Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 квітня 2010 року між нею і [PERSON] у Виконкомі Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 11. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та постійні сварки, що призвело до втрати почуття любові та поваги. Сімейні відносини погіршилися наприкінці 2021 року через відсутність взаєморозуміння. У вересні 2025 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо один від одного та спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що примирення між ними неможливе, а подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. За цих підстав позивач просить шлюб між нею і відповідачем розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання 18 лютого 2026 року не з`явилися. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила про підтримання позовних вимог. У свою чергу, відповідач повідомлявся про розгляд справи за своїм зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов не надав, тому судом проведений заочний розгляд справи в його відсутність на підставі наявних у справі даних та доказів. Відповідно до частини 4 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України). Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що 27 квітня 2010 року у Виконкомі Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , про що складений актовий запис № 11. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з позовною заявою у вересні 2025 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, позивач відновити сімейні відносини з відповідачем не бажає. Відповідно до статті 51 Конституції України, а також статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно зі статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Виходячи з взаємовідносин між сторонами, причин позову про розірвання шлюбу, викладених у позовній заяві, всіх обставини життя сторін, зокрема припинення ними шлюбних відносин і небажання позивача зберегти шлюб, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у своєму позові просила залишити їй прізвище, прийняте у зв`язку з реєстрацією шлюбу, тому після розірвання шлюбу прізвище позивачу необхідно залишити « [PERSON] », що не позбавляє її права змінити прізвище у позасудовому порядку. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved