Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

На адресу Вітовського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів, третя особа орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Мішково Погорілівської сільскої ради. Позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення позивачем повноліття на рахунок позивача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона [PERSON] , народилась [INFO] , її батьки [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07 листопада 2024 року серії [NUMBER] . Позивач проживала з матір`ю у м. Костянтинівка Донецької області. Однак, в жовтні 2024 року в місті велись постійні активні бойові дії, мати [PERSON] відмовлялась евакуювати доньку [PERSON] в безпечне місце. З метою евакуації та через активні бойові дії за вказівками поліції, хрещений позивачки вивіз до міста Дружківка Донецької області, звідти батько [PERSON] привіз в Миколаїв до бабусі [PERSON] . Однак, через стан здоров`я бабуся не може виховувати та утримувати неповнолітню [PERSON] 27.01.2025 року службою у справах дітей адміністрації Заводського району було складено акт про виявлення дитини, яка залишилася без батьківського піклування, переміщеної з території, які розташовані в районі проведення бойових дій, або батьки якої перебувають в районі проведення воєнних дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні(блокуванні)/тимчасово окупованій території та рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.02.2025 року №217 «Про надання [PERSON] [INFO] , статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. У зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків, позивач перебуває на первинному обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району як дитини, позбавлена батьківського піклування. З 11 лютого 2025 року за Договором 2ПД-2-25 «Про патронат над дитиною» позивач проживає в родині патронатного вихователя [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Позивач вказала, що батьки, які є працездатними, здоровими і мають можливість отримувати дохід, не утримають її, не цікавляться життям, не надають жодної фінансової допомоги, чим ухиляються від виконання обов`язку з утримання дитини. Посилаючись на положення статей 180, 181, 150 Сімейного кодексу України, позивач вказує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, забезпечити її фізичний, духовний і моральний розвиток, а також створити умови для здобуття повної загальної середньої освіти. В судове засідання позивач не з`явилась, повідомлялась належним чином. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання, у відповідності до положень ст. 128, 130 ЦПК України, відзив не подали. Треті особи орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Мішково Погорілівської сільскої ради в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання, у відповідності до положень ст. 128, 130 ЦПК України. У відповідності до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , народилась дитина [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07 листопада 2024 року серії [NUMBER] . Позивач проживала з матір`ю у м. Костянтинівка Донецької області. Однак, в жовтні 2024 року в місті велись постійні активні бойові дії, мати [PERSON] відмовлялась евакуювати доньку [PERSON] . Довідкою від 12.02.2025 року №4818-5003612162 підтверджується факт взяття [PERSON] на облік внутрішньо переміщеної особи. 27.01.2025 року службою у справах дітей адміністрації Заводського району було складено акт про виявлення дитини, яка залишилася без батьківського піклування, переміщеної з території, які розташовані в районі проведення бойових дій, або батьки якої перебувають в районі проведення воєнних дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні(блокуванні)/тимчасово окупованій території та рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.02.2025 року №217 «Про надання [PERSON] [INFO] , статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. У зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків, позивач перебуває на первинному обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району як дитини, позбавлена батьківського піклування. З 11 лютого 2025 року за Договором 2ПД-2-25 «Про патронат над дитиною» позивач проживає в родині патронатного вихователя [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Позивач вказує, що батьки не цікавляться давно її життям, фінансово не забезпечують, не телефонують та не надають жодної допомоги, у зв`язку з чим вона просить стягнути аліменти на її користь. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Вказана правова позиція узгоджується в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року № 461/4936/16. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням статей 181, 182 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. В разі відсутності домовленості між батьками дитини про її утримування, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі її матері, батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Із п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р. вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.17Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено наступне: «Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України». Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з того, що сторони мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, відносно стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, інших обставин, що мають значення для справи. Із досліджених матеріалів справи, судом не установлено, що неповнолітня [PERSON] має незадовільний стан здоров`я чи потребує додаткових витрат на розвиток здібностей. Відомостей, що відповідачі мають незадовільний стан здоров`я чи є непрацездатні, суду не надано. Стаття 179 Сімейного кодексу України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Оскільки встановлено, що позивач тривалий час не проживає із батьками, на даний час проживає в сім`ї патронатного вихователя, суд вважає що позивач має право на самостійне одержання і розпорядження аліментами від батьків. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. На підставі статті 141 ЦПК України, статті 7 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved