Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 740262 від 23.04.2023 у загальному розмірі 13147,80 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 1989,00 грн та заборгованості за процентами в сумі 11158,80 грн, а також судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, зокрема витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 740262, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 3000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору. Позивач зазначає, що кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця, а підписання договору зі сторони відповідача здійснювалося шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором, на переконання позивача, виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти, які були перераховані відповідачу у безготівковій формі шляхом їх зарахування на платіжну картку № [NUMBER] . 01.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 01022024, відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до боржників первісного кредитора, у тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 740262 від 23.04.2023. У зв`язку з укладенням зазначеного договору факторингу позивач набув статусу нового кредитора у зобов`язанні та право вимагати від відповідача виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, кредитні кошти у встановлений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 13147,80 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Заяви та клопотання сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2025 відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У ході підготовки справи до розгляду та з метою повного і всебічного з`ясування обставин справи ухвалою суду від 22.01.2026 за клопотанням представника позивача було витребувано докази, що стосуються перерахування кредитних коштів відповідачу, зокрема інформацію щодо належності та обслуговування платіжної картки № [NUMBER] . На виконання вказаної ухвали суду до суду надійшла відповідь АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої встановлено, що платіжна картка № [NUMBER] не емітована на ім`я [PERSON] та не обслуговується за цим клієнтом. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України неявка належно повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що 23.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 740262, відповідно до умов якого позичальнику передбачалося надання кредитних коштів у сумі 3000 грн на умовах, визначених кредитним договором. Зі змісту поданих до суду матеріалів справи вбачається, що вказаний договір укладений у електронній формі шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця. Підписання договору зі сторони відповідача здійснювалося шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який направлявся на номер мобільного телефону позичальника та вводився ним у відповідному полі інформаційної системи. Згідно з наданими позивачем матеріалами, кредитні кошти повинні були бути перераховані відповідачу у безготівковій формі шляхом їх зарахування на платіжну картку № [NUMBER] . Разом з тим, на підтвердження факту перерахування грошових коштів позивачем до матеріалів справи надано лише лист про перерахування коштів кредиту, який складений самим кредитодавцем. З метою з`ясування фактичних обставин справи та перевірки доводів позивача ухвалою суду було витребувано відповідні відомості у банківської установи щодо належності платіжної картки № 5457082293647160 відповідачу. Як вбачається з відповіді Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», наданої на запит суду, платіжна картка № 5457082293647160 на ім`я [PERSON] не емітована та не обслуговується банком за цим клієнтом. Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти у розмірі 3000 грн фактично були перераховані саме відповідачу або зараховані на банківський рахунок чи платіжний інструмент, який належить відповідачу. Крім того, судом встановлено, що 01.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 01022024, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору право грошової вимоги до боржників за укладеними кредитними договорами, у тому числі і до відповідача за кредитним договором № 740262 від 23.04.2023. Таким чином, між сторонами виник спір щодо наявності у відповідача грошового зобов`язання за кредитним договором та правомірності вимог позивача про стягнення заборгованості. Оцінка суду: Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Поняття договору позики наведене у ст. 1046 ЦК України, відповідно до ч.1 якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин, які обґрунтовують заявлені позовні вимоги, зокрема факту укладення кредитного договору та факту надання відповідачу грошових коштів за таким договором. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне перерахування кредитних коштів відповідачу або зарахування їх на банківський рахунок чи платіжний інструмент, що належить відповідачу. Позивач посилається на те, що кредитні кошти були перераховані відповідачу шляхом їх зарахування на платіжну картку № [NUMBER] . Однак, з відповіді АТ КБ «ПриватБанк», встановлено, що платіжна картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] не емітована та не обслуговується за цим клієнтом. Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти у розмірі 3000 грн були фактично перераховані саме відповідачу або зараховані на банківський рахунок чи платіжний інструмент, який належить відповідачу. Наданий позивачем лист про перерахування коштів кредиту не може бути належним доказом фактичного отримання відповідачем грошових коштів, оскільки він складений самим кредитодавцем та не підтверджує факту зарахування коштів на рахунок відповідача. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України договір позики є реальним договором та вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За відсутності належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів суд приходить до висновку про недоведеність виникнення між сторонами грошового зобов`язання у заявленому позивачем обсязі. Факт передання грошових коштів позичальнику є необхідною умовою виникнення у нього обов`язку щодо їх повернення. Відступлення права вимоги за договором факторингу не підтверджує факту виникнення грошового зобов`язання у відповідача, а лише свідчить про перехід прав первісного кредитора у разі існування такого зобов`язання. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту надання відповідачу кредитних коштів та виникнення у відповідача заборгованості за кредитним договором. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат: Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки, за результатами розгляду справи у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для покладення судових витрат на відповідача не вбачається.

Outcome: dismissed