Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

ТОВ "Споживчий центр" звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 лютого 2025 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 16.02.2025-100000032 шляхом підписання цифровим електронним підписом пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки на отримання кредиту, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит у розмірі 10 000,00 грн, строком користування 140 календарних днів. Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі шляхом перерахування коштів відповідачу, натомість відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, що становить 30 500,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 14 000,00 грн - заборгованість за процентами, 1 500 грн - заборгованість по комісії, 5 000,00 грн - заборгованість по неустойці. Враховуючи викладене позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 30 500,00 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. Ухвалою суду від 03 жовтня 2025 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позову просив відмовити, оскільки він кредитного договору не укладав та кредитних коштів не отримував. Номер телефону, емейл та номер банківської карти, які вказані у реквізитах позичальника, йому не належать. Крім того, зазначені у договору адреса місця проживання та місце роботи також не відповідають дійсності. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, день та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечив. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16 лютого 2025 року укладено кредитний договір № 16.02.2025-100000032, який складається з пропозиції про укладення договору (оферти) кредитної лінії, заявки кредитного договору № 16.02.2025-100000032 (кредитної лінії) від 16 лютого 2025 року, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору № 16.02.2025-100000032 від 16 лютого 2025 року, інформаційного повідомлення позичальника. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000,00 грн, строком на 140 днів. Також в кредитному договорі сторони узгодили розмір відсотків та порядок їх нарахування. В договорі зазначено наступні реквізити платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами: [NUMBER]. Відповідно до інформаційного повідомлення позичальника, його контактними номерами телефону є [NUMBER] , [NUMBER] . Для підписання та укладення договору позичальнику було направлено смс повідомлення із кодом на номер мобільного телефону - [NUMBER] . Відповідно до листа ТОВ "УПР", 16 лютого 2025 року о 00:35:24 було перераховано 10 000,00 грн на банківську картку [NUMBER] за договором № № 16.02.2025-100000032 від 16 лютого 2025 року. Разом з тим, відповідно до листа АТ "А-Банк", у [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) відкриті рахунки станом на [INFO] в АТ "А-БАНК" відсутні. Картковий рахунок [NUMBER] клієнту не належить. Із листа ПрАТ "Київстар" слідує, що в інформаційних системах ПрАТ "Київстар" не зафіксовано фактів реєстрації мобільного номеру телефону [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , ані за письмовим договором, ані як за користувачем передплаченої форми обслуговування відповідно до "Порядку ідентифікації кінцевих користувачів послуг". Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.(ст.ст. 626, 628 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Згідно з абзацом 2 частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 січня2021року у справі № 524/5556/19,від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Так, судом встановлено, що смс повідомлення із кодом для підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором було направлено ТОВ "Споживчий центр" на номер мобільного телефону - [NUMBER] , який відповідно до листа ПрАТ "Київстар" [PERSON] не належить. А отже, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору № 16.02.2025-100000032 від 16 лютого 2025 року з [PERSON] . Крім того, згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги`платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки, платіжний інструмент це персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції; Держателем такого платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Так, в кредитному договорі № 16.02.2025-100000032 від 16 лютого 2025 року номером електронного платіжного засобу позичальника зазначено - [NUMBER], на який перераховано кошти у сумі 10 000,00 грн. Водночас, судом встановлено, що банківська картка з таким номером не належить відповідачу, і, відповідно, доказів отримання ним коштів за вказаним кредитним договором суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, згідно зі ст. 207, 509,526,527,530,549,610,611, 612,628,629,638, 1046,1051, 1054 ЦК України, ст.19,76,77,81, 141, 256 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed