Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якому просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина з 2118,00 грн до 10 000,00 грн з моменту подання позовної заяви, а саме з листопада 2025 року. В обґрунтування позову зазначає про те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі у якому в них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 05.11.2019 вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2118,00 грн щомісячно, на утримання сина. З моменту ухвалення рішення суттєво змінились обставини, що впливають на потреби дитини. На сьогодні дитина проживає з позивачем за межами України в Республіці Польща і навчається у польській школі. З 25 лютого 2022 року вона повністю утримує сина власними силами. З моменту винесення рішення витрати на дитину істотно зросли, зокрема щомісячно сплачується суми за навчання англійської мови, харчування, витрати на школу, транспорт, засоби гігієни та шкільне приладдя. Щороку вона організовує оздоровлення дитини на морі відповідно до рекомендації лікаря. Крім цього, дитина має алергію на певні продукти харчування, пилок квітів та шерсть тварин, що потребує придбання ліків і спеціального харчування. В свою чергу відповідач не бере участі у вихованні та не покриває витрат, окрім встановлених аліментів, розмір яких є недостатнім для забезпечення належного рівня життя дитини. З урахуванням наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 29.12.2025 відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до судного розгляду. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28.01.2026, у зв`язку із неявкою відповідача, розгляд справи відкладено. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак 23.01.2026 подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, у зв`язку із постійним проживанням її за межами України. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»). Враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд, зважаючи на повторну неявку в судове засідання відповідача, з метою уникнення затягування судового процесу, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи та ухвалити по справі рішення. Частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.03.2026, є дата складення повного судового рішення - 10.03.2026. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд по суті встановив. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 05.11.2019 у справі №944/5086/19 було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « [PERSON] ». Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 15 січня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану львівського міського управління юстиції. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 05.11.2019 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2118 грн. 00коп. до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.10.2019. З довідки №59/2025, виданої початковою школою з інтегрованими відділами №342 в м.Варшава вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який мешкає в [ADDRESS] , є учнем даного навчального закладу у 2025/2026 році і відвідує клас 7b. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). При прийнятті рішення у справі, суд враховує той факт, що відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні дітей не має. Крім того, відсутні відомості про те, що з нього проводяться будь-які стягнення за виконавчими документами на користь інших утриманців. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, зміна правовідношення (пункт сьомий частини другої статті 18 СК України). Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 51 Конституції України та ст.180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша-третя статті 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України). При цьому конструкція «необхідний і достатній розмір аліментів» охоплює не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дитини, виходячи з рівня життя, який вона мала б за спільного проживання батьків (постанова Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року в справі №686/28590/23). Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18(провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-IX від 19.11.2024 прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2025 року становить 3 196,00 гривень. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить - 3512 гривень. Згідно із ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатною особою, може надавати допомогу в утриманні своїх дітей. Крім цього, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання сина. Водночас, суд звертає увагу, що в разі можливості, бажання, необхідності кожен із батьків, зокрема і відповідач, вправі матеріально допомагати дітям як у грошовій формі, так і натуральній (придбання одягу, речей, іграшок, тощо) понад розмір аліментних платежів, які визначені судовим рішенням. Суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім цього, суд приймає до уваги те, що позивач разом із сином на даний час проживають за кордоном, де останній навчається у школі та проходить зокрема платні навчання по вивченню польської мови, а також те, що дитина хворіє на алергію. За таких обставин, які згідно ст. 182 СК України, враховуються при визначенні розміру аліментів, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] у розмірі 6500,00 грн на дитину щомісячно до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім цього суд зазначає, що згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. З огляду на наведене вище, оскільки позовні вимоги задоволенні частково, що становить 65 % заявлених позовних вимог, тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 787,28 грн. На підставі викладеного, ст. 104, 112, 182, 183 СК України,

Outcome: partial