,45 грн. Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 18568,57 грн.. Крім зазначеного, суд встановив, що згідно виписки «Raiffeisen Bank» по карті № [NUMBER] , яка емітована в банку на ім`я [PERSON] , позивач користувався такими кредитними картами: № карт. [NUMBER] Wishcard *** ІМ`Я:VIACHESLAV [NUMBER] ; № карт. [NUMBER] Standard *** ІМ`Я: VASHCHENKO VIACHESLAV *** Prozora***. Відповідно до постанови Верхового Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Згідно частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст. ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. За положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1ст. 1077 ЦК України). Відповідно до частини першоїстатті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Щодо строків позовної давності суд зазначає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, як зазначено у ч. 1 ст. 259 ЦК України. Як вбачається з п. 18.6 договору строк позовної давності збільшено до 70 років, ця умова договору погоджена між сторонами, відповідач отримав кредитні кошти, тобто погодився на умови зазначені в договорі, про що свідчить підпис [PERSON] в договорі, а тому посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки строк позовної давності встановлений в договорі 70 років, а до суду позивач звернувся у грудні 2025 року, тобто в межах позовної давності. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №010/0008/82/0083436. Зазначений договір недійсним не визнано. Заборгованість відповідачем не спростована, власного розрахунку або доказів повернення наданих кредитних коштів не надано, відповідачем належних та допустимих доказів щодо безпідставності вимог позивача та не отримання грошових коштів на вказану банківську карту відповідачем не надано. Суд вважає, що позивачем підтверджено укладення кредитного договорів між первісним кредитором та відповідачем, а також підтверджено наступне укладення договорів відступлення прав вимоги між первісними кредиторами, наступними кредиторами та відповідачем щодо спірних договорів. Разом зі тим, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц). Так, відповідно до п.1.2. договору строк, протягом якого клієнт користується та здійснює погашення кредиту 48 місяців, що починається з 22 листопада 2012 р. та закінчується 22 листопада 2016р, а відповідно до додаткової угоди № 010/0008/82/0083436/81-1-0-00/23984 укладеного між 30.03.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та [PERSON] строк кредиту встановлено до 29.09.2016 р. Крім того, відповідно до п.2.1 договору відступлення права вимоги № 114/2-9 від 26.06.2019 р, на умовах встановлених цим договором та відповідно до ст.512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор передає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, а в розділі 1 даного договору зазначено, що право вимоги це право грошової вимоги превісного кредитора до боржників на дату відступелння права вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів та користування кредитом, комісії, штрафних санкцій, визначених кредитними договорами та інших платежів, що підвтерджується документацією. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 010/0008/82/0083436 складеного первісним кредитором акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» загальна заборгованіть станом на 26.06.2019 року (на дату відсутплення права вимоги та строк дії договору) становить 1534,40 грн., яка складається з: заборгованість за дозволеним офердрафтом 13 000 грн, заборгованість за недозволеним овердрафтом 1777,45 грн, заборгованість за відсотками 422,68 грн, заборгованість по штрафу 148,27 грн. Вказаний доказ суд приймає як належний доказ заборгованості, так як він місить печатку банку, підпис представнкиа банку, деталі операції, номер кредитного договору, номер карткового рахунку, прізвище боржника. Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, спростування розміру заборгованості відповідачем не надано. Відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованості за кредитним договором № 010/0008/82/0083436 у розмірі 15200 грн, 13 коп (заборгованість за дозволеним офердрафтом 13 000 грн, заборгованість за недозволеним овердрафтом 1777,45 грн, заборгованість за відсотками 422,68 грн), в межах строку дії договору та станом на день відступлення права вимоги, в решті задоволення позовних вимог відмовити, зокрема щодо стягнення заборгованості по штрафу в розмірі 148,27, оскільки відповідно п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, штраф підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем), в у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, в тому числі й щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін». Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. До матеріалів справи долучено заяву на надання юридичної допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявка на надання юридичної допомоги № 3057, витяг з акту про надання юридичної допомоги №15, у якому вказано, що опис наданих послуг, їх вартість та кількість витраченого часу на загальну суму 13000,00 грн. В той же час в даному випадку суд враховує, що відповідач просив відмовити у задоволенніпозову, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат та його розміру. З огляду на зазначене, враховуючи критерій реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи, з урахуванням її складності, яка розглядалася у відсутність сторін у судовому засіданні та кількість необхідних процесуальних дій сторони у цій справі, тому суд дійшов до висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 4 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог судовий збір розмірі 1104,18 грн. Враховуючи викладене, на підставі п.1 ч.1 ст. 512, ч.1 ст. 1077, ст. 514, 1054, ч.1 ст. 1048, ст. 525,526,527,1049, ЦК України,

Outcome: partial