Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.04.2025 [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] по вул. Братиславська, 39-А в м. Києві, порушив п. 13.1 ПДР України, та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] , під керування [PERSON] . У наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Автомобіль «Toyota» на праві власності належить позивачу [PERSON] . Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2025, по справі № 754/7105/05, було визнано вину [PERSON] у вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Позивач [PERSON] 28.04.2025 повідомив АТ «СК «Інго» про подію, яка має ознаки страхового випадку, та 01.05.2025 подав заяву про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. У подальшому 09.05.2025 [PERSON] звернувся до ТОВ «Автосаміт Укравто» із заявкою про ремонт пошкодженого автомобіля «Toyota», та цього ж дня представником АТ «СК «Інго» було проведено огляд пошкодженого автомобіля «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно із Звіту АТ «СК «Інго», вартість матеріального збитку завданого власнику «Toyota» становить 126102,94грн з ПДВ на запасні частини і матеріали, та 108435,78грн без ПДВ на запасні частини і матеріали. АТ «СК «Інго» двома платежами відшкодувало позивачу [PERSON] витрати на ремонт автомобіля в загальному розмірі 122812,94грн. Однак загальна сума ремонтних робіт становила 205076,30грн. Таким чином залишок непокритих страхових відшкодувань збитків становлять 82263,36грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування в розмірі 82263,36грн, моральну шкоду в розмірі 200000,00грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 40000,00грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2822,62грн. 26.08.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 03.10.2025 до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , була забезпечена Полісом виданого АТ «СК «Інго». Відповідно до Звіту від 12.05.2025 складеного на замовлення АТ «СК «Інго», вартість відновлюваного ремонту з урахуванням ПДВ становила 188800,14грн. Відповідно до Акту наданих послуг від 16.06.2025 вартість відновлюваного ремонту становила 205076,30грн. Однак вартість ремонтних робіт, яка зазначена у Звіті від 12.05.2025 та Акті наданих послуг від 16.06.2025 є завищеною та не відповідає обсягу пошкоджень. Зокрема у калькуляцію ремонтних робіт включено послугу прибирання салону транспортного засобу, ремонт електропроводки, ремонт панелі заднього ліхтаря, усунення перекосу. Таким чином їх включення до акту виконаних робіт є необґрунтованою. Відтак відповідно до Звіту від 12.05.2025, складеного на замовлення АТ «СК «Інго», вартість матеріального збитку становить 126102,94грн, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням ПДВ 18880,14грн. Також франшиза за полісом становить 3200,00грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням у розмірі 65897,20грн (188800,14грн фактичний розмір заподіяної шкоди, що становить повну вартість відновлюваного ремонту - 126102,94грн належний розмір страхового відшкодування , що становить вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу). Також відповідач категорично не погоджується з розміром моральної шкоди, яку просить стягнути позивач. Оскільки вона не обґрунтована та не підтверджена належним чином. Натомість відповідач визнає моральну шкоду в розмірі 2000,00грн. Також у відзиві відповідач вказує, що заявлений розмір на правничу допомогу є неспівмірним відповідно до приведених критеріїв, не можуть братись до уваги та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного позов просить задовольнити частково з урахуванням викладених у відзиві вимог та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000,00грн. Також просить стягнути з позивача [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 12000,00грн. 12.01.2026 до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що пошкодження у вигляді послуги прибирання салону транспортного засобу, ремонту панелі заднього ліхтаря, усунення перекосу - пов`язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу після ДТП, які регламентуються стандартами заводу-виробника «Toyota». Позивач зазначає, що в основу ремонтної калькуляції, не покладено ремонту дилерської СТО, вона не була взята до уваги самим страховиком при обрахування матеріального збитку. Оскільки вина відповідача у спричинення шкоди підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва, позивач просить стягнути залишок непокритих страховим відшкодування суму збитку в розмірі 82236,36грн. Також у відповіді на відзив позивач зазначає, що його маральна шкода обґрунтована в повному обсязі, оскільки він є інвалідом дитинства, тому пересування транспортним засобом, у зв`язку з його захворюванням, є для нього небезпечною. Крім того, на автомобілі позивач перевозить свою дитину. У зв`язку з тим, що автомобіль два місяці був на ремонті, позивач зазнав душевних страждань у зв`язку зі зміною звичайного способу життя. Також у відповіді на відзив позивач вважає помилковими доводи сторони відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. До суду від адвоката Онопрієнко З. В. надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Просить ухвалити рішення суду в справі виходячи з матеріалів справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» в судове засідання свого представника не направили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. 09.10.2024 між [PERSON] та АТ «Страхова компанія «ІНГО» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Поліс № 223979638, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] . Страхову сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 320000,00грн, за шкоду заподіяну майну 160000,00грн. Розмір франшизи 3200,00грн. 28.04.2025 [PERSON] керуючи автомобілем «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] по вул. Братиславська, 39-А в м. Києві, порушив п. 13.1 ПДР України, не дотримався безпечної швидкості руху, не проконтролював дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota RAV4», державний номерний знак [NUMBER] , під керування [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів. Автомобіль «Toyota RAV4», державний номерний знак [NUMBER] , на праві власності належить позивачу [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 01.05.2025 [PERSON] , як власник транспортного засобу марки «Toyota RAV4», звернувся до АТ «Страхова компанія «ІНГО» із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, що сталась 28.04.2025, за участю автомобілів «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля «Toyota RAV4», державний номерний знак [NUMBER] . 09.05.2025 було складено Протокол технічного огляду КТЗ «Toyota RAV4» державний номерний знак [NUMBER] . У протоколі вказані назви деталей та опис пошкоджень автомобіля, а саме: бампер задній; позначка бампера задня срібна; кришка багажника; кришка багажника нижня змята; фаркоп зігнуто; панель задня, бампер задній. 09.05.2025 ТОВ «Автосаміт Укравто» було складено Рахунок-фактуру № 2025009188, відповідно до якого загальна сума ремонту автомобіля RAV4, державний номер [NUMBER] становить 250052,34грн з ПДВ. 09.05.2025 ТОВ «Автосаміт Укравто» було складено Рахунки-фактури на загальну суму 29700грн (№ 2025009189 на суму 4950,00грн, №2025009190 на суму 4950,00грн, №2025009191 на суму 4950,00грн, № 2025009192 на суму 4950,00грн, №2025009193 на суму 4950,00грн, № 2025009194 на суму 4950,00грн) які були оплачені [PERSON] 12.05.2025 [PERSON] , звернувся до АТ «Страхова компанія «ІНГО» із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП в розмірі 250052,34грн, що сталась 28.04.2025, за участю автомобілів «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля «Toyota RAV4», державний номерний знак [NUMBER] . 12.05.2025 ФОП « [PERSON] » на замовлення АТ «СК «ІНГО» було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota RAV4», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно висновку звіту, вартість матеріального збитку завданого власнику «Toyota» становить 126102,94грн з ПДВ на запасні частини і матеріали, та 108435,78грн без ПДВ на запасні частини і матеріали. 15.05.2025 постановою Деснянського районного суду м. Києва, по справі № 754/7105/25, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в розмірі 850,00грн. У відповідності з ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не потребує доведенню. 04.06.2025 та 30.07.2025 АТ «Страхова компанія «ІНГО» двома платежами виплатила [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 17677,16грн та 105195,78грн, що в загальному розмірі становить 122872,94грн, що підтверджується скріншотами з банківського додатку. 16.06.2025 ТОВ «Автосаміт Укравто» було складено Наряд-замовлення № 2025012426 із зазначенням переліку послуг, що планується надати автомобілю RAV4, державний номер [NUMBER] , на загальну вартість 205076,30грн. 20.06.2026 ТОВ «Автосаміт Укравто» було складено Рахунок-фактуру № 2025012209, відповідно до якого загальна сума ремонту автомобіля RAV4, державний номер [NUMBER] складає 175376,30грн з ПДВ. 20.06.2025 [PERSON] на рахунок ТОВ «Автосаміт Укравто» було перераховано 175376,30грн з призначенням платежу: сервісне обслуговування від [PERSON] за рахунком на оплату послуг № 2025012209 від 20.06.2025. 20.06.2025 ТОВ «Автосаміт Укравто» було складено Акт наданих послуг № 2025012426 на підставі Наряду-замовлення № 2025012426 від 16.06.2025, згідно якого автомобілю RAV4 надані послуги з відновлюваного ремонту на загальну суму 205076,30грн. У матеріалах справи міститься Пенсійне посвідчення [PERSON] , інваліда 2 групи з дитинства та Свідоцтво про народження дитини [PERSON] , [INFO] , наданих позивачем на підтвердження понесеної ним моральної шкоди. Також позивачем [PERSON] , до матеріалів справи надано довідку з Національної поліції України про те, що згідно інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», у період з 30.04.2021 по 28.04.2025, за участю транспортного засобу «Toyota RAV4», державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрована одна дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 28.04.2025 в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Згідно із статті 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц). Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 638/10072/17. Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною першою статті 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до висновку щодо застосування норм права викладеного в постанові Верховного Суду у справі № 753/7281/15 від 23.01.2018 відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача. Зокрема відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Виходячи з аналізу зазначених вище норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (висновком) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N1074/8395 (з відповідним змінами). Однак суд критично ставиться до Акту наданих послуг № 2025012426 від 20.06.2025 на підставі Наряду-замовлення № 2025012426 від 16.06.2025. Оскільки перелік послуг, що були надані в процесі відновлення автомобіля «Toyota RAV4», державний номерний знак [NUMBER] не відповідає пошкодженням зазначених в Протоколі технічного огляд транспортного засобу, Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, Ремонтній калькуляції та фото пошкоджень автомобіля. Як убачається з Наряду-замовлення № 2025012426 від 16.06.2025 на підставі якого складено Акт наданих послуг № 2025012426 від 20.06.2025, для відновлюваного ремонту автомобіля «Toyota RAV4», державний номерний знак [NUMBER] , були надані послуги, які не відносяться до отриманих пошкоджень запчастин автомобіля внаслідок ДТП. А саме надано послуги: технологічна мийка (без протирання); з/в накладку порога усунення перекосу (капоту); ремонт електропроводки; антикорозійна обробка; мийка зовнішня ручна; прибирання салону тощо. Також були використані запчастини/матеріали, а саме: знежирювачі, валик поролоновий, контрольний проявочний аерозоль, липкі серветки, маскувальний папір, розчинники, рукавички, системи підготовки фарби, системи приготування фарби, сито до фарби, тари тощо. Однак зазначені запчастини/матеріали не включаються в складову матеріальної шкоди щодо пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП. Отже дослідивши Акт наданих послуг № 2025012426 від 20.06.2025 на підставі Наряду-замовлення № 2025012426 від 16.06.2025, Протокол технічного огляд транспортного засобу, Звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, Ремонтну калькуляцію, перевіривши розрахунки, суд дійшов висновку, що фактичний розмір завданої шкоди автомобілю «Toyota RAV4», державний номерний знак [NUMBER] становить 188800,14грн, що і визнається відповідачем. З огляду на викладене вище, виходячи із встановлених обставин справи, беручи до уваги, що неправомірні дії відповідача [PERSON] призвели до завдання позивачу матеріальних збитків, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] , суми вартості матеріального збитку в розмірі 69127,20грн (188800,14грн - фактичний розмір заподіяної шкоди - 122872,94грн - розмір виплаченого відшкодування страховою компанією + 3200 розмір франшизи). Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Отже з матеріалів справи можливо встановити той факт, що позивачу дійсно була спричинена шкода, саме відповідачем внаслідок неправомірних дій останнього, які призвели до душевних переживань. Тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, та беручи до уваги що позивач є інвалідом 2 групи, суд вважає, що сума у розмірі 7000,00грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, суд дійшов до такого. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів відповідача здійснював адвокат Конюшко Д. Б. на підставі Договору про надання правничої допомоги від 19.09.2025; Ордером серії АВ № 1214370; Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 803; Розрахунку вартості витрат на правову допомогу від 03.10.2025, Квитанцією від 22.09.2025 на суму 12000,00грн з призначенням платежу оплата адвокатських послуг. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 12000,00грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. З матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, їх необхідністю та обсягом виконаної адвокатом роботи. Суд урахувавши обсяг виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності їхнього розміру, критерії реальності цих витрат. Виходячи з конкретних обставин справи, взявши до уваги часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність обмежити розмір стягнення витрат на професійну правничу допомогу до суми 4000,00грн, яка відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. Стаття 141 ЦПК України, регламентує, що ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивач, як інвалід 2 групи, звільнений від сплати судового збору, на користь держави з відповідача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40грн (1211,20грн за вимоги про стягнення матеріальної шкоди та 1211,20грн за вимогу про стягнення моральної шкоди).

Outcome: partial