Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 69452 грн., а також сплачений судовий збір, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між Приватним акціонерним товариством ««Страхова група «ТАС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-Н» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту «Правильне КАСКО» № FO-01732785 від 02.02.2024 року, відповідно до умов якого застрахованим транспортним засобам є Fiat Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] . 06.03.2024 року відбулась ДТП за участю застрахованого автомобіля Fiat Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля Skoda, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] . Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.03.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до наданих документів позивач сплатив потерпілому страхове відшкодування у загальному розмірі 193110 грн., з яких: 178241,25 грн. страхове відшкодування та 14868, 75 грн. сума несплаченої частини страхового платежу. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яка виплатила на користь позивача 123658 грн. страхового відшкодування за вирахуванням зносу. Відтак, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.12.2025 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ учасників справи. Сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Дану ухвалу суду скеровано відповідачу за зареєстрованим місцем проживання та отримано 12.01.2026 р. 26.01.2026 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відзив на позов, який подано у межах встановленого судом строку, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав 12.01.2026 року, у якому стороною відповідача заперечені позовні вимоги та вказано, що [PERSON] заперечує розмір загального розміру спричинених збитків, оскільки не проведено оцінку розміру ймовірного страхового відшкодування, сума зазначена без врахування коефіцієнту функціонального зносу та коефіцієнту ринку регіону, не надано акт оцінки КТЗ чи висновок експерта. Просить відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві. 06.02.2026 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відповідь на відзив, у якій доводи відзиву позивачем заперечені та вказано, що такі є необґрунтованими. Зазначено, що аргументи відповідача про те, що рахунок №12/03 від 13.03.2024 року є неналежним доказом на підтвердження завдання збитків власнику пошкодженого транспортного засобу, не заслуговують на увагу, оскільки під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. заперечуючи проти суми майнового відшкодування, виявлених пошкоджень саме з вищевказаних підстав, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування визначеної вартості ремонтних робіт необхідних для відновлення пошкодженого майна, клопотань про призначення експертизи з приводу того, що встановлена вартість матеріального збитку суперечить дійсності, відповідач не заявляв. Більш того, доказів в обґрунтування того, що сума страхового відшкодування, яка сплачена позивачем не відповідає розміру спричинених збитків, є завищеною та відповідно є необґрунтованою, відповідачем також не надано та матеріалами справи не підтверджено. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.02.2026 року позовну заяву залишено без руху, вказано недоліки, які позивачу слід усунути. 03.03.2026 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано заяву про усунення недоліків та подано позовну заяву у новій редакції. Інших заяв по суті справи та клопотань до суду не подано. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з наступного. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 06.03.2024 о 14 год. 00 хв. у с. Зимна Вода (перехрестя доріг) вулиці Львівська та вулиці Суховільська на перехресті нерівнозначних доріг відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Fiat Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля Skoda, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] . Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.03.2024 року, яка набрала законної сили 02.04.2024 року, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Як встановлено даною постановою суду, 06 березня 2024 року о 14.00 год. в с. Зимна Вода (перехрестя доріг) вул. Львівська-вул. Суховільська на перехрестя нерівнозначних доріг, водій [PERSON] керуючи автомобілем Skoda Fabia, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем Fiat Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно із матеріалами справи 02 лютого 2024 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-Н» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Правильне КАСКО» № FO-01732785, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Fiat Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] , умовами якого визначено строки та порядок виплати страхового відшкодування при настанні страхового випадку. Відповідно до п.13.1, 13.4 Договору, розмір страхового відшкодування розраховується страховиком виходячи з суми матеріального збитку, завданого внаслідок настання страхового випадку. У випадку, якщо на дату складання страхового акту є частини страхової премії за договором, що неоплачені, незалежно від того, термін сплати настав чи ні, розмір страхового відшкодування в першу чергу направляється в рахунок оплати несплачених частин страхової премії. Частина страхового відшкодування, що залишилась, перераховується в порядку, передбаченому цим договором. 06.03.2024 року власник пошкодженого транспортного засобу марки Fiat Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-Н» звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про настання події, а 05.04.2024 року із заявою на виплату страхового відшкодування. Як вказано позивачем, на підставі акта огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 07.03.2024 року, рахунку № 12/03 від 13.03.2024 року, ремонтної калькуляції №05366_24 від 04.04.2024 року та страхового акта №09107/24/924 від 15.04.2024 року та розрахунку суми страхового відшкодування, потерпілому було визначено страхове відшкодування у розмірі 193110 грн. З вирахуванням суми несплаченої частини страхового платежу у розмірі 14868,75 грн., позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 178241,25 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 16.04.2024 року. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яка здійснила виплату на користь АТ «СГ «ТАС» суму страхового відшкодування в розмірі 123658 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №28734 від 24.05.2024 року. Дані обставини сторони не оспорюють. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. За правилами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи)перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2022 у справі № 727/182/21 (провадження № 61-11749св21)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.02.2022 у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20) зазначено: «різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком -франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Тому суд першої інстанції установивши, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, зробив правильний висновок, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою». У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2018 у справі № 910/12500/17). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17 виклав позицію, в якій вказав, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних внаслідок пошкодження автомобіля, є неправильними, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Таким чином, оскільки ПАТ «СГ «ТАС» виконала свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту «Правильне каско» № FO-01732785 від 02.02.2024, виплативши страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу Fiat Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] , до неї перейшло право вимоги до винуватця ДТП - заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто, відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Зі урахування того, що виплачене ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхове відшкодування у розмірі 123658 грн. є недостатнім, то різницю у розмірі 69452 грн. слід стягнути з відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП на підставі ст. 1194 ЦК України. Суд критично оцінює заперечення сторони відповідача проти позову з підстав того, що розмір завданої шкоди недоведена, оскільки не проведено оцінку розміру ймовірного страхового відшкодування, сума зазначена без врахування коефіцієнту функціонального зносу та коефіцієнту ринку регіону, не надано акт оцінки КТЗ чи висновок експерта, виходячи з того, що такі заперечення не підтверджені належними та допустимими доказами, визначена вартість ремонтних робіт необхідних для відновлення пошкодженого майна, що вказана стороною позивача, відповідачем не спростована, клопотань про призначення експертизи відповідач не заявляв, доказів в обґрунтування того, що сума страхового відшкодування, яка сплачена позивачем не відповідає розміру спричинених збитків, є завищеною та необґрунтованою, відповідачем не надано. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підставні та позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved