Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 271292,41 грн заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.03.2019 між AT «Кредобанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № CL-179652. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі. Отже, позивач, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. В подальшому відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах. Як наслідок, станом утворилася заборгованість за кредитним договором на загальну суму 271292,41 грн., в т.ч.: - заборгованість по тілу кредиту 87933,16 грн.; - заборгованість за процентами 183359,25 грн. 18.02.2026 представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги представник відповідача обгрунтував тим, що [PERSON] неодноразово звертався до Акціонерного товариства «Кредобанк» та надавав документи, що є військовослужбовцем. Відповідач звертає увагу, що він відноситься до категорії осіб, які мають пільги, встановлені частиною 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому нарахування відсотків за кредитом є неправомірним. Крім того, представник звернув увагу на пропуск позивачем строків позовної давності, а тому просив застосувати цей факт, як підставу для відмови у позові. 23.02.2026 представник позивача направив на адресу суду відповідь на відзив, у якому заперечив проти застосоування строків позовної давності, вважаючи таке клопотання відповідача необгрунтованим. Щодо нарахування відсотків, вказував на те, що відсотки, нараховані до моменту вступу на військову службу, також підлягають сплаті, оскільки пільга застосовується виключнодо періоду проходження служби та не має зворотної дії щодо вже нарахованихплатежів. Ухвалою суду від 08.01.2026 було відкрито провадження по справі. У судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги. Пояснив, що із відповідача стягується 87933,16 грн. тіла кредиту та 183359,25 грн. заборгованості за відсотками, як поточними так і простроченими. Нарахування відсотків за період служби відповідача у ЗСУ відбулося через те, що він не повідомив про цей факт банк. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.1 ч. 8 ст 128 ЦПК України), подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 22.03.2019 на підставі анкети-заяви відповідача між АТ «Кредобанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № CL-179652. Згідно з п. 2.1 договору розмір кредиту становить 100000,00 грн, процентна ставка 52,99% річних (п. 4.1), строк кредитування 60 місяців до 21.03.2024 (п. 2.3). Анкета-заява та кредитний договір підписані відповідчем. 22.03.2019 відповідачу було перераховано банком двома платежами 100000,00 грн, (48913,00 грн та 51087,00 грн) кредитних коштів, що підтверджується копіями платіжних інструкцій. Факт перерахування кредитних коштів та користування кредитом з 22.03.2019 по 04.12.2025 підтверджується також банківською випискою по рахунку відповідача Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 271292,41 грн., в т.ч.: - заборгованість по тілу кредиту 87933,16 грн.; - заборгованість за процентами 183359,25 грн.. Відповідно до довідки Форми 5 від 04.02.2026 № 2-1-д-1209, [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у ЗСУ. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини № 73 від 29.03.2022, відповідача призвано на військову службу з 29.03.2022. Вирішуючи спір, судом враховано таке. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17(провадження№ 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24вересня 2014року (провадження№ 6-144цс14) та зроблено висновок, щодо необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, що укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. На підтвердження умов надання кредиту відповідачу та порушення зобов`язання останнім позивач надав суду виписку по особовому рахунку відповідача. Факт користування відповідачем грошовими коштами АТ «Кредобанк» доведено та не спростовано відповідачем. Щодо заперечень відповідача, суд дійшов таких висновків. Щодо строків позовної давності. Суд не погоджується із позицією відповідача у тій частині, що позивач звернувся із вимогами про стягнення кредитної заборгованості із порушенням строків позовної давності. Відповідно до п, 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України і метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року постановою КМУ «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 р. № 651. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 4 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX. Закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Закон набрав чинності 04.09.2025. Отже, з 12.03.2020 по 01.07.2023 перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 та по 04.09.2025 даний час перебіг строків позовної давності зупинено. А тому, строки позовної давності не були пропущені позивачем, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Щодо стягнення відсотків за кредитом, суд дійшов таких висновків. Відповідач заперечує правомірність нарахування відсотків за кредитом за період проходження його військової служби під час мобілізації, починаючи з дати призову, з 29.03.2022. Водночас представник позивача наполягає на тому, що відсотки нараховані до мобілізації відповідача на військову службу. Судом встановлено, що відсотки на поточну суму заборгованості за кредитом позивачем були нараховані з 22.03.2019 по 20.03.2024, а на прострочену суму заборгованості з 22.03.2021 по 21.12.2024. У судовому засіданні представник позивача вказував на те, що із відповідача стягуються відсотки, нараховані і на поточну і на прострочену заборгованість. Відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакціях, які діяли у періоди нарахування відсотків та проходження служби в ЗСУ відповідачем, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Судом встановлено, що після призову за мобілізацією відповідача, тобто після 29.03.2022, позивачем було нараховано та заявлено у позові до стягнення: 44474,49 грн. відсотків на поточну суму заборгованості та 84152,45 грн. відсотків, нарахованих на прострочену суму заборгованості. Всього 128 626,94 грн. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. На підтвердження факту призову на військову службу по мобілізації відповідачем надано довідку форми 5 та витяг із наказу по стройовій частині. Відповідно до умов п. 2.4. кредитного договору, кошти позичалися відповідачеві для здійснення витрат на поточні потреби, а також на рефінансування кредитної заборгованості. За таких обставин, суд дійшов висновку, що нарахування відсотків за кредитом у період мобілізації відповідача, не відповідає приписам пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що є підставою для відмови у позові у цій частині. Отже, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача належить стягнути суму кредиту у розмірі 142 665,47 грн., в т.ч.: - заборгованість по тілу кредиту 87933,16 грн.; заборгованість за процентами: 183359,25-128 626,94 = 54732,31 грн. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив стягнути із відповідача 271292,41 грн., натомусть суд дійшов висновку про необхідність стягнення 142 665,47 грн, що становить 52,5% Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 3255,50 грн. х 52,5% = 1709,13 грн.

Outcome: partial