Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

До Великоберезнянського районного суду Закарпатської області з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (надалі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до [PERSON] про стягнення на користь товариства заборгованості за Кредитним договором № 1322546916394 від 13.08.2023 у розмірі 18 000, 00 грн., 2422,40 грн. судових витрат та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» (далі також ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ», Кредитодавець) та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1322546916394 (далі також Кредитний договір, Договір) на умовах строковості та платності, що підписаний з боку відповідача електронним цифровим підписом. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» перераховано відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 4500, 00 грн. У позові йдеться, що відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. Крім того, позивач зазначає, що 22.07.2024 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» позивачем укладено Договір факторингу №22072024 (далі також Договір факторингу). Згідно даного Договору факторингу 22.07.2024 відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 1322546916394 від 13.08.2023. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою, яка становить 18 000, 00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 4500, 00 грн.; заборгованість за відсотками становить 13 500, 00 грн.; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями становить 0 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн. З огляду на невиконання відповідачем вимог Кредитного договору позивач звернувся в суд з даним позовом. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 30.12.2025 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням викликом сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. У судове засідання, призначене до розгляду на 05.03.2026, представник позивача не з`явився, водночас в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання, призначене до розгляду на 05.03.2026, відповідач повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та довідки про причини повернення листа вказано, що «адресат відсутній за вказаною адресою», відтак вважається належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, повідомлення від останнього про причини неявки до суду не надходили, зі згоди представника позивача, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд встановив таке. Матеріалами справи підтверджено, що 13.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» №1322546916394, згідно з умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.1). Згідно з умовами договору сума кредитного ліміту складає 4500 грн. 00 коп.; тип кредиту - кредитна лінія (п. 1.2); строк дії договору 120 днів; позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 11.12.2023 або достроково (п. 1.3). Як убачається вказаний договір з боку відповідача підписано електронним цифровим підписом у формі одноразового ідентифікатора R4V4V6, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати, зазначену у Графіку платежів (додаток 1), 01.09.2023, протягом дії кредитної лінії, тип процентної ставки - фіксована (п.п.1.3.1. п. 1.3., п. 1.4). Відповідно до п. 1.4.1. Договору дисконтна процентна ставка становить 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка складає 2,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення кредиту (п. 1.4.2.). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору становить: 184361,03%, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору становить 18 000,00 грн. (п. 1.6., п. 1.7.). Усі істотні умови договору, порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення договору (п. 1.9.). Згідно з п. 3.1. Кредитного договору оговору розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати переказу коштів кредиту від кредитодавця на платіжну картку позичальника до дня повернення кредиту протягом дії кредитування. У випадку невиконання зобов`язання по поверненню заборгованості у вказаний в п. 1.3. договору строк, проценти нараховуються і за період прострочення, з моменту виникнення такої прострочки. У разі здійснення позичальником платежу до або в день визначеної п. 1.3.1. договору рекомендованої дати оплати або здійснення ним часткового дострокового повернення кредиту у цей строк, до позичальника, як учасника програми лояльності, застосовується індивідуальна знижка (дисконтна процентна ставка) на базову процентну ставку, яка зазначена у п. 1.4.1 даного договору. У випадку невиконання позичальником умов для отримання від кредитодавця індивідуальної знижки (застосування дисконтної процентної ставки), користування кредитом для позичальника здійснюється за базовою процентною ставкою, яка зазначена у п. 1.4.2. даного договору, на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступнi для iнших позичальників, які не мають окремих індивідуальних знижок до базової процентної ставки. При цьому, позичальник розуміє та погоджується, що застосування дисконтної процентної ставки є виключно його правом отримання кредиту на лояльних умовах та лише за умови виконання ним вимог для застосування такої знижки, передбачених п. 1.4.1 даного договору. Позичальник погоджується, повнiстю розумiє та поiнформований, що у разi невикористання ним права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки), нарахування процентів здійснюється за базовою процентною ставкою, при цьому застосування базової процентної ставки без знижки, не є змiною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бiк погiршення для позичальника, оскільки надання кредиту за даним договором здійснюється саме на умовах базової процентної ставки (п. 3.2.). Згідно з п. 3.3. Договору у разі несплати позичальником платежу у рекомендовану дату оплати, згідно п. 1.3.1. даного договору, за дисконтною процентною ставкою, позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за базовою процентною ставкою, встановленою п. 1.4.2. договору. Сторони погоджуються, що проценти нараховані після закінчення строку кредиту визначеного договором, є процентами, що нараховуються за неправомірне користування грошовими коштами в розумінні ч. 2. ст. 625 ЦК України (п. 3.4.). Укладаючи Кредитний договір, відповідач ознайомився з паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, а також надав згоду на взаємодію з третіми особами при врегулюванні проблемної заборгованості, які є невід`ємною частиною такого договору, що засвідчено з боку відповідача електронним цифровим підписом. Як вбачається з довідки ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» вих. № 34380-1280146433-24122025 від 24.12.2025 ТОВ «ФК«КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» 13.08.2023 здійснило переказ коштів від ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» на картку № [NUMBER] у сумі 4500,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором загальна заборгованість відповідача становить 18 000 грн., із яких: 4500 грн. складає заборгованість за тілом кредиту, 13 500,00 грн. заборгованість за відсотками. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що 22.07.2024 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №22072024 від 22.07.2024, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №1333154939409 від 27.11.2023 в сумі 12 000,00 грн. перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс», про що свідчить вказаний договір факторингу, акт приймання-передачі реєстру прав вимог за Договором факторингу №22072024 від 22.07.2024, платіжна інструкція № 9083 від 30.07.2024. 15.08.2025 позивачем направлено на адресу відповідача досудову вимогу № 3368517534-АВ з рекомендацією сплатити заборгованість за Кредитним договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог за кредитним договором щодо погашення заборгованості позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з такого. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва;виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 вбачається, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наданих позивачем доказів дає підстави для висновку, що належними та допустимими доказами у справі доведено факт укладення між первісним кредитором та відповідачем Кредитного договору, факт отримання відповідачем кредитних коштів, невиконання останнім умов кредитного договору, що призвело до порушення графіку погашення кредиту за кредитним договором, виникнення у зв`язку з цим заборгованості по кредиту та нарахування відповідних процентів. Крім того, належними та допустимими доказами у справі підтверджено факт переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. Зважаючи на наведене, з огляду на ту обставину, що відповідач доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу суду не надав, як і не надав доказів, підтверджуючих виконання ним умов кредитного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, у зв`язку з чим такі підлягають задоволенню. В силу положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422, 40 грн. (коефіцієнт 0.8), що підтверджено платіжною інструкцією, доданою до позовної заяви. Відтак з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вказаній сумі. Стосовно заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. ч. 1 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, стороною позивача подано до суду: договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025; додаткову угоду № 1322546916394 до договору №42649746 від 01.01.2025; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 17.11.2025; детальний опис робіт виконаних адвокатом від 17.11.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. В той же час, стороною позивача не надано суду документального підтвердження, що витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. було сплачено на рахунок адвоката,, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат в сумі 6000,00 грн., пов`язаних з правничою допомогою, до задоволення не підлягає, оскільки понесення позивачем таких витрат не підтверджено документально.

Outcome: partial