Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

29 січня 2026 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за Заявою-договором № 002/24649482-CK-SB від 08.02.2024 року у розмірі 31 896,28 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 08.02.2024 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та відповідачем було підписано Заяву № 002/24649482-CK-SB на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, отже, кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. В подальшому відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту та процентах. Як наслідок, станом на 30.09.2025 заборгованість за Заявою-договором № 002/24649482-CK-SB від 08.02.2024 року (кредитна заборгованість), становить 31 896,28 грн., з яких: - строкова заборгованість по основному боргу, грн.; - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 3,87 грн.; - строкова заборгованість по процентах, грн.; - заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 13 357,22 грн.; - строкова заборгованість по комісії, грн.;- заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 0 грн. Тому, Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» вирішило звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач у встановлений судом строк не надав відзиву на позовну заяву. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.02.2024 року відповідач підписав Заяву-договір № 002/24649482-CK-SB на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, зокрема, просив Банк відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні для власних потреб, та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту Master Card World Contactless та встановити кредитний ліміт на споживчі цілі на суму 200 000,00 грн., зі строком користування 12 місяців, з нарахуванням на кредитний ліміт процентів у розмірі 59% річних (а.с. 12-13). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, є договором приєднання, що визначено у ст. 634 ЦК України. При цьому, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Отже, підписавши вищевказану Заяву-Договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування від 08.02.2024 року відповідач отримав в Акціонерному товаристві «ТАСКОМБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами. Позичальник скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за договором не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору № 002/24649482-CK-SB від 08.02.2024 року станом на 30.09.2025 року (а.с. 26-28). Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином судом встановлено, що відповідачем (як позичальником) було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 30.09.2025 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 32 830,71 грн., яка складається з: заборгованість по тілу кредиту 17 000,00 грн., заборгованість по відсотках 15 830,71 грн. Однак, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 31 896,28 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин

Outcome: approved