Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Державна іпотечна установа звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення компенсаційних платежів та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" та [PERSON] Кредитний договір № 247/П/27/2007-840. Згідно з п. 1.1. Кредитного договору, якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 80 000,0 доларів США. Згідно п. п. 1.3.1 Кредитного договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,49 % річних. Відповідно до п. п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору відповідач зобов`язався щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 859 дол. США. Зазначає, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором Банк звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитними договорами. 19.12.2014р. рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі №367/4653/14-ц, позов Банку до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № 247/П/27/2007-840 від 31.07.2007 року. Згідно даного рішення, суд вирішив стягнути із [PERSON] та із [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованість за кредитним договором № 247/П/27/2007-840 від 31.07.2007 року станом на 09.04.2014 року у розмірі 90 549,98 доларів США та 3 832,86 гривень. Ухвалою від 11.08.2020р. замінено стягувача у виконавчому провадженні по судовій справі 367/4653/14-ц Ірпінського міського суду Київської області з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на Державну іпотечну установу за позовом ПАТ Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначає, що за результатом примусового виконання виконавчого листа по справі №367/4653/14-ц Бучанським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції примусове стягнення на користь ДІУ не проводилось у зв`язку з відсутністю майна боржника. Заборгованість за судовим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09.12.2014р. по справі №367/4653/14-ц перед ДІУ не зменшилась. Таким чином вказує, що станом на день звернення з цією позовною заявою, зобов`язання за рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.12.2014р. по справі № 367/4653/14-ц не виконані ні в добровільному, ні в примусовому порядку. Враховуючи викладене, позивач просить: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Державної іпотечної установи суму заборгованості в розмірі 128 918 гривень 42 копійки компенсаційних платежів (3% річних), а також суові витрати. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Визначено відповідачам строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст.178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. У наданий в ухвалі час від учасників справи не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачами не було подано відзив на позов або будь-які інші заяви чи клопотання з процесуальних питань. Через відсутність від відповідачів клопотань та відзиву на позов, суд, у відповідності до ст.280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2014 року у справі № 367/4653/14-ц із відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Надра» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 247/П/27/2007-840 від 31.07.2007 року станом на 09.04.2014 року у розмірі 90 549,98 доларів США та 3 832,86 гривень. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11 серпня 2020 року у справі № 367/4653/14, було замінено стягувача у виконавчому провадженні по судовій справі 367/4653/14-ц Ірпінського міського суду Київської області з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (код ЄДРПОУ 20025456) на Державну іпотечну установу (код ЄДРПОУ 33304730) за позовом ПАТ Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказує, що відповідачі рішення суду належним чином не виконали та заборгованість перед позивачем вже тривалий час не погашають, та доказів зворотному з боку відповідачів суду надано не було. Згідно із розрахунком заборгованості, який було надано стороною позивача, станом на 09.04.2024 р. заборгованість позичальниці [PERSON] нарахована за прострочення виконання грошового зобов`язання, встановленого згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.12.2014 року по справі №367/4653/14-ц перед Державною іпотечною установою складає: 128 918,42 грн., а саме: 128 918,42 грн. - компенсаційні платежі (3% відсотки). Зазначений розрахунок стороною відповідача спростовано в ході розгляду справи не було, як і не було надано доказів належного виконання зобов`язань перед позивачем. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав. У пункті 45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Позивачем складено та надано суду розрахунок трьох відсотків річних за період із 26.06.2021 р. по 25.06.2024 р., що складає суму в розмірі 128 918,42 грн., який стороною відповідачів спростовано не було, як і не було надано доказів належного виконання рішення суду. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 750/5104/17 Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків, викладених Верховним Судом України у Постанові від 20.01.2016 в справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися вимогистатті 625 ЦК України та у Постанові від 02.03.2016 в справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин, а тому суд приходить до висновку, що на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, провадження № 686/21962/15-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу. Зазначене також відповідає правовому висновку, наведеному у Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, Постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Відповідачі у справі були обізнані про грошове зобов`язання, оскільки, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2014 року у справі № 367/4653/14-ц, [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Надра» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 247/П/27/2007-840 від 31.07.2007 року станом на 09.04.2014 року у розмірі 90 549,98 доларів США та 3 832,86 гривень, та відповідач [PERSON] , а також представник позивача [PERSON] [PERSON] були присутні в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи. З огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати коштів, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних, відповідно до положень ст. 625 ЦК України. Суд при вирішенні даного спору звертає увагу на те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, а тому його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, та докази на спростування доводів позивача в цій частині відповідачами суду надано не було. Зазначений правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Саме такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною позивача доведено достатніми доказами підстави, з якими законпов`язує можливість стягнення із відповідачів на користь позивача 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України, та доводи позову стороною відповідачів спростовані не були, а відтак суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем про подачі позовної заяви сплачено судовий збір за позовом у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень. Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved