Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У грудні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») Кудіна А.В. через систему «Електронний суд» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані наступним. Вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі -ТОВ «Стар Файненс Груп») та [PERSON] 31 березня 2025 року уклали кредитний договір № 67191-03/2025 (далі кредитний договір, договір № 67191-03/2025). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 8 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. 29 липня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено договір факторингу № 29072025, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 37550,00 грн, з яких: -14000,00 грн - заборгованості з основного боргу; -15120,00 грн - заборгованості за відсотками; -7000,00 грн - заборгованості за штрафом; -1400,00 грн - комісії. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 67191/03/25 в розмірі 37520,00 грн, з яких: 14000,00 грн - сума заборгованості за основним боргом, 15120,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 7000,00 грн - заборгованість за штрафами, 1400,00 грн - заборгованість по комісії за видачу кредиту. З огляду на наведене ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредитним договором № 67191/03/25 від 31 березня 2025 року в розмірі 37550,00 грн та понесені судові витрати. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді від 6 січня 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні. 3 лютого 2026 року через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у частині стягнення штрафу та комісії за видачу кредиту. 4 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Ясницької Н.О. надійшли додаткові поянення у справі, яких просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та проводити судове засідання за відсутності представника позивача. 10 лютого 2026 року та 11 березня 2026 року від представника відповідача Зачепіло З.Я. надійшли заяви про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Стислий виклад позиції інших учасників справи 3 лютого 2026 року від представника позивача Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву. В обгрутування відзиву представник зазначила, що відповідач [PERSON] із загальною сумою заборгованості у розмірі 37520,00 грн не погоджується, вважає дану нараховану суму заборгованості разом з штрафними санкіцями та комісією необгрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами обгрунтувавши наступним. 1. ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-1Х (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України доповнено п.18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Правовідносини між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] , виникли під час дії воєнного стану в Україні та строк кредитування розпочався 31 березня 2025 року. Тому, нарахування штрафу в розмірі 7000,00 грн за Кредитним договором 67191-03/2025 суперечить чинному законодавству і не підлягає задоволенню в повному обсязі. 2. Вимога позивача про стягнення комісії у сумі 1400,00 грн. є незаконною та недобросовісною, оскільки вона не відповідає принципам розумності та справедливості, встановленим цивільним законодавством. У постанові Великої Палати від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, Верховний Суд чітко зазначив, що плата за дії, які не є самостійною послугою, є незаконною. Включення такої комісії до розрахунку заборгованості порушує права споживача та суперечить законодавству, що регулює споживче кредитування. Позивач не мав права нараховувати комісію без надання належної, самостійної та окремої послуги, що є грубим порушенням прав споживача. У задоволенні позовних вимог позивача у частині стягнення штрафу та комісії за видачу кредиту. 4 лютого 2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі з наступним обгрунтуваннмя. 1. Для укладання кожного з договорів необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Сторони узгодили розмір кредиту, строки та умови користування коштами, у договорі передбачено умови та строки нарахування відсотків та відповідальність сторін за невиконання та неналежне виконання умов договору, що свідчить про ознайомлення позичальника зі всіма істотними умовами договору та про наявність волі відповідача для укладення кредитного договору в електронній формі на погоджених умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписавши договір, позичальник посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач визнає факт укладення договорів в електронній формі та підписання договорів з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», визнає факт отримання коштів від первісних кредиторів та не заперечує повернення заборгованості за основною сумою боргу та відсотків. 2. При укладенні Договору позики позичальником власноручно зазначено реквізити платіжні картки № 5457 - 08xx - xxxx - 5687, на яку і було перераховано кошти. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Також вказує на те, що 29 липня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено договір факторингу № 29072025, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача, та зазначає, що в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора повідомляти боржника про відступлення права вимоги. Обставини, на які посилається представник відповідача у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволенні позовних вимог - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. Встановлені судом фактичні обставини справи Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] 31 березня 2025 року уклали договір про надання фінансового кредиту № 67191-03/2025, договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y214. Відповідно до пункту 1.1. договору № 67191-03/2025, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 14000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Пунктом 1.2. договору № 67191-03/2025 встановлено, що кредит на строк 120 днів. Дата надання кредиту 31 березня 2025 року. Кінцева дата погашення кредиту 28 серпня 2025 року. Комісія за видачу кредиту - 1400,00 грн (пункт 1.4. договору кредиту) Процентна ставка становить: 0,98 % за день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у пункті 1.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 30520,00 грн, загальні витрати по кредиту 16520,00 грн (пункт 1.4.1. договору) Відповідно до пункту 1.6. договору № 67191-03/2025, кредит надається у безготівковій формі включаючи використання реквізитів платіжної карти № [NUMBER] . Додатком № 1 до кредитного договору сторони узгодили графік погашення заборгованості. Відповідно до інформаційної довідки про підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 15 жовтня 2025 року № 3426_251015152020, було успішно перераховано кошти 31 березня 2025 року о 10 год 35 хв на суму 14000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 696446379, призначення платежу: зарахування 14000,00 грн на карту [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості договором № 67191-03/2025 від 31 березня 2025 року заборгованість відповідача станом на 29 липня 2025 року становить 37520,00 грн. 29 липня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 29072025, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором, укладеним з відповідачем. 29 липня 2025року ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» на виконання пункту 1.2 договору факторингу № 29072025 від 29 липня 2025 року уклали акт прийому-передачі реєстру боржників. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 29 липня 2025 року, [PERSON] є боржником за кредитним договором № 67191-03/2025. Сума заборгованості за договором становить 37520,00 грн, з них заборгованість за основною сумою боргу - 14000,00 грн, заборгованість за відсотками - 15120,00 грн, сума заборгованості за штрафами - 7000,00 грн, 1400,00 грн - заборгованість по комісії за видачу кредиту. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частинами 1, 2, 3, 4 статті 10 ЦПК України мсуд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлен і Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до статті 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частино 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобовязанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З матеріалів справи вбачається, та не заперечується відпрвідачем, що позикодавець свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач порушив взяті зобов`язання. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором та заборгованості за процентами. Щодо комісії Надаючи оцінку аргументам представника відповідача про те, що позивач неправомірно нарахував заборгованість за комісією по кредиту, суд враховує таке. З аналізу змісту п. 1.4 договору про надання фінансового кредиту від 31 березня 2025 року вбачається, що Товариством нараховується комісія за видачу кредиту в сумі 1400,00 грн. Тип комісії одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту, якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу Кредиту). Розмір процентів та Комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір Комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Сутність комісії - плата за надання кредиту, комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні, зазначена комісія включається до складу загальної вартості кредиту. Відтак сторони договору самостійно погодили перелік послуг, які кредитор вчиняє в інтересах позичальника у процесі надання кредитних коштів. При цьому представник відповідача не обґрунтував, що при наданні послуг з оформлення кредиту відповідні дії кредитор вчиняє у своїх інтересах, а також, що сплата позичальником за таких умов комісії є несправедливою, суперечитиме принципу добросовісності чи буде наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача. Крім того, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії. Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) сплата яких передбачена договором, нараховані позивачем під час дії в Україні воєнного стану. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості по штрафам у розмірі 7000,00 грн суперечать вимогам закону та задоволенню не підлягають. Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинство. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених статтею 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним зобов`язанням у розмірі 30520,00 грн, суми заборгованості за основною сумою боргу - 14000,00 грн; суми заборгованості за процентами - 15120,00 грн, суми заборгованості по комісії за видачу кредиту - 1400,00 грн. В задоволенні решти вимог слід відмовити. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки суду щодо розподілу судових витрат У силу приписів статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача 37520,00 грн. Водночас судом вирішено стягнути 30520,00 грн, що становить 81,34 %. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, як передбачено статтею 4 ЗУ «Про судовий збір». Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2422,40 грн х 81,34 % = 1970,38 грн.

Outcome: partial