Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить: визначити додатковий строк для прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер приблизно у 2021 році. В обґрунтування позову покликається на те, що померлий був його давнім знайомим. Позивач зазначив, що, дізнавшись про заповіт, у червні 2024 року він звернувся до приватного нотаріуса Гончар Ганни Володимирівни щодо оформлення спадкового майна, отримав відмову у відкритті спадкової справи, оскільки пропустив строк для прийняття спадщини. Згідно витягу зі Спадкового реєстру №79168860 від 15.11.2024 заповіт є чинним. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру №79169716 від 15.11.2024 року, спадкова справа після померлого приблизно у 2021 році [PERSON] не заводилась. Інформація про належне спадкодавцеві на час смерті майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Позивачеві жодним нотаріусом не повідомлялось про відкриття спадкової справи, заведеної після померлого приблизно у 2021 році [PERSON] , у разі якщо вона заводилася, та про наявність вказаного заповіту. Позивач вважає, що пропустив строк з поважної причини, тому просить суд задовольнити позов в повному обсязі та визначити йому додатковий строк у три місяці, для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідач у судові засідання не з`явився, повідомлявся про судові засідання належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на адресу суду від відповідача не надходив. 31 липня 2025 року ухвалою суддів прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 24 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідач у судові засідання 24.09.2025, 02.10.2025, 03.12.2025, 02.03.2026, 11.03.2026 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали документів у судовому засіданні, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Згідно матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , помер приблизно у 2021 році, про що 20 червня 2023 року складено відповідний актовий запис №31 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). За життя, 17 серпня 2011 року [PERSON] склав заповіт, у якому заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті та на що такий за законом матиме право [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що підтверджено копією заповіту, зареєстрованого у реєстрі за № 51585428 (а.с.6,7). Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончар Г.В. від 15.11.2024 №976/01-16 зазначає, що за зверненням громадянина [PERSON] нотаріус відмовила у відкритті спадкової справи за померлим [PERSON] , який помер приблизно у 2021 році, через пропущення строків для прийняття спадщини та відсутності підтвердження реєстрації за однією адресою на дату смерті (а.с.8). Згідно даних електронного реєстру територіальної громади міста Києва від 02.03.2026 [PERSON] ( [INFO] , громадянство рф) був зареєстрований з 03.02.2020 по 23.09.2020 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру №79168860 від 15.11.2024 заповіт є чинним. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру №79169716 від 15.11.2024 року, спадкова справа після померлого приблизно у 2021 році [PERSON] не заводилась (а.с.7). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №82244153 від 18.08.2025 інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] у реєстрі відсутня. Оскільки позивач у встановлений законодавством строк не звернувся після смерті заповідача з заявою про прийняття спадщини за законом, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо встановлення такого строку у судовому порядку, що регулюється ст. 1272 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 цього Кодексу за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Тобто, подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція викладено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування». За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 474/454/18, провадження № 61-14756св23). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повертаючись до матеріалів справи суд приймає до уваги, що позивача як на поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини посилались про необізнаність про смерть заповідача, адже вони тривалий час не спілкувалися, та йому не було відомо про складення на нього заповіту. Разом із тим, суд бере до уваги доводи позивача про те, що як тільки йому стало відомо про смерть [PERSON] , він одразу звернувся до приватного нотаріуса із заявою, однак строк для прийняття спадщини ним пропущено. Приймаючи встановлені обставини справи та підстави пропуску строку на прийняття спадщини, суд прийшов переконання про визнання таких об`єктивними причинами, що пов`язані з непереборними, істотними труднощами для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у строк, передбачений частиною першою статті 1270 ЦК України, а тому їх необхідно вважати поважними. Враховуючи наведені вище положення закону, дослідженні та оцінені як окремо, так і в сукупності докази, суд прийшов висновку, що причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини необхідно визнати поважними, такими що не залежали від волі позивача та унеможливлювали його подати вказану заяву з дотримання норм законодавства. Суд застосовує спеціальну норму права, передбачену частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, адже саме вона регулює спірні відносини, що склались між сторонами, та на яку вірно покликалась позивач у позовній заяві. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту, адже позивач має право на прийняття спадщини за заповітом складеним на нього; причини пропуску строку визнані судом поважними, а тому суд прийшов висновку про те, що необхідно визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON] , терміном на три місяці, а позов задовольнити.

Outcome: approved