Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

06.08.2025 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.12.2024 близько 18-40 год на вул. Трипільській в м. Сміла відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , батько відповідачки, керуючи автомобілем «ВАЗ-21093» реєстраційний номер [NUMBER] , не впорався із керуванням та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де спричинив зіткнення із автомобілем «Рено» реєстраційний номер [NUMBER] (індивідуальний номерний знак «Sova») під керуванням [PERSON] , що рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП обидва водії, а також пасажири автомобіля «Рено» отримали тілесні ушкодження, автомобілі зазнали серйозних механічних пошкоджень. З приводу вказаної події відділом поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області проводилося досудове слідство (відомості внесені до ЄРДР 11.12.2024 під №12024250350001032) за ознаками кримінального правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, позивача залучено до провадження як потерпілого. [INFO] [PERSON] помер. В ході досудового слідства прийнято постанову про перекваліфікацію правопорушення на ч. 2 ст. 286-1 КК України, а постановою прокурора Смілянської окружної прокуратури від 09.07.2025 провадження в справі закрите у зв`язку з тим, що померла особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] , яка не повідомила позивача, як кредитора, про смерть батька та до якої пред`явлений позов як до спадкоємиці боржника. Заподіяна позивачеві шкода відповідачкою не відшкодована, у зв`язку із чим звернувся до суду із вимогою про стягнення із останньої матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в сумі 463156,00 грн, що є визначеною в ході проведення автотоварознавчого дослідження вартістю відновлювального ремонту автомобіля «Рено». Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 11.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання, встановлено учасникам справи строк для подання письмових заяв по суті справи. 19.09.2025 представником відповідачки надано до суду письмовий відзив, за змістом якого відповідачка проти задоволення позову заперечує. Відповідні заперечення обґрунтовує тим, що на час дорожньо-транспортної пригоди відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», відтак наявні підстави для отримання позивачем страхового відшкодування. За вказаних обставин покладення на страхувальника, що уклав договір обов`язкового страхування та сплатив відповідний платіж, відповідальності за заподіяну шкоду в повному обсязі, суперечить меті страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, з висновку експерта за результатами автотоварознавчого дослідження автомобіля «Рено» вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує його вартість до ДТП, у зв`язку із чим ремонт пошкодженого автомобіля є економічно необґрунтованим та існують підстави вважати транспортний засіб фізично знищеним, що залишено поза увагою експертом, залученим позивачем. При проведенні автотоварознавчого дослідження не визначено також вартість залишків транспортного засобу. В зв`язку із викладеним наполягає, що відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачеві, мало відбуватися виходячи із того, що транспортний засіб є фізично знищеним, відтак позивач повинен був передати залишки транспортного засобу відповідачеві як особі, яка відповідає за шкоду, цим самим набути право на відшкодування шкоди в розмірі вартості транспортного засобу до ДТП. З тексту відзиву слідує, що відповідачка не заперечує обставин ДТП та причетність до неї свого батька, [PERSON] , після смерті якого прийняла спадщину. Ухвалою суду від 18.12.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити на підставі доводів позовної заяви та інформації, викладеної в додатках, а також матеріалах досудового розслідування та копії спадкової справи. Представник відповідача в судовому засіданні вказував на безпідставність покладення на відповідачку повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, розмір якої визначний експертом, вказував, що за відсутності належним чином підтвердженої інформації про те, що автомобіль позивача є фактично знищеним, невизнання позивачем відповідної обставини, оцінки експертом вартості залишків транспортного засобу, в позові належить відмовити. Представник третьої особи, залученої судом, ПрАТ «СК «Еталон» в судові засідання не прибув, із письмовими заявами чи клопотаннями не звертався, однак на виконання ухвали суду про витребування доказів надав документи, що стосуються виплати страхового відшкодування на користь позивача [PERSON] за шкоду здоров`ю та матеріальний збиток, спричинені внаслідок ДТП. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в день ДТП їхав на передньому пасажирському сидінні автомобіля «Рено», яким керував позивач [PERSON] . Під час руху автомобіль, що рухався назустріч, перебуваючи в безпосередній близькості, близько 20 м, з`їхав на смугу, де рухався позивач, чим спричинив ДТП. Водій іншого автомобіля на прізвище « [PERSON] » мав ознаки сп`яніння. Внаслідок ДТП йому особисто заподіяні тілесні ушкодження, проходив стаціонарне лікування. Свідок [PERSON] показав, що їхав з м. Сміла в напрямку м. Черкаси в одному автомобілі із позивачем, перебував на задньому сидінні, слідкував за дорогою і впевнений, що [PERSON] рухався по належній смузі. Автомобіль, що рухався назустріч, з`їхав на смугу, де керував авто [PERSON] , чим спричинив ДТП. Внаслідок ДТП зазнав тілесних ушкоджень. Судовий експерт [PERSON] в судовому засіданні показав, що за дорученням позивача, до початку провадження в справі, виконав автотоварознавче дослідження автомобіля «Рено» після ДТП, що відбулася 10.12.2024, про що складений висновок експерта для подання його до суду. Під час виконання вказаного дослідження надав відповіді на питання щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля «Рено», а також вартості матеріального збитку, що заподіяний власнику автомобіля [PERSON] внаслідок ДТП, вартості автомобіля на дату ДТП, останні дві суми за наслідком проведених досліджень та розрахунків є рівними (по 440000,00 грн) та водночас не перевищують вартості відновлювального ремонту автомобіля. Така вартість визначена в розмірі 463156,00 грн і враховує відновлення автомобіля із використанням нових запасних частин. Вартість пошкодженого в ДТП автомобіля не визначалася, бо ініціатором проведення експертизи відповідне питання не ставилося. Під час судового провадження експерт висловив думку, що за обставинами даної справи, наявними відомостями та розрахунками, можливо визначити вартість залишків транспортного засобу «Рено» після пошкодження в ДТП 10.12.2024 і це не потребує проведення додаткової експертизи. Експерт доповнив власний висновок, обрахувавши вартість залишків автомобіля «Рено» після ДТП, що в даному разі є різницею між вартістю матеріального збитку, завданого власникові (440000,00 грн) та вартістю відновлювального ремонту (із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу 225145,13 грн). Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, спадкової справи №52/2025 та матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 11.12.2024 під №12024250350001032, проаналізувавши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить до наступного. 10.12.2024 близько 18-40 год по вул. Трипільській в м. Сміла відбулася ДТП, а саме [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ-21093» реєстраційний номер [NUMBER] , не впорався із керуванням та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де спричинив зіткнення із автомобілем «Рено» реєстраційний номер [NUMBER] (індивідуальний номерний знак «Sova») під керуванням [PERSON] , що рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП обидва водії, а також пасажири автомобіля «Рено» отримали тілесні ушкодження, автомобілі зазнали серйозних механічних пошкоджень. Станом на 10.12.2024 відповідальність особи, яка на законних підставах здійснює експлуатацію автомобіля «ВАЗ-21093» реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «СК «Еталон» за полісом №СА212079, а відповідальність водія автомобіля «Рено» реєстраційний номер [NUMBER] в АТ «СГ «ТАС». 11.12.2024 уповноваженою особою відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення що передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відомостями свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 03.01.2025. В ході досудового розслідування проведені слідчі дії оглянуте місце події, отримано акт хіміко-токсикологічного дослідження крові [PERSON] , допитано свідка [PERSON] , призначено та проведено транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизи, відтворення обстановки та обставин події, залучено до провадження як потерпілих та допитано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проведено судово-медичні експертизи для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що заподіяні останнім. 09.07.2025 склад кримінального правопорушення в провадженні перекваліфіковано із ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286-1 КК України, відповідні відомості внесені в ЄРДР, що підтверджується витягом. 09.07.2025 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 11.12.2024 під №12024250350001032 за ознаками кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України, закрите на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. Відомості про повідомлення будь-якій особі про підозру у вказаному кримінальному провадженні відсутні. 23.01.2025 [PERSON] звернулася до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] (народився [INFO] , помер [INFO] ), що підтверджується заявою, зареєстрованою під №83. 16.07.2025 [PERSON] звернулася до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується заявою, зареєстрованою під №1065. 16.07.2025 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із житлового будинку із господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що за адресою [ADDRESS] . Вказане свідоцтво зареєстроване під №1029. 16.07.2025 право власності [PERSON] на вказане вище нерухоме майно зареєстроване в державному реєстрі, що підтверджується витягом від 16.07.2025 №435619801. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 30.07.2025 в справі №703/4902/25, провадження 2-з/703/15/25, що набрала законної сили 30.07.2025, заяву [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено, накладений арешт на будинок за адресою [ADDRESS] , право власності на який зареєстроване за [PERSON] 25.07.2025 ПрАТ «СК «Еталон» складений страховий акт №3558/01/50/1, за яким визначено наявність підстав вважати подію ДТП за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] страховим випадком, здійснити виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 160000,00 грн за шкоду, заподіяну майну потерпілого. На підтвердження перерахування вказаних коштів страховиком особи, відповідальної за шкоду на користь постраждалого надано платіжні інструкції №19919 від 25.07.2025, №19936 від 28.07.2025, №19948 від 29.07.2025 на загальну суму 160000,00 грн. Крім того, страховиком на користь [PERSON] здійснено виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю в сумі 3655,29 грн (страховий акт №3700/03/50/1 від 13.08.2025 та платіжна інструкція №20165 від 13.08.2025). Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] , як на підставу своїх порушених прав, посилається на неможливість відшкодування шкоди безпосередньо особою, відповідальною за її завдання, [PERSON] , оскільки той помер, однак досудовим слідством зібрано достатньо доказів для повідомлення йому про підозру. У зв`язку з чим на підставі ст. 1218, 1231, 1281 має право на отримання відшкодування за рахунок відповідачки, яка є дочкою померлого [PERSON] , [PERSON] та належним чином прийняла спадщину, до складу якої увійшов відповідний обов`язок. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину (ч. 1, 4 ст. 1231 ЦК України). За ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України). Зі змісту наведених вище статей можна зробити висновок, що вони стосуються правовідносин, за яких сторона основного зобов`язання помирає, а її майно переходить до інших осіб - спадкоємців, які разом з цим майном набувають невиконане особисте боргове (грошове) зобов`язання спадкодавця, яке обмежується вартістю успадкованого майна (постанова ВП ВС від 25.06.2025 в справі № 761/382/21). Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи. За п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого. Повноваження прийняти рішення про закриття кримінального провадження із даної підстави належить прокуророві (абзаци третій, шостий частини четвертої статті 284 КПК України). За обставинами даної справи, постановою прокурора Смілянської окружної прокуратури від 09.07.2025 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 11.12.2024 під №12024250350001032 за ознаками кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України, закрите на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказане процесуальне рішення мотивоване тим, що в ході досудового слідства зібрано достатньо доказів для повідомлення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України, однак останній помер [INFO] . Відомості про оскарження чи скасування вказаної постанови, непогодження із закриттям кримінального провадження осіб, зазначених в ч. 10 ст. 284 КПК України в матеріалах досудового розслідування відсутні. За вказаних обставин суд вважає що відповідачка [PERSON] , яка після смерті батька, неправомірними діями якого позивачеві заподіяно, серед іншого, матеріальну шкоду, прийняла спадщину, до складу якої увійшло нерухоме майно, набула обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в межах вартості успадкованого майна. Визначаючи розмір відшкодування завданої шкоди, суд виходить з наступного. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник-особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Ст. 28 Закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. Згідно зі ст. 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За ст. 32 Закону №1961-IV шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або працездатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі, коли строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ. Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, 2015 року випуску, відтак станом на момент ДТП, перебував в експлуатації понад 9 років. Як вбачається із висновку експерта №106 від 03.06.2025 про оцінку автомобіля «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] , що виконаний експертом-автотоварознавцем [PERSON] , вартість автомобіля до ДТП 10.12.2024 складає 440000,00 грн, вартість матеріального збитку, що заподіяний його власнику 440000,00 грн. При цьому вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 463156,00 грн. Дана сума включає вартість відновлювального ремонту автомобіля із використанням нових запасних частин, що пояснено експертом в судовому засіданні. При цьому враховуючи термін експлуатації автомобіля, розрахунок втрати товарної вартості не застосовувався. Водночас, вартість відновлювального ремонту із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,55), складає 255145,13 грн. Останнє не включено до підсумкової частини висновку експерта, однак вказане дослідження, результати якого сторонами не заперечувалися, містить визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,55, а термін експлуатації автомобіля складає 9,8 років. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18), від 14.12.2021 у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Сторонами не заперечується, що станом на 10.12.2024 цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон». ПрАТ «СК «Еталон» на підставі страхового акту №3558/01/50/1, прийняте рішення про виплату страхового відшкодування [PERSON] в сумі 160000,00 грн, що визначена із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,46, позивачем вказаний розрахунок не оспорювався. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Водночас суд зазначає наступне. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 30.1-30.2 Закону №1961-IV). В даному випадку вартість відновлювального ремонту автомобіля «Рено» перевищує вартість транспортного засобу до ДТП. Вказана обставина вбачається із висновку експерта №106 від 03.06.2025, що підтверджено експертом під час роз`яснення його висновку в суді та не заперечувалася сторонами. Суд приходить до висновку, що ремонт автомобіля «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER] є економічно необґрунтованим, а автомобіль вважається фізично знищеним. Суду не були надані відомості про те, що при зверненні до страхової компанії позивач визнав належний йому автомобіль фізично знищеним та чи згоден був передати страховій компанії залишки свого транспортного засобу. Так само під час судового розгляду позивач не виказував власну позицію щодо того, чи є належний йому автомобіль «Рено» фізично знищеним, однак про наявність всіх підстав вважати саме таким чином, наполягала сторона відповідача та вказував судовий експерт. Відповідно до висновків, сформульованих ВС у постанові від 30.01.2019 у справі №753/21303/16-ц, у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з [PERSON] повної вартості відновлювального ремонту автомобіля «Рено», що був визначений експертом із врахуванням використання нових запасних частин. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-115бсв 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від ЗО жовтня 2019 року у справі 753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). За обставинами даної справи страховиком особи, відповідальної за заподіяну шкоду, прийняте рішення про відшкодування [PERSON] шкоди в розмірі 160000,00 грн, що є верхнім лімітом страхової виплати, що її може вчинити страховик станом на час виникнення відповідних правовідносин. Водночас розмір заподіяної позивачеві шкоди значно перевищує відповідну суму, відтак вбачаються підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1194 ЦК України. Отже відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону №1961-IV, і в разі передання залишків транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, позивач набував право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Водночас, позивач не висловив власного волевиявлення щодо такої передачі, транспортний засіб станом на день постановлення судового рішення залишається в його володінні, при цьому судом встановлено, що він має певну матеріальну цінність, відтак може бути реалізований, а позивачем отримане страхове відшкодування. За таких обставин покладення на відповідача відшкодування повної вартістю автомобіля до ДТП не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи підлягає стягненню різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди (вартість матеріального збитку) та вартістю залишків транспортного засобу, що вважається фізично знищеним, за вирахуванням отриманого страхового відшкодування, що складає: 440000,00 грн 184854,87 грн 160000,00 грн = 95145,13 грн. Отже позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відповідачка звільнена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 того ж Закону, наявні підстави для компенсування витрат відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відомості про наявність інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, сторонами не подано. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Станом на день постановлення рішення, обґрунтованого клопотання про скасування заходів забезпечення позову до суду не подавалося. Враховуючи викладене,

Outcome: partial