Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») до [PERSON] (далі [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. 26.02.2026 року представник відповідача адвокат Калінін Сергій Костянтинович (далі - Калінін С.К.) через підсистему «Електронний суд» звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. Представник відповідача вказує, що у резолютивній частині відзиву просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, до відзиву додав відповідні документи, що підтверджують обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та погоджений розмір їх вартості. Вказана заява обґрунтовується тим, що питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2025 року не вирішувалося. 02.03.2026 представник позивача Мельник Вероніка Сергіївна (далі - Мельник В.С.) через підсистему «Електронний суд» подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування заперечень зазначила, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування учаснику справи необхідно надати суду такі докази: договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Представник позивача зазначає, що на підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача до відзиву на позовну заяву надано Договір № б/н 25 про надання професійної правничої допомоги від 18.12.2025 року та акт виконаних робіт від 22.12.2025 року, згідно якого вартість наданих послуг складає 10 000,00 грн. Водночас акт не містить відомостей про обсяг виконаної роботи, зокрема не зазначено, яка кількість часу була витрачена представником відповідача на кожен із заявлених видів правничої допомоги, а саме: усна консультація щодо захисту прав у справі; вивчення та аналіз позовної заяви з додатками; складання, оформлення подання до суду відзиву на позовну заяву. Мельник В.С. вважає, що заявлена сума у розмірі 10 000,00 грн є неспівмірною з фактичним обсягом наданих послуг та рівнем складності справи. Щодо усної консультації представник позивача зазначає, що надання такої консультації полягає у короткому усному роз`яснення норм чинного законодавства, наланні загальної оцінки ситуації, рекомендацій щодо подальших дій клієнта. Враховуючи, що дана справа є типовою категорією спорів про стягнення заборгованості і не потребує додаткових досліджень чи аналізу нової судової практики, то заявлена сума у розмірі 10 000, 00 грн є неспівмірною. Щодо вивчення та аналізу позову з додатками зазначає, що дана справа є справою незначної складності, яка розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, а тому зазначена сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи. Щодо складання відзиву представником відповідача, Мельник В.С. вказує, що загальна кількість сторінок відзиву становить 33 сторінки, а сам текст відзиву містить більшу частину цитування норма законодавства, що також не потребує значних часових витрат на його підготовку. Водночас в акті виконаниз робіт не зазначено, яка кількість часу була витрачена безпосередньо на складання відзиву. Тому, враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, тому просить у задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу відмовити. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши матеріали справи та розглянувши подану заяви, дійшов до наступного висновку. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Питання про розподіл між сторонами судових витрат на правничу допомогу, не вирішувалося. Зазначене судове рішення на час розгляду даної заяви про ухвалення додаткового судового рішення набрало законної сили. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 п. 1 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 369/7551/21 зазначено, що виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Калініним С.К. заявлено суму до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження вказаних витрат до відзиву на позовну заяву додано: копію договору надання правничої допомоги від 18.12.205 р. № б/н/25, укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», додаток № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги, у якому сторони домовилися про гонорар, який має бути сплачений у розмірі 10 000,00 грн у строк до набрання судовим рішенням законної сили, копію акта наданих послуг правничої допомоги від 22.12.2025 р. до Договору про надання професійної правничої допомоги від 18.12.205 р. № б/н/25, у якому наведено перелік наданих послуг. Згідно постанови Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року, за умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial