Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

заявник звернувся із заявою про визнання його брата [PERSON] , [INFO] , недієздатним встановлення над ним опіки та призначення опікуна. Ухвалою Буського районного суду від 06.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження за участю присяжних. Ухвалою суду від 11.04.2025 року у справі призначено судово-психіатричну експертизу, а провадження у справі зупинено на час проведення вказаної експертизи. Проте, 05.02.2025 року справа повернулась до суду без відповідного висновку експерта. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, жодних клопотань не надсилав до суду. Представник заінтересованої особи Буської міської рада Золочівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, жодних клопотань не надсилали. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до листа від 04.02.2026 року №27/02/278-2026 Львівської філії судових експертихз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», повернули матеріали цивільної справи №943/368/25 та ухвалу Буського районного суду від 11.04.2025 року відносно [PERSON] , оскільки дана особа не з`являлася для експертного огляду. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду від 17.05.2021 у справі №636/398/19 зазначено, що за положеннями ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки [PERSON] не з`являлася для експертного огляду, відповідно до листа від 04.02.2026 року №27/02/278-2026 Львівської філії судових експертихз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», а тому [PERSON] , не може бути визнаний судом недієздатною особою, оскільки його стан недієздатної особи не підтверджено. Відтак, суд приходить до переконання про те, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити повністю за їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed