Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Максименко Антон Ігорович звернувся до Слобідського районного суду міста Харкова через підсистему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] , в якому просить трудові відносити між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] визнати припиненими, зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області внести зміни до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про припинення трудових відносин [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 10.10.2018 між позивачем та фізичною особо- підприємцем [PERSON] укладено трудовий договір, згідно з яким позивача прийнято на посаду продавця непродовольчих товарів. З 24.02.2022 позивач не виконує трудових зобов`язань та не отримує заробітну плату, у зв`язку з тим, що відповідач фактично припинила підприємницьку діяльність не звільнивши при цьому позивача [PERSON] . Відповідач не виходить на зв`язок, місце знаходження роботодавця позивачу не відоме, внаслідок чого позивач не може розірвати безстроковий трудовий договір. 30.07.2025 позивач звернулась з заявою-запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, для з`ясування свого трудового статусу, чи перебуває вона у трудових відносинах з відповідачем. 06.08.2025 позивач отримала відповідь в якій зазначено, що, відповідно до даних, отриманих у порядку міжвідомчого обміну інформацією від органів Державної податкової служби України, позивач з 10.10.2018 перебуває у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Страхувальником фізичною особою-підприємцем [PERSON] відомості щодо звільнення позивача станом на 05.08.2025 не подавались. Позивач 01.11.2025 надіслала за адресою останнього відомого їй місця проживання відповідача АТ «Укрпошта» цінним листом з описом вкладення, заяву з вимогою про розірвання трудових відносин. Відповідач лист з заявою не отримала, 17.11.2025 лист повернувся позивачу, Припинення трудових відносин з ФОП [PERSON] необхідне позивачу для здійснення перерахунку її пенсії Пенсійним Фондом України. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2025 справа передана на розгляд судді Василенко. Ухвалою судді від 09.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - Максименка А.І. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник позивача [PERSON] -Максименко А.І. в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява представника, в якій він просив розглядіти справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином відповідно до закону, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки за адресою реєстрації місця проживання рекомендованими листами з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта». Конверт повернувся з довідкою про неможливість вручення з причин «адресат відсутній», що згідно з усталеною практикою Верховного Суду є належним повідомленням. Враховуючи зазначене, на підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.08.2025 сторони у справі перебували у трудових правовідносинах: з 10.10.2018 позивач перебуває у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . Згідно з вказаною відповіддю страхувальником фізичною особою-підприємцем [PERSON] відомості щодо звільнення позивача станом на 05.08.2025 не подавались. Відповідно інформація щодо звільнення відсутня в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Остання звітність, яка подавалась зазначеним страхувальником про позивача, була за ІV квартал 2021 року. З 2022 року страхувальник ФОП [PERSON] звітність не подає. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.03.2025 [PERSON] перебуває на обліку як фізична особа-підприємець. Статус зареєстровано. Згідно з відповідями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.03.2026 станом на 05.03.2026 в інформаційних системах Пенсійного фонду України наявна інформація щодо початку трудових відносин [PERSON] зі страхувальником Фізична особа-підприємець [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Як вбачається з вказаних відповідей, станом на 05.03.2026 в інформаційних системах Пенсійного фонду України відсутня інформація щодо подання страхувальником у складі звітності до Державної податкової служби України відомостей щодо припинення трудових відносин з [PERSON] . Зазначена інформація відсутня в Реєстрі застрахованих осіб в персональній обліковій картці [PERSON] . Також, повідомляється, що в інформаційній підсистемі Пенсійного фонду України «Відомості з реєстру страхувальників» відсутня інформація щодо зняття з обліку в Державній податковій службі України страхувальника. Вказані відомості будуть наявні після подання страхувальником відповідної звітності. 31.10.2025 [PERSON] зверталась до ФОП [PERSON] з письмовою заявою, в якій просила розірвати трудовий договір, укладений з нею 10.10.2018 за власним бажанням. Вказану заяву позивач відправила на адресу відповідача 01.11.2025, що підтверджується описом вкладення та накладною №6110500097860, проте, конверт повернувся відправнику. Отже, підставою звернення до суду з вказаним позовом стало те, що, у позивача відсутня можливість звільнитись з посади у зв`язку з можливим перебуванням відповідача за кордоном, та неможливістю оформлення припинення трудових відносин з відповідачем у встановленому законом порядку. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до норм ст. 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Аналогічні положення містяться в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996 (ратифікована Україною 14.09.2006). Стаття 1 Хартії визначає що з метою забезпечення ефективного здійснення права на працю сторони зобов`язуються: визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та, підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя він вільно обирає; створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування; забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або професією, яку сприяти їм. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Отже, трудовий договір - це юридично оформлені відносини між працівником і роботодавцем. Змістом трудових відносин є взаємні права та обов`язки сторін, а предметом таких відносин є робота, яку працівник зобов`язується виконувати за плату. При цьому, невиконання протягом тривалого часу працівником з тих або інших причин своїх трудових обов`язків свідчить про відсутність реальних трудових відносин між роботодавцем та працівником. Належні трудові відносини існують одразу у двох площинах - фактичній та юридичній. Відсутність роботи, яка фактично виконується працівником на умовах, передбачених трудовим договором, при юридично оформлених трудових відносинах, не відповідає нормам чинного законодавства та є підставою для розірвання трудового договору на вимогу працівника. У законодавстві про працю встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст. 36 та інших статтях КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: - припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку); - розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України); - розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗпП України); - розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст. 36, ст. 45 КЗпП України та ін.). Таким чином, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін. Припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов:1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору: 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права особи, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1, 2 ст. 5 ЦПК України), як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 377/169/20. У постанові від 19.09.2019 у справі № 233/2529/18 Верховний Суд, встановивши, що відповідач ні після отримання заяви позивача про розірвання трудового договору, ні після відкриття провадження у справі, не вчинив жодних дій, спрямованих на розірвання трудового договору, дійшов висновку, що відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем і відповідачем, ефективним і таким, що не суперечить закону буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. У справі суд встановив, що позивач перебуває у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Трудове законодавство передбачає можливість звільнення працівника за його ініціативою. При цьому, роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник та внести відповідні записи до трудової книжки працівника. Позивач бажає припинити трудові відносини з відповідачем, однак позивачу невідомо місце перебування відповідача оскільки остання не виходить на зв`язок, це позбавляє позивача можливості розірвати трудові відносини у спосіб, передбачений КЗпП України. Крім того, позивач не виконує трудових обов`язків з 24.02.2022, та заробітна палата їй не нараховується. Викладене свідчить, що за обставин, коли працівник позбавлений можливості розірвати трудовий договір з роботодавцем у порядку, передбаченому КЗпП України, то ефективним способом захисту порушеного права працівника буде ухвалення судом рішення про визнання трудових відносин між сторонами припиненими. Отже, права позивача підлягають захисту шляхом визнання трудових відносин з відповідачем припиненими за рішенням суду. Відповідно до статті 20 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон 2464) реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд. Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Порядок та строки подання відомостей, зазначених в абзацах першому - третьому цієї частини, встановлюються Пенсійним фондом за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення. Відомості про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, використовуються для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. Відповідно до п. 5 розділу І Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду від 18.06.2014 № 10-1, Реєстр застрахованих осіб забезпечує, зокрема, накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату, про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, відповідно до ст. 20 Закону 2464, зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. Так, в п. 4 розділу IV вказаного вище Положення зазначено, що внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду. Отже, саме в Реєстр застрахованих осіб вноситься інформація про трудові відносини працівника, саме дані цього реєстру використовуються органами загальнообов`язкового державного соціального страхування для постановки застрахованих осіб на облік та нарахування та сплату їм відповідних страхових виплат, і саме в цей реєстр вносяться відповідні зміни про застраховану особу на підставі рішення суду. Отже, зазначені дії вчиняються виключно органами Пенсійного фонду. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 968 грн 96 коп.

Outcome: approved