Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

І. Стислий виклад позицій заявника та заінтересованих осіб: заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. Подану заяву обґрунтував тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за законом. Оскільки його матір хворіла, він ще у 2012 році забрав її проживати до себе ( [ADDRESS] ), де вона до дня смерті і проживала, хоча була зареєстрована в с. Сенечів. Окрім нього, у його померлої матері був ще один син заінтересована особа [PERSON] , проте він після смерті матері не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та на даний час не претендує на спадкове майно. Звернувшись у 2026 році до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, йому було відмовлено, оскільки ним пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини. Зазначає, що строк для прийняття спадщини ним пропущено, оскільки він вважав, що постійно проживаючи із матір`ю на час відкриття спадщини і не відмовляючись від такої, він вважається таким, що прийняв спадщину. Встановлення факту постійного проживання разом із померлою матір`ю на час відкриття спадщини має для нього юридичне значення, оскільки надасть змогу реалізувати право на оформлення спадщини після смерті матері у встановленому законом порядку. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представниця - адвокатка Оленин О.Ф. подану заяву підтримали та просили задовольнити таку. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення даної заяви. Пояснив, що справді, матір [PERSON] останні два роки свого життя проживала із заявником [PERSON] . Він спадщину не приймав та на таку не претендує. Представник заінтересованої особи Вигодської селищної ради Івано Франківської області у судове засідання не з`явився, 09.03.2026 через канцелярію суду подав заяву (а.с. 25), в якій просить розгляд справи проводити без його участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо задоволення даної заяви. ІІ. Заяви учасників справи, процесуальні дії у справі: 10 лютого 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за участю учасників справи. Представник заінтересованої особи Вигодської селищної ради 09.03.2026 подав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень щодо задоволення даної заяви. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин: матеріалами справи встановлено, що матір`ю заявника [PERSON] , [INFO] , була [PERSON] , що підтверджується його копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8), [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до копії довідки старости Сенечівського старостинського округу Вигодської селищної ради Івано Франківської області П.Рошка №14 від 04.02.2026 (а.с. 16), матір заявника [PERSON] , до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] (а.с. 17)) Калуського району Івано Франківської області. Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, заявнику [PERSON] було відмовлено через пропуск ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 10). Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадину) № [NUMBER] від 27.01.2026 (а.с. 11), за параметром пошуку « [PERSON] , дата смерті: [INFO] », інформація у Спадковому реєстрі відсутня. Відповідно до акта обстеження від 28.01.2026, складеного депутатом міської ради Мельником І.М., в присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 12), матір заявника [PERSON] [PERSON] , на день смерті проживала разом із своїм сином. Отже судом встановлено, що матір`ю заявника [PERSON] була [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті останньої відкрилась спадщина за законом, спадкоємцем першої черги якої є її син заявник [PERSON] . Останній постійно проживав разом із спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. При цьому, судом не здобуто доказів того, що заявник [PERSON] протягом шести місяців після відкриття спадщини заявив про відмову від такої. Інших спадкоємців які б претендували на спадщину або прийняли таку не встановлено. Правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із непідтвердженням факту постійного проживання заявника [PERSON] , як спадкоємця, разом із спадкодавицею [PERSON] , на час відкриття спадщини. ІV. Оцінка суду: заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно із ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2018 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Для заявника [PERSON] встановлення факту постійного проживання із спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати йому право на прийняття спадщини, як спадкоємцю за законом. Тобто, фактично метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця, зі спадкодавицею на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Суд встановив, що померла [PERSON] , яка є матір`ю заявника [PERSON] , хоча і не була зареєстрована, однак фактично постійно проживала разом із своїм сином. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень, викладених у п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Як визначено в ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Як встановлено судом, заявнику [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв`язку із пропуском ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь - якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Згідно із ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. З огляду на положення наведеної норми, відсутність реєстрації місця проживання заявника за останнім місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені ч. 3 ст. 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] та його матір [PERSON] , до дня смерті останньої, проживали за адресою: [ADDRESS] . Матір заявника фактично проживала в даному будинковолодінні без реєстрації свого місця проживання. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її права на спадкування, зважаючи на те, що заявник немає іншої можливості, окрім як в судовому порядку, встановити факт постійного проживання разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та підтверджена доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавицею на час відкриття спадщини надасть змогу йому реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. V. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 15, 29, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. 2, 13, 76-81, 229, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved