Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 17.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-9909268. Договір було укладено в електронній формі із використанням електронного підпису та підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Макс Кредит». Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 6325,00 грн. на строк 360 календарних днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,45% в день. Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у термін, встановлений договором, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки, визначені договором. Кредитні кошти надані відповідачу шляхом переказу на його картковий рахунок. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту, комісії та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 17.02.2025 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги від відповідача коштів за кредитним договором № 00-9909268 від 17.08.2024, право на одержання яких належить ТОВ «Макс Кредит», а позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набув право вимоги грошових коштів від відповідача. На підставі Реєстру боржників № б/н від 17.02.2025 до договору факторингу, ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9909268 від 17.08.2024 на суму 15933,50 грн, з яких: 6325,00 грн сума заборгованості по кредиту; 6858,50 грн сума заборгованості за відсотками; 2750,00 грн сума заборгованості за штрафними санкціями. Станом на сьогоднішній день відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача в судове засідання не з`явилась, у поданій позовній заяві просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] в користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором в сумі 13183,50 грн, та стягнути сплачені судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, СМС-повідомленням, шляхом надіслання судового виклику у вигляді електронного документа на його електронну адресу, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 07.11.2025 позовну заяву ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Також вказаною ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Станом на день ухвалення рішення відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що 17.08.2024 [PERSON] уклав з ТОВ «Макс Кредит» договір кредитної лінії № 00-9909268 в електронній формі з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора 99338 (а.с. 13-18, 24-25). Згідно умов договору сума ліміту кредитної лінії складає 5500,00 грн (п. 1.2 Договору). Строк дії кредитної лінії 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 12.08.2025, згідно умов пункту 3.5 цього договору (п. 1.3 Договору). Пунктом 1.5 договору встановлено тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка складає 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п. 1.3 цього договору (за виключенням строку користування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки) (п. 1.5.1 Договору). Знижена процентна ставка становить 0,88% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п. 1.4 договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дата видачі кредиту) (п. 1.5.2 Договору). Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає 825,00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.5 цього договору (п. 1.6 Договору). Відповідно до п. 3.5 договору позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме 12.08.2025. Відповідно до п. 2.8 договору, кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: 17.08.2024. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 5500,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . З довідки про ідентифікацію вбачається, що ТОВ «Макс Кредит» ідентифіковано клієнта [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Акцепт договору підписано одноразовим ідентифікатором 99338 (а.с. 26). Переказ кредитних коштів на рахунок позичальника [NUMBER] підтверджено повідомленням про переказ коштів (5500,00 грн), виданим ТОВ «ПРОФІТГІТ», та додатками до нього (а.с. 27-30). На виконання ухвали суду від 07.11.2025 АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , та у період з 05.08.2024 по 10.08.2024 на картку було здійснено зарахування коштів у сумі 9100,00 грн (а.с. 74-77). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00-9909268 від 17.08.2024, складеного ТОВ «Макс Кредит», заборгованість [PERSON] станом на 17.02.2025 становить 15933,50 грн, з яких: заборгованість по кредиту 5500,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 6858,50 грн; заборгованість за нарахованими комісіями 825,00 грн, штрафні санкції 2750,00 грн (а.с. 43). 17.02.2025 між ТОВ «Макс Кредит» (Клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал (а.с. 33-38, 42). Відповідно до положень п. 2.1 договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Згідно з положеннями п. 2.2 договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Боргів та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відповідно до Реєстру Боржників та є невід`ємною частиною цього Договору. Пунктом 2.4. договору факторингу встановлено, що з дати відступлення Прав Вимоги Клієнт перестає бути стороною за укладеними Кредитними договорами, а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру та набуває всіх прав за ним. 17.02.2025 представники ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» підписали акт приймання-передачі реєстру боржників (додаток № 2) до договору факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв реєст боржників від 17.02.2025, складений за формою, визначеною договором, в кількості 2852 боржників (а.с. 41). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025, ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 00-9909268 від 17.08.2024, в загальному розмірі 15933,50 грн, з яких: заборгованість по кредиту 6325,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 6858,50 грн; штрафні санкції 2750,00 грн (а.с. 39-40). Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Юніт Капітал», заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 00-9909268 від 17.08.2024 станом на 01.10.2025 (за період з 17.02.2025 по 01.10.2025) становить 15933,50 грн, з яких: заборгованість по кредиту 6325,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 6858,50 грн; штрафні санкції 2750,00 грн (а.с. 44). Мотиви, з яких виходить суд та застовані норми права: Щодо укладення кредитного договору та видачі коштів за договором. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч 2. ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно із ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію»). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст.ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21). Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Як встановлено судом, між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] 17.08.2024 укладено договір кредитної лінії № 00-9909268, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 5500,00 грн. Умови користування (строки повернення, проценти за користування, загальний розмір кредиту, тощо) визначені крединим договором та доведені до відома сторін, що підтверджується їх підписами у договорі. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді електронного документа, та підписання кредитного договору здійснено електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначений договір не визнаний судом недійсним, тому в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Первісний кредитор ТОВ «Макс Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, що підтверджується повідомленням про переказ коштів, виданим ТОВ «ПРОФІТГІТ», додатками до нього, та повідомленням ПАТ «Універсал Банк» від 19.11.2025. Відповідач належним чином оплату за кредитним договором не здійснював, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Щодо переходу прав вимоги за кредитним договором. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором. Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, для стягнення заборгованості за кредитним договором суд на підставі відступлення права вимоги до інших осіб, повинен перевірити на підставі належних та допустимих доказів як факт наявності в Клієнта права вимоги до боржників, так і факт переходу права вимоги до Фактора, зокрема, здійснення повної оплати Фактором Клієнту права вимоги, що переходить. 17.02.2025 між ТОВ «Макс Кредит» (Клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал. Відповідно до положень п. 2.1 договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Згідно з положеннями п. 2.2 договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Боргів та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відповідно до Реєстру Боржників та є невід`ємною частиною цього Договору. Пунктом 2.4. договору факторингу встановлено, що з дати відступлення Прав Вимоги Клієнт перестає бути стороною за укладеними Кредитними договорами, а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру та набуває всіх прав за ним. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025, ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 00-9909268 від 17.08.2024, в загальному розмірі 15933,50 грн, з яких: заборгованість по кредиту 6325,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 6858,50 грн; штрафні санкції 2750,00 грн. Акт приймання-передачі реєстру боржників (додаток № 2) до договору факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025, по встановленій формі, 17.02.2025 підписано представниками ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» та скріплено печатками Товариств. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість переходу прав вимоги від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «Юніт Капітал». Щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Макс Кредит», заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 00-9909268 від 17.08.2024 станом на 17.02.2025 (дата відступлення прав вимоги) складала 15933,50 грн, з яких: заборгованість по кредиту 5500,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 6858,50 грн; заборгованість за нарахованими комісіями 825,00 грн, штрафні санкції 2750,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Юніт Капітал», заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 00-9909268 від 17.08.2024 станом на 01.10.2025 складала 15933,50 грн, з яких: 6325,00 грн прострочене тіло кредиту; 6858,50 грн прострочені відсотки; 2750,00 грн штрафні санкції. Таким чином, після отримання права вимоги ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювалось нарахувань за кредитним договором. Доказів погашення тіла кредиту (основної суми боргу) матеріали справи не містять. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти в повному обсязі не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 5500,00 грн. При цьому суд зазначає, що в позові позивач просить стягнути з відповідача 6325,00 грн заборгованості за тілом кредиту та вказує, що до тіла кредиту включено комісію, яку за п.п. 1.6, 3.5 договору позичальник повинен сплатити в останній день строку кредитування. Водночас, п. 1.6 кредитного договору, як і загалом текст кредитного договору, не надає право утримати комісію при видачі кредиту з суми наданого кредиту. Отримані судом докази свідчать, що кредит первісним кредитором видано відповідачу в розмірі 5500,00 грн та така сума кредиту прямо передбачена умовами договору. Відтак, включення позивачем до тіла кредиту 825,00 грн є неправомірним. У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. З позовної заяви та наданих до неї документів не вбачається інших сум, включених до складу комісії, ніж за надання кредиту. Відтак положення про комісію є нікчемним й у задоволенні позову в частині 825,00 грн, нарахованих позивачем у складі тіла кредиту, необхідно відмовити. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 6858,50 грн, суд зазначає, що згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Макс Кредит», непогашена заборгованість відповідача за кредитним договором № 00-9909268 від 17.08.2024 у виді відсотків за користування кредитними коштами, станом на 17.02.2025, становить 6858,50 грн. Нарахування первісним кредитором заборгованості по відсотках фактично здійснено за період з 17.08.2024 по 10.11.2024 (85 днів), зі щоденним нарахуванням відсотків за середньою ставкою 1,46%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, п. 1.5.1 та 1.7 договору кредитної лінії № 00-9909268 від 17.08.2024, укладеного між первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем [PERSON] , щодо встановлення процентних ставок: стандартної у розмірі 1,45%, та денної у розмірі 1,5%, з врахуванням положень ч. 5 ст. 12, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемним. Отже, заборгованість відповідача [PERSON] по несплачених відсотках за договором кредитної лінії № 00-9909268 від 17.08.2024, у період з 17.08.2024 по 10.11.2024, становить 4675,00 грн (5500 грн*1%*85 днів). Щодо штрафних санкцій суд зазначає, що позивачем у позовній заяві не заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 2750,00 грн, тому судом не вирішується питання щодо правомірності їх нарахування та стягнення. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за договором кредитної лінії № 00-9909268 від 17.08.2024 в сумі 10175,00 грн, з яких: 5500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 4675,00 грн сума заборгованості за відсотками. Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту (в частині нарахованої комісії) в сумі 825,00 грн, та заборгованості за відсотками в сумі 2183,50 грн, задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат: Статтею 133 ЦПК України передбачено види судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що за подання вказаної позовної заяви відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», позивачем сплачено судовий збір із застосуванням понижуючого коефіцієнту, у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 29598 від 31.10.2025 (а.с. 6). Однак, враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог на суму 10175,00 грн, що становить 77,18% від ціни позову (13183,50 грн), розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1869,61 грн (2422,40 грн*77,18%). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію договору № 10/09/25-02 про надання правової допомоги від 10.09.2025, копію додаткової угоди № 25770866799 від 11.09.2025, акт прийому передачі наданих послуг від 01.10.2025 (а.с. 45-48). Із вищевказаних документів встановлено, що вартість наданих послуг становить 7000,00 грн. Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, у постанові від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц, та у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18. Враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи понесено витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 4000,00 грн, що буде співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (надання послуг). Висновки суду: Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» підлягають частковому задоволенню, та з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 00-9909268 від 17.08.2024 в сумі 10175,00 грн, яка складається із: 5500,00 грн сума заборгованості по кредиту; 4675,00 грн сума заборгованості за відсотками. У задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за кредитним договором в сумі 3008,50 грн, необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зокрема: 1869,61 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст.ст. 203-205, 207, 215, 514, 515, 526, 530, 625, 638, 656, 1046-1050, 1054, 1077 ЦК України, ст. 3, 10-12 ЗУ «Про електрону комерцію», ст.ст. 5-7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст. 8, 12 ЗУ «Про споживче кредитування», ст.ст. 4, 12, 19, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 178, 247, 258, 263-268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved