Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до Кам`янського районного суду Черкаської області із вказаним позовом до [PERSON] з підстав порушення відповідачем умов укладених договорів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 червня 2025 року та 27 травня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договори про надання коштів у кредит для задоволення власних потреб. 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 16/10/25, у відповідності до умов якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до фізичних осіб - боржників, в тому числі до [PERSON] за вказаними договорами. Оскільки до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 13 342,90 грн, яку відповідач добровільно не погашає, позивач просить суд стягнути зазначену суму заборгованості за кредитними договорами, сплачену суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн та 4 500,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 08 січня 2026 року ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; витребувано докази у АТ КБ «ПриватБанк» в порядку ст. 84 ЦПК України за клопотанням сторони позивача. Представник позивача Ткаченко Ю.О. надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечуючи проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, - шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем її проживання та шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача суд проводить заочний розгляд справи в порядку, передбаченому гл. 11 розділу III ЦПК України, та ухвалює заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до таких висновків. 03 червня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71842596, з додатком (таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит), згідно з яким відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 2000,00 грн строком на 30 днів з 03 червня 2025 року по 02 липня 2025 року, із процентною ставкою у розмірі 0,300% (фіксована), комісія за надання кредиту складає 15,00% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі становить 300,00 грн, у разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується пеня 4,00 %. З довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) ідентифікувалася при укладенні кредитного договору № 71842596 одноразовим ідентифікатором 51412, що мало місце 03 червня 2025 року о 18 год 14 хв 43 сек. Як вбачається з квитанції dd0ca778-afa5-4e53-92da-5b191869fccc, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» через ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» 03 червня 2025 року перерахувало на картку [PERSON] № [NUMBER] кошти в сумі 2 000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» від 06 листопада 2025 року за вих. № КД-000078182. Згідно з розрахунком суми заборгованості за період з 15 жовтня 2025 року по 30 грудня 2025 року за договором № 71842596 від 03 червня 2025 року [PERSON] має непогашену заборгованість в сумі 6 480,00 грн, з яких 2 000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 180,00 грн - сума заборгованості за процентами, 300,00 грн - сума заборгованості за комісією, 4 000,00 грн - сума заборгованості за пенею, 0,00 грн - сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування. Водночас 27 травня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір Кредитної лінії (Надійний) № 8351989, згідно з яким відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 1 700,00 грн строком на 360 днів з 27 травня 2025 року по 21 травня 2026 року, із процентною ставкою у розмірі 0,95% (фіксована), комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 293,25 грн, неустойка нараховується в розмірі 85,00 грн за кожен день понадстрокового користування кредитом. Довідкою про ідентифікацію, яка підготовлена ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», підтверджується, що [PERSON] ідентифікована цим товариством шляхом використання одноразового ідентифікатора 382608, що є аналогом електронного підпису та мало місце 27 травня 2025 року о 19 год 11 хв 23 сек. Згідно з довідкою ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» від 04 листопада 2025 року за вих. № КД-000075196 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» через ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» 27 травня 2025 року перерахувало на картку [PERSON] № [NUMBER] кошти в сумі 1 700,00 грн, номер платежу 7038аа4b-213e-4c0c-9b51-f74e5987f232. Відповідно до розрахунку суми заборгованості за період з 15 жовтня 2025 року по 30 грудня 2025 року за договором № 8351989 від 27 травня 2025 року [PERSON] має непогашену заборгованість в сумі 6 862,90 грн, з яких 1 700,00 грн - сума заборгованості тілом кредиту, 1 469,65 грн - сума заборгованості за процентами, 293,25 грн - сума заборгованості за комісією, 3 400,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0,00 грн - сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування. Згідно з витребуваною від АТ КБ «ПриватБанк» інформацією, наданою листом від 29 січня 2026 року за № 20.1.0.0.0/7-260127/78818-БТ, яка отримана за ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 08 січня 2026 року, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку 03 червня 2025 року зараховано 2 000,00 грн, 27 травня 2025 року - 1 700,00 грн, що підтверджується виписками по рахунку за періоди з 03 червня 2025 року по 06 червня 2025 року та з 27 травня 2025 року по 30 травня 2025 року. 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 16/10/2025, з додатками, у відповідності до умов якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до боржників за відповідним реєстром прав вимог. З платіжних інструкцій кредитового переказу коштів № 579939281.1 та № 579939282.1 від 20 жовтня 2025 року вбачається, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перерахувало на рахунок ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти за договором факторингу № 16/10/2025 від 16 жовтня 2025 року, згідно з Реєстром прав вимог. Згідно з Реєстром прав вимог № 16/10/25-02 від 16 жовтня 2025 року до договору факторингу № 16/10/2025 від 16 жовтня 2025 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 71842596 на суму 6 480,00 грн, з яких 2 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 180,00 грн - сума заборгованості за процентами, 300,00 грн - сума заборгованості за комісією, 4 000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0,00 грн - сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування. Водночас відповідно до Реєстру прав вимог № 16/10/25-01 від 16 жовтня 2025 року до договору факторингу № 16/10/2025 від 16 жовтня 2025 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 8351989 на суму 6 862,90 грн, з яких 1 700,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 469,65,00 грн - сума заборгованості за процентами, 293,25 грн - сума заборгованості за комісією, 3 400,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0,00 грн - сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування. Таким чином, дані спірні правовідносини виникли з кредитних договорів й договору факторингу; позивач доводить, що має місце порушення позичальником взятих на себе зобов`язань. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Кредитні договори були укладені в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року в справі № 234/8084/20. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Водночас одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відтак, враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені судовим розглядом фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як позичальник, має заборгованість за кредитними договорами, право вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що відповідач [PERSON] повністю чи частково виконала зобов`язання за кредитними договорами як перед позивачем у справі, так і перед первісним кредитором. Відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів, не надала заперечень стосовно факту укладення спірних договорів і не спростувала наявну заборгованість. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості підлягають до часткового задоволення: - за кредитним договором № 71842596 від 03 червня 2025 року в розмірі 2 480,00 грн, що складається із тіла кредиту - 2 000,00 грн, заборгованості за процентами - 180,00 грн, заборгованості за комісією - 300,00 грн; - за кредитним договором № 8351989 від 27 травня 2025 року в розмірі 3 462,90 грн, що складається із тіла кредиту - 1 700,00 грн, заборгованості за процентами - 1 469,65 грн, заборгованості за комісією - 293,25 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення пені/неустойки в сумі 4 000,00 грн за кредитним договором № 71842596 від 03 червня 2025 року та в сумі 3 400,00 грн за кредитним договором № 8351989 від 27 травня 2025 року, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок щодо аналізу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року в справі № 910/10901/23, який у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при застосуванні відповідних норм права. Згідно з правовим висновком, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23, дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи. Оскільки згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники у період воєнного стану звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) в кредитних зобов`язаннях, нарахування позивачем пені та неустойки за кредитними договорами № 71842596 від 03 червня 2025 року і № 8351989 від 27 травня 2025 року є безпідставними та неправомірними, відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 4 500,00 грн, суд зазначає. За правилами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження адвокатських повноважень та понесених позивачем витрат на правничу допомогу позивачем надано договір № 25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року з додатками; акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099 від 03 квітня 2018 року, ордер про надання правничої допомоги серії АХ № 1287257 від 03 вересня 2025 року; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 579939289.1 від 27 жовтня 2025 року, згідно з якою ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перерахувало кошти адвокату Ткаченко Ю.О. в сумі 144 000,00 грн за актом № 6ФП приймання наданої правничої допомоги від 23 жовтня 2025 року за договором про надання правничої допомоги № 25/08/25/ФП від 25 серпня 2025 року без ПДВ. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. У постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішенні «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на характер правовідносин у цій справі, яка є малозначною, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 3 000,00 грн, оскільки витрати саме на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог, - 1 078,93 грн (5942,90 х 2422,40 / 13342,90). На підставі ст.ст. 512, 626, 627, 615, 625, 634, 1054, 1077, 1082ЦК України, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»,

Outcome: partial