Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.03.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 3549524 в електронній формі, за яким позикодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 3900 грн. строком на 363 дні, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,99% в день. 26.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Профіт» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3549524 від 23.03.2023 року в загальній сумі 19890 грн., з якої: тіло кредиту 3900 грн., проценти 15990 грн. 09.09.2025 року ТОВ «ФК «Профіт» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Сіті Колект» відповідно до договору факторингу № ДО-20250909/001. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором № 3549524 від 23.03.2023 року не виконав, позивач просив стягнути з нього заборгованість за вказаним договором в сумі 19 890 грн., з яких: тіло кредиту 3900 грн., проценти 15 990 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. В тексті позову позивач просить розглядати справу без участі його представника та не заперечує проти винесення заочного рішення. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30.12.2025 року цивільна справа № 467/1900/25 передана за підсудністю до Баштанського районного суду Миколаївської області. 26.01.2026 року за відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, що вказує на відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію довіреності від 15.10.2025 року; копію договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3549524 від 23.03.2023 року; копію паспорту споживчого кредиту від 23.03.2023 року; копію Правил надання коштів та у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна»; копію договору відступлення прав вимоги від 26.10.2023 року; копію розрахунку заборгованості; копію повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК» від 28.02.2024 року; копію договору факторингу від 09.09.2025 року; копію акту прийому-передачі документації від 09.09.2025 року; копію платіжної інструкції від 17.09.2025 року; копію реєстру боржників до договору факторингу від 09.09.2025 року; копію договору про надання правової допомоги від 17.10.2025 року з додатками; копію платіжної інструкції № 711 від 01.12.2025 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 23.03.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 3549524 в електронній формі, за яким позикодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 3900 грн. строком на 364 дні, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 2 % в день. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту передбачалась в розмірі 32 292 грн. 26.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Профіт» був укладений договір відступлення права вимоги, за яким останній отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3549524 від 23.03.2023 року в розмірі 19 890 грн., з яких: тіло кредиту 3900 грн., проценти 15 990 грн. Заборгованість розрахована станом на 26.10.2023 року. 09.09.2025 року між ТОВ «ФК «Профіт» та ТОВ «ФК «Сіті Колект» був укладений договір факторингу № ДО-20250909/001, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3549524 від 23.03.2023 року в розмірі 19 890 грн., з яких: тіло кредиту 3900 грн., проценти 15 990 грн. Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснював погашення по кредиту. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 3549524 від 23.03.2023 року згідно з розрахунками первісного кредитора становить 19 890 грн., з яких: тіло кредиту 3900 грн., проценти 15 990 грн. Така заборгованість розрахована в межах визначеного в договорі строку кредитування. Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання належного виконання зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту та процентами за користування ним. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копію договору про надання правової допомоги від 17.10.2025 року з додатками; копію платіжної інструкції № 711 від 01.12.2025 року, копією довіреності. Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, відповідно до пропорційності, як основної засади цивільного судочинства, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не має значної складності щодо обсягу доказів та встановлення фактичних обставин спору, має типовий характер для справ про стягнення заборгованості за кредитом. Загальна ціна позову в даній справі становить 19 890 грн, натомість заявлені до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу 9 000 грн., що становить майже половину від ціни позову. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зафіксованої зокрема у рішеннях у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року та у справі «Гімайдуліна та інші проти України» від 10.12.2009 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. За такого, з врахуванням принципу пропорційності судових витрат предмету спору та ціні позову, з врахуванням критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсної необхідності, суд вважає, що пропорційними та необхідними будуть витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 5000 грн., яка підлягає розподілу між сторонами.

Outcome: approved