Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У грудні 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Овчінніков А.А., звернувся до суду з позовом до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту на нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є співвласником квартири за адресою [ADDRESS] . 02.11.2006 року, на все майно, що є у власності [PERSON] , зокрема і на вказану квартиру зареєстровано обтяження № 3991723, на підставі постанови б/н від 17.10.2006 року Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі. 16.11.2024 року, [PERSON] звернувся до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про скасування арешту на майно. Разом з тим, листом від 23.10.2024 року вих.№100524 Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту встановлено, що за реєстраційним номером обтяження № 3991723, внесено арешт на частину квартири [ADDRESS] , боржник: [PERSON] , постановою №б/н від 17.10.2006 року, що видана ДВС Києво-Святошинського району Київської області. Також, перевіркою відомостей в ВП (спецрозділ) встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №3307713 відносно боржника [PERSON] . Однак не можливо встановити чи в межах вказаного виконавчого провадження накладався арешт на вищевказане майно. З огляду на викладене, оскільки неможливо визначити в межах якого виконавчого провадження та на підставі якого виконавчого документа на вказане нерухоме майно було накладено арешт, у відповідності до вимог ст.59 Закону України Про виконавче провадження, з метою вирішення даного питання заявнику необхідно звернутися до суду. Враховуючи вищевказані обставини, а також неможливістю Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) самостійно скасувати арешт майна у виконавчому провадженні № б/н від 17.10.2006 року, накладеного ДВС Києво-Святошинського р-ну Київської обл., позивач просив суд задовольнити вказаний позов у повному обсязі. Ухвалою суді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.12.2024 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого провадження. Ухвалою суді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.10.2025 року, клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) матеріали виконавчого провадження відносно [PERSON] в межах якого накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , постановою про арешт майна № б/н від 17.10.2006 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.10. 2025 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті. 23.02.2026 року, на адресу суду надійшов лист від Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про неможливість виконання ухали суді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.10.2025 року, у зв`язку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження в реєстрі АСВП. Разом з ти, зазначили, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №3307713 на виконання виконавчого листа від 28.04.2006 №2-1392 в якому боржником є [PERSON] . У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, проте від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його часті та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судове засідання, представник Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не з`явився. Про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Відзиву або письмових заперечень суду не подав, не повідомив про причини неможливості їх подати. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи, судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири за адресою [ADDRESS] . 02.11.2006 року на вказану квартиру зареєстровано обтяження № 3991723, на підставі постанови б/н від 17.10.2006 року Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі. 16.11.2024 року, [PERSON] звернувся до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про скасування арешту на майно. Листом від 23.10.2024 року вих.№100524 Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомило, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту встновлено, що за реєстраційним номером обтяження № 3991723, внесено арешт на частину квартири [ADDRESS] , боржник: [PERSON] , постановою №б/н від 17.10.2006 року, що видана ДВС Києво-Святошинського р-ну Київської обл. Також, перевіркою відомостей в ВП (спецрозділ) встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №3307713 відносно боржника [PERSON] . Однак не можливо встановити чи в межах вказаного виконавчого провадження накладався арешт на вищевказане майно. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі ст. 1 протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з роз`ясненнями наданими в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом, шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: про виключення майна з опису. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.76 року (із змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, які ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Тобто підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Як зазначається в ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру [ADDRESS] , накладено обтяження, а саме: тип обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3991723, зареєстровано 02.11.2006 за № 3991723 реєстратором Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження постанова, Б/Н, 17.10.2006, Державна виконавча служба у Києво-Святошинському р-ні. Разом з тим, як убачається з листа начальника відділу Вишневої ДВС у Бучанському районі Київської області, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №3307713 з примусового виконання виконавчого листа №2-1392 від 28.04.2006 року виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі частни. Виконавче провадження перебувало у відділі з 11.05.2006 року по 30.03.2015 року та було завершене відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, не можливо встановити чи в межах вказаного виконавчого провадження накладався арешт на вищевказане майно. Водночас, [PERSON] має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved