Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

ТОВ «Торговий дім «Інтерференц систем» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд : стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Торговий дім «Інтерференц систем» 2 175 000 грн. - основного боргу; 2 553 500 грн. неустойки; 20 934 , 70 грн. 3 %; 87 229, 28 грн. інфляційних втрат та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання фінансової допомоги на розвиток бізнесу. Позивач погодився надати їй поворотну фінансову допомогу. З квітня по листопад 2024 року між позивачем та відповідачкою були укладені типові договори про надання поворотної фінансової допомоги. Оплата по договорам проводилася в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на карту відповідачки. В січні 2025 позивач дізнався що 31.12.2024 відповідачка закрила свій ФОП, почала уникати контакту з позивачем та не повернула кошти, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 26.02.2025 відрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача адвокат Келембет О.М. надав відзив на позов, зазначив що відповідачкою не визнається обставини укладення договорів про надання поворотної фінансової допомоги. Зазначені договори ніколи не укладались між сторонами і не підписувалися відповідачкою. Більш того, договори від 01.04.2024, 01.06.2024 вона фізично не могла укладати оскільки перебувала за межами України. Відповідачка вважає, що позивачем здійснено використання завідомо підроблених документів, у зв`язку з чим вона звернулася до поліції. Фактично між сторонами виникли трудові правовідносини, відповідачка виконувала обов`язки штатного психолога. Керівником позивача є [PERSON] який є близьким другом чоловіка відповідачки [PERSON] , саме чоловік відповідачки сприяв її працевлаштуванню за фахом психолог. За виконану роботу [PERSON] отримувала заробітну плату. З 2024 року подружні відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршилися, у зв`язку з чим за ініціативою позивача трудові відносини між сторонами були припинені. Представником позивача [PERSON] надано відповідь на відзив, зазначив що договори підписувалися особисто відповідачкою, а її заперечення не заслуговують на увагу оскільки факт боргу підтверджується платіжними інструкціями які і підтверджують факт передачі коштів у безготівковій формі. Відповідачка ніколи не працювала у позивача і жодних трудових відносин між сторонами ніколи не було. Крім того, [PERSON] була здійснена спроба знищити оригінали документів що підтверджують її борг. За даним фактом відкрито кримінальне провадження. Ухвалою від 09.06.2025 року за клопотанням представника позивача по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, зобов`язано позивача надати оригінали договорів про надання поворотної фінансової допомоги. 11.06.2025 року від позивача отримано повідомлення про неможливість надання оригіналів договорів у зв`язку з їх відсутністю. 17.06.2025 ухвалою суду поновлено провадження у справі. 11.09.2025 за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КОММОДІТІ СНАБ». 07.10.2025 представник позивача надав до суду заяву про зміну підстав позову, де посилався на викрадення відповідачкою оригіналів договорів. З посиланням на ст. 1212 ЦК України просив стягнути з відповідачки на користь позивача борг в сумі 2 175 000 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 10.10.2025 прийнята до розгляду заява позивача про зміну підстав позову. Ухвалою суду від 10.10.2025 відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 24.10.2025 задоволена заява позивача про забезпечення позову. Ухвалою від 04.03.2026 закрито підготовче провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги посилаючись на доводи викладені у позові та заяві про зміну підстав позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов та на пояснення надані в судовому засіданні. Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19, від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17 та інших). Позивач звертаючись до суду з позовом посилався на те, що між ТОВ «Торговий дім «Інтерференц систем» та [PERSON] були укладені договори про надання поворотної фінансової допомоги на підставі яких вона отримала кошти: № ІФСБФД-0424/1 від 01.04.2024 на суму 175 000 грн.; № ІФСБФД-0524/1 від 01.05.2024 на суму 225 000 грн., № ІФСБФД-0624/1 від 01.06.2024 на суму 325 000 грн., № ІФСБФД-0724/1 від 01.07.2024 року на суму 450 000 грн., № ІФСБФД-0824/1 від 01.08.2024 року на суму 325 000 грн., № ІФСБФД-0924/1 від 01.09.2024 року на суму 225 000 грн., № ІФСБФД-1024/1 від 10.10.2024 року на суму 350 000 грн.; № ІФСБФД-1124/1 від 01.11.2024 року на суму 100 000 грн. Судом встановлено, що згідно платіжних інструкцій кредитового переказу коштів : № 358 від 08.04.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 374 від 10.04.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 375 від 10.04.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 389 від 12.04.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 390 від 12.04.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 433 від 22.04.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 434 від 22.04.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 508 від 06.05.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 509 від 06.05.2024 на суму 25 000 грн.; № 542 від 13.05.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 543 від 13.05.2024 на суму 25000,00 грн.; № 590 від 23.05.2024 на суму 50 000,00 грн.; № 612 від 27.05.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 614 від 28.05.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 615 від 28.05.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 653 від 03.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 654 від 03.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 655 від 03.06.2024 на суму 25 000,00 грн; № 699 від 10.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 700 від 10.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 701 від 10.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 737 від 17.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 738 від 17.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 739 від 17.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 764 від 24.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 765 від 24.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 766 від 24.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 767 від 24.06.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 805 від 01.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 806 від 01.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 807 від 01.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 854 від 08.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 855 від 08.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 856 від 08.07.2024 на суму 25 000 грн.; № 898 від 15.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 899 від 15.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 900 від 15.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 901 від 15.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 939 від 22.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 940 від 22.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 941 від 22.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 942 від 22.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 990 від 29.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 991 від 29.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 992 від 29.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 993 від 29.07.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1089 від 05.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1090 від 05.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1091 від 05.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1164 від 12.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1165 від 12.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1166 від 12.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1202 від 19.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1203 від 19.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1204 від 19.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1273 від 29.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1274 від 29.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1275 від 29.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1276 від 29.08.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1304 від 03.09.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1305 від 03.09.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1306 від 03.09.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1374 від 16.09.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1375 від 16.09.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1376 від 16.09.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1409 від 23.09.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1408 від 23.09.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1410 від 23.09.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1463 від 01.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1464 від 01.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1501 від 07.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1502 від 07.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1503 від 07.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1550 від 14.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1551 від 14.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1552 від 14.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1581 від 21.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1582 від 21.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1585 від 21.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1625 від 28.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1626 від 28.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1627 від 28.10.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1664 від 04.11.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1665 від 04.11.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1666 від 04.11.2024 на суму 25 000,00 грн.; № 1751 від 18.11.2024 на суму 25 000,00 грн., відповідачці було перераховано зазначені вище суми. Призначення платежу у платіжних інструкціях зазначено : «Надання поворотної безвідсоткової фін. доп. зг. дог. (зазначено номер та дату договору) для поповнення картки (№ карти) [PERSON] , [NUMBER] , без ПДВ». Загальна сума переданих відповідачці коштів складає 2 175 000 грн. Представник відповідача не заперечував факт отримання відповідачкою платежів на загальну суму 2 175 000 грн., однак заперечував щодо підстав отримання коштів. Позивачем до позову додано копії договорів про надання поворотної фінансової допомоги № ІФСБФД-0424/1 від 01.04.2024 на суму 175 000 грн.; № ІФСБФД-0524/1 від 01.05.2024 на суму 225 000 грн., № ІФСБФД-0624/1 від 01.06.2024 на суму 325 000 грн., № ІФСБФД-0724/1 від 01.07.2024 року на суму 450 000 грн., № ІФСБФД-0824/1 від 01.08.2024 року на суму 325 000 грн., № ІФСБФД-0924/1 від 01.09.2024 року на суму 225 000 грн., № ІФСБФД-1024/1 від 10.10.2024 року на суму 350 000 грн.; № ІФСБФД-1124/1 від 01.11.2024 року на суму 100 000 грн. Відповідачка та її представник категорично заперечували факт укладання між ТОВ ТОВ «Торговий дім «Інтерференц систем» і [PERSON] вказаних договорів, у зв`язку з чим представник відповідачки заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Оскільки позивачем оригінали договорів суду не було надано, з посиланням на їх викрадення відповідачкою, судова почеркознавча експертиза проведена не була. Згідно частини шостої статті 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. З урахуванням поданих позивачем змін підстав позову позивач, посилаючись на ст. 1212 ЦК України просив стягнути з відповідачки безпідставно отримані нею кошти. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постанові від 29 березня 2022 року у справі № 296/3518/19 Верховний Суд вказував, що за змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Для з`ясування наведених вище питань і правильного вирішення спору суд має дослідити обставини якими опосередковувалися спірні правовідносини, зміст доказів наданих сторонами на підтвердження своїх аргументів щодо позову, і на підставі цього встановити наявність (відсутність) підстав для задоволення позовних вимог. Позивач звернувся до суду через невиконання відповідачкою обов`язків з належного виконання умов Договорів про надання поворотної фінансової допомоги та відповідно стягнення з неї сум заборгованості за умовами цих договорів. У зв`язку з відсутністю у позивача оригіналів Договорів, позивач вважав доведеним ним платіжними дорученнями отримання відповідачкою коштів, які в будь-якому випадку підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. По своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику. Вказівка призначення платежу при перерахунку коштів на картку, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2023 у справі № 755/16831/19. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04.08. 2021 у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434св20) та від 11.01.2023 у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022св22). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У даній справі, позивач сплатив відповідачці кошти, знаючи, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, позивач добровільно сплачував кошти, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). При цьому позивач перераховував відповідачці кошти тривалий час, в період з 01.04.2024 по 18.11.2024, регулярно, різними сумами, всього було перераховано 86 платежів. Так як позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачкою, а також будь-яких інших зобов`язань, проте він здійснював ці платежі протягом тривалого часу, регулярно, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною. Отже суд вважає, що здійснення позивачем оплати послідовними платежами (86 разів протягом восьми місяців) за відсутності зобов`язання щодо їх здійснення за договором фінансової допомоги та подальша вимога позивача з повернення вказаних грошових коштів свідчать про суперечливу поведінку останнього, що у відповідності до вищенаведеної усталеної судової практики виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України та задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови у позові покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed