Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

23 жовтня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №301/2012-Р від 10 серпня 2012 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту 71 337,00 грн. (п. 1.1 Кредитного договору). Процентна ставка за користування кредитом 16,2 % річних. (п. 1.4.1 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 21,2 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів, до 09 серпня 2017 року. (п. 1.3.1 Кредитного договору). В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором, між Банком, Позичальником та [PERSON] був укладений договір поруки №301/2012-Р від 10 серпня 2012 року, за умовами пункту 1.1. якого вона зобов`язалася в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору. Також, в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Банком та Позичальником був укладений договір застави (транспортних засобів), який посвідчено приватним нотаріусом Ровеньківського міського нотаріального Луганської області округу Феденко М.В. 10 серпня 2012 року, зареєстровано у реєстрі за №1113. Предметом застави за вказаним договором застави є автомобіль марки ЗАЗ, моделі АF6854, 2011 року випуску, колір - зелений, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить Позичальнику на праві власності. Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти. Проте, відповідачі припинили виконувати належним чином зобов`язання за Кредитним договором, Договорами поруки, Договором застави та не повертали кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк. З метою захисту своїх порушених прав позивач 17 грудня 2018 року звернувся із позовом про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів за Кредитним договором розрахованої станом на 06 листопада 2018 року до Біловодського районного суду Луганської області. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 29 листопада 2021 (справа №408/335/19-ц) за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до відповідачів про стягнення заборгованості за Кредитним договором позов задоволено, стягнуто солідарно з Відповідачів на користь Банку заборгованість за Кредитним договором в загальному розмірі 55 857,05 грн, та сплачений судовий збір. Також, вказаним рішенням встановлені та підтверджені вищевказані обставини видачі та отримання кредиту Позичальником. Для примусового виконання зазначеного рішення судом позивачу було видано виконавчі листи, які пред`явлені до примусового виконання та які на даний час знаходяться на примусовому виконанні. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 76953374 від 27 серпня 2025 року Ровеньківскього ВДВС у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №808/335/19-ц виданого 15 листопада 2024 року про стягнення на користь Позивача з боржника [PERSON] 55 857,05 грн. закінчено з підстав погашення боржником заборгованості за виконавчим документом. Виходячи з викладеного вбачається, що відповідачі добровільно не виконували власні зобов`язання за Кредитним договором та рішення суду, та виконали рішення суду лише в примусовому порядку. Враховуючи те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності. Тому доводи про неможливість виконання грошового зобов`язання чи відсутність вини як підстави для звільнення від відповідальності, що передбачена ст. 625 ЦК України, є безпідставними. Враховуючи викладені обставини та виходячи з суми заборгованості за Кредитним договором в розмірі встановленої в рішенні суду, позивачем заявляються грошові вимоги до відповідачів в загальному розмірі 2 223,65 гривень, з яких: про стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 29 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 399,42 гривень; про стягнення суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 29 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 1 824,23 гривень. Крім того, пунктом 3.3.4. Договору застави встановлено, що на період дії цього договору позичальник зобов`язався застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог банку, виконувати всі умови Кредитного договору при здійсненні страхування та надати Банку копії договорів страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів за цим договорами страхування. Пунктом 4.2. Договору застави визначено, що за кожен випадок, невиконання чи неналежного виконання п.3.3.4. цього договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку протягом якого заставодавець порушував вимоги п.3.3.4. цього договору та становить 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3. цього договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення (у т.ч. враховуючи місяць у якому будуть виконані зобов`язання зі страхування). При цьому, сплата штрафу не звільняє заставодавця від виконання своїх зобов`язань за вказаними пунктами. Згідно п. 2.3. Договору застави, заставна вартість предмет застави визначена сторонами в 83 927,00 гривень. Відповідно до п. 4.4. договору застави встановлено, що строк позивної давності (включаючи вимоги стягнення неустойки) за цим договором становить три роки. На час подання даного позову Банком від Позичальника не отримано будь-яких доказів дійсності договору страхування предмету застави та/або сплати страхових платежів. Враховуючи, що Позичальник не надав до банку за останні три роки жодних доказів укладання/дійсності договору страхування предмету застави та/або сплати страхових платежів, сума штрафу передбачений вищезазначеними пунктами складає 22 660,29 гривень. Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669 встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що проводять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. За приписами вказаної статті, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів саме на основну суму заборгованості із зобов`язань саме за кредитними договорами та договорами позики. Штраф який просить стягнути позивач з Позичальника це штраф за невиконання Позичальником умов договору застави щодо страхування предмету застави, який не є за своєю правовою природою ані кредитним договором, ані договором позики. Таким чином, дія вказаної статті закону не застосовується до правовідносин сторін за Договором застави. Строки позовної давності позивачем не пропущені. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором в сумі 2 223,65 гривень, стягнути з відповідача [PERSON] штраф за невиконання умов договору застави в розмірі 22 660,29 гривень, стягнути судові витрати. Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи; відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку шляхом оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. У відповідності до приписів ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №301/2012-Р від 10 серпня 2012 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту 71 337,00 грн. (п. 1.1 Кредитного договору). Процентна ставка за користування кредитом 16,2 % річних. (п. 1.4.1 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 21,2 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів, до 09 серпня 2017 року. (п. 1.3.1 Кредитного договору). В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором, між Банком, Позичальником та [PERSON] був укладений договір поруки №301/2012-Р від 10 серпня 2012 року, за умовами пункту 1.1. якого вона зобов`язалася в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору. Також, в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Банком та Позичальником був укладений договір застави (транспортних засобів), який посвідчено приватним нотаріусом Ровеньківського міського нотаріального Луганської області округу Феденко М.В. 10 серпня 2012 року, зареєстровано у реєстрі за №1113. Предметом застави за вказаним договором застави є автомобіль марки ЗАЗ, моделі АF6854, 2011 року випуску, колір - зелений, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить Позичальнику на праві власності. Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти. Проте, відповідачі припинили виконувати належним чином зобов`язання за Кредитним договором, Договорами поруки, Договором застави та не повертали кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 29 листопада 2021 (справа №408/335/19-ц) за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до відповідачів про стягнення заборгованості за Кредитним договором позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитним договором в загальному розмірі 55 857,05 грн, та сплачений судовий збір. Також, вказаним рішенням встановлені та підтверджені вищевказані обставини видачі та отримання кредиту Позичальником. Для примусового виконання зазначеного рішення судом позивачу було видано виконавчі листи, які пред`явлені до примусового виконання та які на даний час знаходяться на примусовому виконанні. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 76953374 від 27 серпня 2025 року Ровеньківскього ВДВС у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №808/335/19-ц виданого 15 листопада 2024 року про стягнення на користь Позивача з боржника [PERSON] 55 857,05 грн. закінчено з підстав погашення боржником заборгованості за виконавчим документом. Виходячи з викладеного вбачається, що відповідачі добровільно не виконували власні зобов`язання за Кредитним договором та рішення суду, та виконали рішення суду лише в примусовому порядку. Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) вказано, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначена правова позиція підтверджена висновками Великої Палати Верховного Суду в його постановах від 04.07.2018 року (справа №310/11534/13-ц, пров. №14-154цс18), від 04.06.2019 року (справа № 916/190/18, пров. №12-302гс18) від 08.11.2019р. (справа №127/15672/16-ц, пров. №14-254цс19), від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (пров. № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Стаття 625 ЦПК України регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. В даному випадку грошове зобов`язання відповідачів виникло на підставі Кредитного договору та Договорів поруки, укладених з АБ «УКРГАЗБАНК», а рішення суду лише підтверджує наявність цих правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК України. Зважаючи на відсутність в зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою ВСУ (Постанова ВСУ від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011р. у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Відповідно, наявність або відсутність рішення суду про стягнення заборгованості за Кредитним договором, дата набрання чинності такого рішення, звернення або незверення його до примусового виконання не впливають на право АБ «УКРГАЗБАНК» на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦПК України, виникнення якого Верховний Суд пов`язує не з ухваленням рішення у справі, а з моментом подачі позову або направлення вимоги боржникам про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, що судом першої інстанції не враховано при ухваленні Оскаржуваного рішення. Враховуючи те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності. Тому доводи про неможливість виконання грошового зобов`язання чи відсутність вини як підстави для звільнення від відповідальності, що передбачена ст. 625 ЦК України, є безпідставними. Враховуючи викладені обставини та виходячи з суми заборгованості за Кредитним договором в розмірі встановленої в рішенні суду, позивачем заявляються грошові вимоги до відповідачів в загальному розмірі 2 223,65 гривень, з яких: про стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 29 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 399,42 гривень; про стягнення суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 29 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 1 824,23 гривень. Крім того, пунктом 3.3.4. Договору застави встановлено, що на період дії цього договору позичальник зобов`язався застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог банку, виконувати всі умови Кредитного договору при здійсненні страхування та надати Банку копії договорів страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів за цим договорами страхування. Пунктом 4.2. Договору застави визначено, що за кожен випадок, невиконання чи неналежного виконання п.3.3.4. цього договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку протягом якого заставодавець порушував вимоги п.3.3.4. цього договору та становить 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3. цього договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення (у т.ч. враховуючи місяць у якому будуть виконані зобов`язання зі страхування). При цьому, сплата штрафу не звільняє заставодавця від виконання своїх зобов`язань за вказаними пунктами. Згідно п. 2.3. Договору застави, заставна вартість предмет застави визначена сторонами в 83 927,00 гривень. Відповідно до п. 4.4. договору застави встановлено, що строк позивної давності (включаючи вимоги стягнення неустойки) за цим договором становить три роки. На час подання даного позову Банком від Позичальника не отримано будь-яких доказів дійсності договору страхування предмету застави та/або сплати страхових платежів. Враховуючи, що Позичальник не надав до банку за останні три роки жодних доказів укладання/дійсності договору страхування предмету застави та/або сплати страхових платежів, сума штрафу передбачений вищезазначеними пунктами складає 22 660,29 гривень за період з 01 травня 2017 року по 01 лютого 2020 року. Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669 встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що проводять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. За приписами вказаної статті, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів саме на основну суму заборгованості із зобов`язань саме за кредитними договорами та договорами позики. Штраф який просить стягнути позивач з Позичальника це штраф за невиконання Позичальником умов договору застави щодо страхування предмету застави, який не є за своєю правовою природою ані кредитним договором, ані договором позики. Таким чином, дія вказаної статті закону не застосовується до правовідносин сторін за Договором застави. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 (набрав чинності з 02.04.2020) Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 карантин установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України. В подальшому, карантин неодноразово продовжувався на всій території України та діяв по 30 червня 2023 року. Також, Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18, 19 наступного змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19.У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.». Законом України від 14.05.2025 №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набув чинності з 04.09.2025 року, відновлено обчислення строків позовної давності. На даний час відповідачі ухиляються від виконання забов`язань, що є порушенням законних прав позивача. Враховуючи невиконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором, договором застави, позивач з метою захисту своїх порушених прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає, що матеріалами справи доведено укладення 10 серпня 2012 року між ПАТ АБ УКРГАЗБАНК" та відповідачами кредитного договору №301/2012-Р, договору поруки та договору застави. Однак, відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем склалася заборгованість. Рішенням суду з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором. Позивачем отримані виконавчі листи та звернуто їх до примусового виконання. Виконавче провадження перебувало на виконанні та постановою державного виконавця від 27 серпня 2025 року виконавче провадження було закінчене в зв`язку із погашенням боржниками заборгованості за виконавчим документом. Між тим, відповідачі не звільняються від обов`язку сплатити на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати за порушення зобовязання, а також штраф за невиконання умов договору застави, тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Оскільки позовні вимоги задоволено, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved