Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом у якому посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9479 гектарів, яка розташована на території Мирнівської сільської ради Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122382200:01:001:0270. Спадкодавець за життя склав заповіт, яким заповів вказану земельну ділянку позивачці. Позивачка спадщину після смерті спадкодавця прийняла, проте оригінали правовстановлюючого документа на спадкове майно відсутні. У зв`язку з цим звернулася до суду з вказаним позовом. Просить суд визнати за нею право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, позовні вимоги визнали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9479 гектарів, яка розташована на території Мирнівської сільської ради Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області, та яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122382200:01:001:0270, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №845171, виданого 19.12.2005 Кілійською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 20.12.2004 за №761, та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, за №010552200310. [PERSON] залишив на ім`я [PERSON] заповіт, посвідчений від 17.03.2020 року, за реєстровим №13, яким заповів останній вказану земельну ділянку. Єфіменко М.Д., приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області, 19.11.2004 було заведено спадкову справу №161/2004р. після померлого [PERSON] за заявою про прийняття спадщини від імені: [PERSON] , [INFO] , як спадкоємця за заповітом. Позивачка є спадкоємцем за заповітом яка спадщину прийняла, проте, зважаючи на відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, звернулася за захистом своїх прав до суду. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи той факт, що позивачка спадщину після смерті спадкодавця прийняла, є спадкоємцем вказаного майна за заповітом, вищевказане спадкове майно дійсно належало спадкодавцеві. Інших спадкоємців не встановлено. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved