Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якому просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 17560,55 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 жовтня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі за текстом - ТОВ «БІЗПОЗИКА») та [PERSON] було укладено договір № 427549-КС-001 про надання кредиту (далі за текстом кредитний договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачці кредит у сумі 10000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою 0,86295000 процентів за кожен день користування кредитом до дня повернення кредиту згідно Графіку платежів, зі сплатою комісії за надання кредиту у сумі 1500,00 грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідачки, яка була вказана відповідачкою при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Відповідачка зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 30 жовтня 2025 року у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 17560,55 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8330,58 грн.; суми прострочених платежів по процентах 9166,85 грн.; суми прострочених платежів за комісією 63,12 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки, оскільки остання ухилилася від добровільного погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, що є порушенням прав позивача. Представниця позивача у судове засідання не з`явилась, але просила суд про розгляд справи за її відсутності, про що зазначила у позовній заяві. У разі повторної неявки відповідачки у судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль була повідомлена належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилались судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованої у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулись до суду з довідками відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відмовилася одержати судову повістку», свідчить, що відповідачка вважається повідомленою належним чином (частини 9 статті 130 ЦПК України). Відповідачка клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22). Отже, відповідачка зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22), якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути у судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки поспіль відповідачки у судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для її неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки відповідачки у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті за відсутності відповідачки, яка з 27 листопада 2026 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу до суду не прибула, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у позовній заяві, на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «БІЗПОЗИКА» (а. с. 46-58, 59, 60, 61), позивачем у справі, та [PERSON] (а. с. 65-68), відповідачкою у справі, через веб-сайт Кредитодавця на підставі пропозиції (оферти), прийняття (акцепти) пропозицій (оферти) було укладено договір № 427549-КС-001 про надання кредиту від 29 жовтня 2021 року (Споживчий кредит. Електронна форма) (далі за текстом Договір), відповідно до умов якого відповідачці було відкрито кредитний рахунок та позивачем надано відповідачці у користування кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн. (а. с. 26-27, 28-29, 30-31). Відповідно до пункту 1 Договору строк, на який надався кредит, склав 24 тижні, тобто до 15 квітня 2022 року. Сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,8629500 % за кожен день користування кредитом та комісія за надання кредиту 1500,00 грн. Відповідно до пункту 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, з урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з Графіком платежів, визначеним у пункті 3 Договору, відповідно до якого орієнтовна сукупна вартість кредиту склала: 21960,00 грн. Договір укладено шляхом обміну електронним повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» і Правилами надання споживчих кредитів (далі за текстом Правила), через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця (а. с. 32, 33, 34, 36-45). Згідно з пунктом 7 Договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з Договором та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю зрозуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, та погодилася неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклала договір. Відповідно до пункту 1 Договору відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами та Договором. Підписавши Паспорт споживчого кредиту сторони Договору узгодили розмір кредиту, строк та умови користування коштами (а. с. 24-25). ТОВ «БІЗПОЗИКА», позивачем у справі, здійснено видачу [PERSON] , відповідачці у справі, кредитних коштів за вказаним Договором шляхом перерахування кредитних коштів за допомогою платіжної системи LigPay на картковий рахунок [NUMBER] у сумі 10000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 29 жовтня 2021 року (а. с. 35). В порушення умов договору № 427549-КС-001 про надання кредиту від 29 жовтня 2021 року, [PERSON] , відповідачка у справі, взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого у неї перед ТОВ «БІЗПОЗИКА», позивачем у справі, станом на 30 жовтня 2025 року виникла заборгованість на загальну суму 17560,55 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8330,58 грн.; суми прострочених платежів по процентах 9166,85 грн.; суми прострочених платежів за комісією 63,12 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості від 30 жовтня 2025 року, довідкою про стан заборгованості (а. с. 12-22, 23). Статтею 11 ЦК України визначено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень частини 1, частини 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, шляхом власноручних введень одноразових ідентифікаторів, отриманих від ТОВ «БІЗПОЗИКА», позивача у справі, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала договір (здійснила акцепт пропозицій товариства), тобто договір № 427549-КС-001 про надання кредиту від 29 жовтня 2021 року, вважається укладеними між сторонами відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] , відповідачкою у справі, не спростовано презумпцію правомірності правочину та не надано будь-яких доказів того, що ТОВ «БІЗПОЗИКА» отримало її персональні дані та використало їх у власних цілях. Судом встановлено, що сторони вказаного Договору досягли згоди з усіх істотних їх умов, уклали його відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір № 427549-КС-001 про надання кредиту від 29 жовтня 2021 року, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Вказаним Договором передбачено порядок та умови отримання кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів, нарахованих за користування кредитними коштами за надання кредитуу строки та порядок, встановленими вказаним Договором та Правилами. [PERSON] , відповідачка у справі, підписавши вказаний Договір, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплату процентів за користування кредитними коштами, комісію за надання кредиту у строки та порядку, встановленими вказаним Договором та Правилами. Судом встановлено, що за змістом позовних вимог та документів наявних у справі доказом укладення між сторонами договору слугує сам договір № 427549-КС-001 про надання кредиту від 29 жовтня 2021 року, який підписаний сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Без отримання відповідачкою листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений. [PERSON] , відповідачкою у справі, не надано суду належних доказів того, що вказаний Договір укладений іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачці не належить. Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22). Судом встановлено, що згідно з умовами договору № 427549-КС-001 про надання кредиту від 29 жовтня 2021 року, позичальниця [PERSON] , відповідачка у справі, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених у вказаному Договорі, однак всупереч умовам Договору, відповідачка не виконала своїх зобов`язань. Відповідно до частини 1, частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідачкою не спростовано факту укладення між сторонами договору № 427549-КС-001 про надання кредиту від 29 жовтня 2021 року та отримання відповідачкою кредитних коштів, внаслідок чого суд дійшов висновку, що у судовому засіданні доведено факт укладення вказаного Договору між сторонами. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, кредитні кошти отримала, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, тобто кредитні кошти не повернула. Доказів на спростування отримання кредиту відповідачкою суду не надано, тому суд вирішує спір за наявними матеріалами у справі. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 30 жовтня 2025 року ставновить загальну суму 17560,55 грн., що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8330,58 грн.; суми прострочених платежів по процентах 9166,85 грн.; суми прострочених платежів за комісією 63,12 грн. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за договором № 427549-КС-001 про надання кредиту від 29 жовтня 2021 року відповідачкою до суду не надано, іншого розрахунку заборгованості на іншу дату за вказаним Договором суду також не надано, чим відповідачкою не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, відсутність заперечень проти позову зі сторони відповідачки, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки позов обґрунтований, а викладені позивачем у позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн., понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплату судового збору підтверджено відповідною платіжною інструкцією № 17809 від 13 листопада 2025 року (а. с. 1).

Outcome: approved