Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

10.12.2025р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі в якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . В 2019 році шлюб між сторонами розірвано. Донька залишилася проживати з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини майже не надає. Згоди щодо розміру аліментів, які відповідач повинен сплачувати, між сторонами не досягнуто. За вказаних обставин, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що після розірвання шлюбу з чоловіком, донька залишилася проживати разом з нею. Відповідач зрідка надає кошти на утримання дитини і якщо надає, то безпосередньо доньці. На теперішній час Таісії виповнилось 16 років і вона навчається в 10 класі Підгайчиківського ліцею. Позивач також зазначила, що вона не працює, періодично їздить за кордон на сезонні підробітки, а тому їй важко самостійно забезпечувати дитину всім необхідним. Вказала, що змушена сплачувати кредит за мобільний телефон доньки, придбати який їй обіцяв батько. Просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Вказав, що згідний сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки [PERSON] в заявленому позивачем розмірі. Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 березня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 88. Прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.02.2019р. шлюб між сторонами було розірвано, малолітню доньку [PERSON] залишено проживати разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1, 2 ст. 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пунктом 1 ч.2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні відповідач повністю визнав пред`явлені до нього вимоги та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі, заявленому до стягнення позивачем. Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Таким чином, з урахуванням обставин справи та повного визнання [PERSON] позову, що не суперечить вимогам законодавства, інтересам сторін і їхньої неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.12.2025р. і до повноліття дитини. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1331,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved