Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач, ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ ЖЕД № 10», в особі директора Запорожан В.О. звернувся у Заводський районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , яка утворилася станом на 30.11.2025 в розмірі 15 505,97 грн, а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , який обслуговується ПП «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ ЖЕД № 10». Вказав, що з 01.12.2019 до тепер позивач надає послуги з управління багатоквартирним будинком та проведення розрахунків з квартиронаймачами та власниками житлових приміщень за адресою будинку [ADDRESS] на підставі Договору № 4 від 12.11.2019 та додаткових угод № 1 від 04.01.2021, № 2 від 01.02.2021. У позові зазначив, що згідно з умовами укладеного з співвласниками майна договору, кожен з співвласників повинен оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та строки встановлені цим договором. У порушення вказаного зобов`язання у період з 01.12.2019 до 30.11.2025 відповідач не здійснює оплату наданих позивачем послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 15 505,97 грн. Посилаючи на вказане, а також те, що відповідач у добровільному порядку не виявила бажання погасити існуючу заборгованість, позивач змушений був звернутися в суд з цим позовом. Ухвалою суду від 13.01.2026 провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Заводського районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач надіслала суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила застосувати до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.12.2019 до 25.12.2022 позовну давність, а в решті позовних вимог відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. В обґрунтування своєї позиції вказувала, що позивачем пропущені строки позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення з неї заборгованості за період з 01.12.2019 по 25.12.2022, оскільки зі штампу на поштовому конверті про надсилання позовної заяви до суду слідує, що конверт з позовною заявою переданий позивачем до відділення поштового зв`язку 26.12.2025. Тому вважала, що строк позовної давності сплив щодо вимог, які виникли до 26 грудня 2022 року на суму 5 895,77 грн. Також зазначала, що 22.08.2022 вона виїхала з України та назад не поверталася, у зв`язку з чим та з огляду на повномасштабну збройну агресію російської федерації проти України та значний сплив часу остання з об`єктивних причин не має у своєму володінні платіжних документів шестирічної давнини, не має можливості якимось чином відновлювати такі документи та доводити ними суду свою позицію, а тому заявляє про застосування судом позовної давності. Відповідач вважає, що позивач не надав жодних доказів надання послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] . Доказом цього вважає той факт, що у відповідності з офіційною фінансовою звітністю малого підприємства позивач у 2023 році взагалі не мав працівників, а у 2024 році середня кількість працівників складала всього 16 осіб при тому, що в управлінні позивача знаходиться 87 житлових будинків, тому вважала, що назване свідчить про неспроможність позивача в об`єктивній можливості надавати послуги. Посилаючись на те, що з 26.12.2022 до 30.11.2025 відповідач не перебувала на території України, тому не могла бути свідком надання або ненадання послуг позивачем у вказаний період часу, проте, остання зробила висновок про ненадання позивачем таких послуг спираючись на власні споглядання у перші пів року від початку повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України та вказувала, що єдиною послугою яка надавалася позивачем на початку повномасштабного вторгнення, була послуга з купівлі електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Вважає, що у період з березня 2022 року по серпень 2022 року позивач не виконував своїх обов`язків щодо прибирання прибудинкової території, однак, не зважаючи на це вимагає оплати ненаданих послуг. У відзиві також вказала, що позивач не надав доказів перебування у його штаті певної кількості осіб, достатньої для надання послуг, зокрема, з прибирання прибудинкової території, не надав доказів обліку робочого часу відповідних осіб, не надав доказів оплати праці таких осіб, тому вважала, що останній жодним чином не довів факту надання послуг, оплати яких вимагає від відповідача. Оскільки відповідач клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповіді на відзив представник позивача не погодився з доводами відповідача та підтримав заявлені позовні вимоги. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності до вимог за період з 01.12.2019 до 25.12.2022 вважав, що таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки у період з 12.03.2020 до 30.06.2023 діяли карантинні обмеження з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, у період якого строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжувалися на строк дії такого карантину. Також строки пред`явлення вимог до відповідача зупинялися через введення в Україні воєнного стану на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.20222, який триває і до нині. Представник позивача також не погодився з твердженням відповідачки у відзиві на позовну заяву щодо відсутності доказів надання позивачем послуг з утримання будинку, оскільки жодного доказу оскарження дій позивача стосовно ненадання таких послуг відповідачкою не надано. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач просила застосувати позовну давність тривалістю у три роки до вимог позивача про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.12.2019 по 25.12.2022 у сумі 5895,77 грн та відмовити у решті позовних вимог. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд ураховує наступне. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявною у матеріалах справи інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.12.2025 № 458382711 та не заперечується самим відповідачем по справі. Відповідно до положень статей 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України від 14 травня 2015 року № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон № 417-VIII), предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку (частина перша статті 2 вказаного Закону). За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 417-VIII, управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку) (частина перша статті 9 Закону № 417-VIII). За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа- підприємець або юридична особа-суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 417-VIII). Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів ОСББ) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ ЖЕД № 10» є балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору № 4 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 12.11.2019 та додаткових угод: № 1 від 04.01.2021 до договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 4 від 12.11.2019; № 2 від 01.02.2021 до договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 4 від 12.11.2019 (а.с. 19-30). Відповідно до умов Договору № 4 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 12.11.2019 ПП «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ ЖЕД № 10» (управитель) зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються сплачувати управителю послугу з управління згідно з умовами законодавства та умовами цього договору. Договір набирає чинності з 01.12.2019 та укладається строком на один рік з можливістю продовження його дії. Згідно з пунктом 10 названого Договору ціна за послуги з управління становить 4,4903 грн на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку. Визначено, що плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. У додатковій угоді № 1 від 04.01.2021 ПП «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ ЖЕД № 10» та [PERSON] , який діяв від імені співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , виклали пункт 10 Договору у новій редакції, визначивши нову ціну за послуги, зокрема узгодили, що ціна послуги з управління становить 5,2695 грн на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт майна будинку (5,2495 грн) відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що містяться у додатку № 5 до цього договору та винагороду управителю (0,0200 грн на місяць). Інші умови договору залишені без змін (а.с. 27). Редакцію пункту 10 Договору від 12.11.2019 також було викладено у новій редакції у Додатковій угоді № 2 від 01.02.2021, у якій зокрема змінено ціну послуги з управління та визначено, що вона становитиме 4,8537 грн на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку (а.с. 29). З матеріалів справи слідує, що вказаний Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 12.11.2019 та додаткові угоди до нього оскаржені сторонами не були. Протилежного суду не надано. Відносини, що виникають у процесі надання послуг з управління багатоквартирним будинком, регулюються Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), згідно зі статтею 10 якого вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII). Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (частина третя статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII). Отже обов`язок з утримання квартири [ADDRESS] покладено на відповідача [PERSON] законом. Слід зазначити, що відповідно до п.5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» [PERSON] , а також абз. 5 п. 5 розділу «Права та обов`язки сторін» Договору № 4 про надання послуг з утримання багатоквартирним будинком № 4 від 12.11.2019, як споживач має право, зокрема, на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості. Проте, як слідує з матеріалів справи, з такими заявами до позивача, як надавача послуг, відповідач не зверталася. Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 7 названого Закону відповідач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Однак, як встановлено судом, з такими заявами до позивача відповідачка не зверталася. Слід також зазначити, що абзацом 9 пункту 6 розділу «Права та обов`язки сторін» Договору № 4 про надання послуг з утримання багатоквартирним будинком [ADDRESS] від 12.11.2019 передбачений обов`язок співвласників багатоквартирного будинку інформувати управителя про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі, у випадку та порядку, передбачених цим договором. Проте, всупереч вказаному із заявами про інформування позивача, як надавача послуг з управління будинком, про те, що вона перебуває на межами України та тимчасово не проживає у квартирі остання не зверталася. Протилежного суду не надано. Аналізуючи норми Законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та «Про житлово-комунальні послуги» суд доходить переконання, що законодавцем встановлений перелік ситуацій та алгоритм дій для споживача для використання (застосування) ним права на зменшення розміру плати за послуги з управління. Однак ані з відповідними заявами, ані з претензіями щодо порушення позивачем порядку надання або не надання таких послуг, відповідач не зверталася, через що у позивача був відсутній обов`язок щодо не нарахування плати за надані відповідачу послуги або їх зменшення. Щодо заявленого відповідачкою клопотання про застосування до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.12.2019 до 25.12.2022 строків позовної давності, суд зазначає таке. За правилом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Згідно з статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Перевіряючи долучену до позовної заяви історію фінансового стану послуг абонента за період з 01.12.2019 до 30.11.2025, судом встановлено, що відповідачкою у період часу з 01.03.2020 до 28.02.2022 здійснювалися платежі на оплату послуг з утримання нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , у загальному розмірі 3 477,56 грн. З вказаної історії фінансового стану послуг абонента також слідує, що станом на 01.12.2019 заборгованість по оплаті послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території у відповідачки відсутня. Строк позовної давності до вимог позивача обчислюється з 25 числа наступного за розрахунковим місяцем. Оскільки в січні 2021 року відповідачкою був погашений борг за попередній період, наявний станом на 01 січня 2021 року, проте, не був здійснений щомісячний платіж за січень 2021 року, відповідно 26 лютого 2021 року у позивача настало право вимоги за січень 2021 року. За такого, строк позовної давності для позивача спливає 25 березня 2024 року. Наступний та останній платіж відповідачкою було здійснено в лютому 2022 року на суму 266,95 грн. Отже, вирішуючи питання про порушення позивачем строків позовної давності щодо заявлених вимог, суд ураховує таке. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-CoV-2 карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений в Україні з 12.03.2020 року та діяв до 30.06.2023 року (Постанова КМУ від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено. На підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2102-ІХ від 15.03.2022 розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України був доповнений пунктом 19, згідно зі змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» № 3450-ІХ від 08.11.2023 пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України був викладений у новій редакції, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". На підставі Закону України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-IX від 14 травня 2025 року пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України був виключений. Вказаний Закон набрав чинності 04 вересня 2025 року. Аналізуючи викладене, суд висновує, що позивачем не пропущені строки позовної давності по пред`явленню вимог до відповідачки про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного та прибудинкової території. Ухвалюючи рішення у цій справі суд бере до уваги те, що відповідач, заперечуючи проти вимог позивача доказів звернення на адресу позивача з претензіями у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг або щодо ненадання чи неналежного надання позивачем житлово-комунальних послуг не надала, із заявами про зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості до позивача також не зверталася. Заперечуючи проти вимог власного контррозрахунку не надала, як і не надала доказів звернення до позивача щодо роз`яснення такого нарахування або його підстав. Невизнання відповідачкою позову грунтується на запереченні виконання позивачем зобов`язань за договором з управління та утримання багатоквартирним будинком, з посиланням на те, що не була свідком виконання ним таких робіт через її фактичну відсутність на території України. При цьому доказів на підтвердження невиконання позивачем договірних зобов`язань суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Ураховуючи обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що відповідачка, як власник квартири [ADDRESS] є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає їй позивач. Відповідачка зобов`язана не тільки брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отриманні комунальні послуги. На відповідача, як співвласника багатоквартирного будинку покладений обов`язок щодо інформування позивача, як управителя будинку, про зміну власника житла та фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі, у тому числі про тимчасову відсутність в житловому приміщенні понад 30 календарних днів, проте такого обов`язку відповідачем виконано не було. З огляду на правовідносини, які склалися між сторонами, на відповідачку, як боржника у зобов`язанні за укладеним договором, покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а позивач, як кредитор у зобов`язанні за укладеним договором має право вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання за договором щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати вказаних послуг, яка підтверджується історією фінансового стану послуг абонента, наявною в матеріалах справи. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). З матеріалів справи встановлено, що відповідач не виконувала належним чином взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, у зв`язку з чим станом на 30.11.2025 утворилась заборгованість у розмірі 15 505,97 грн. З урахуванням фактичних обставин справи суд висновує, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028,00 грн, а тому він підлягає до стягнення з відповідача. Що стосується питання витрат на правничу допомогу, то сюди включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, на яку ж і покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved