Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що розташований за вищевказаною адресою. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач, її син, як спадкоємець за законом, подавши заяву до Бобровицької державної нотаріальної контори Чернігівської області. Інших спадкоємців немає. Позивач бажає оформити право власності на спадковий житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , проте зробити цього не може, так як право власності на нього не зареєстроване. З цих підстав нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому, він вимушений звертатися до суду та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . У судове засідання позивач та представник відповідача не з`явилися і надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримуює та просить його задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнає. Відзиву на позов не подавали. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , що засвідчено копією свідоцтва про смерть, була матір`ю [PERSON] , що також підтверджено відповідним свідоцтвом (а.с.8,9). З інформації, що міститься у довідці від 29.10.2025 року № 23552 виданій відділом «ЦНАП» Бобровицької міської ради Чернігівської області, видно, що станом на 15.04.1991 року у житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] , була зареєстрована [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2025 року, [PERSON] є спадкоємцем земельної ділянки після смерті матері [PERSON] (а.с.10). Довідкою № 644 КП «Ніжинського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 18.11.2025 року підтверджується, що право власності на житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.11). Постановою державного нотаріуса Бобровицької районної державної нотаріальної контори від 22.01.2026 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яка померла померла [INFO] (а.с.18). Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у визначені Законом способи захисту. Відповідно до приписів статтей 1216,1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, але отримати свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом на будинковолодіння в нотаріальній конторі не може, так як право власності на нього не зареєстроване, його право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Разом з тим, суд враховує, що іншим шляхом захистити право позивача на спадщину неможливо, а набуття позивачем права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону.

Outcome: approved