Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», в особі адвоката Усенка М.І., звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором №3324759 від 19.02.2021 року у розмірі 18 584,95 гривень, вирішити питання судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 19.02.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №3324759 (кредитний договір), за умовами якого останньому надано кредитні кошти в розмірі 5 500,00 гривень в безготівковій формі шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не внесено. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму та в порядку передбаченому умовами договору. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав виникла у зв`язку з чим заборгованість. 02.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», укладено Договір відступлення прав вимоги №73-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №3324759 від 19.02.2021 року, укладеному з відповідачем [PERSON] . Сума заборгованості відповідача становить 18 584,95 гривень, відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 року. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4 245,00 гривень; прострочена заборгованість за сумою відсотків 13 954,95 гривень; прострочена заборгованість за комісією 385,00 гривень. Відповідачу було направлено письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості, яка останнім була проігнорована. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.02.2026 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Рибаковим В.О. через систему «Електронний суд » до суду надано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просить позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. В обгрунтування зазначає, що вимога про стягнення відсотків в частині 13 954,95 гривень є незаконною. До того ж позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо розміру витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 гривень та вважає зазначений розмір завищеним та необгрунтованим. Просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом в сумі 6 082,00 гривень, з яких: 4 245,00 гривень за кредитом, 1 452,00 гривень заборгованість за відсотками, 385, 00 заборгованість за комісією та витрати на правову допомогу у сумі 3 000, 00 гривень. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» адвокат Усенко М.І. в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, надали відзив на позов. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.02.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №3324759 (кредитний договір), за умовами якого останньому надано кредитні кошти в розмірі 5 500,00 гривень, строком на 30 днів. За умовами кредитування дата повернення кредиту 21.03.2021 року, комісія за надання кредиту 385,00 гривень, яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово. Проценти за користуванням кредитом 1452,00 гривень, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користуванням кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Кредитні кошти надаються відповідачу шляхом переказу на картковий рахунок. За п.п.1.3, 1.4 Договору кредит надається строком на 30 днів з 19.02.2021. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 21.03.2021. П.2.3 Договору визначає пролонгацію кредитного договору. Пункти 2.2.2., 2.3.1.1, 2.3.1.2 Договору передбачають нарахування процентів з урахування пролонгації кредитного договору та умови продовження строку кредитування, проценти за користування кредитом протягом періоду пролонгації. Вказаний договір укладено в електронній формі. Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного Договору є Анкета-заява на кредит № 3324759 від 19.02.2021 року, що заповнена Відповідачем [PERSON] . Факт здійснення переказу грошових коштів відповідачу [PERSON] підтверджується платіжним дорученням №39938215 про перерахування кредитних коштів від 19.02.2021 року, згідно якої позикодавцем переказано 5 500,00 гривень на картковий рахунок [NUMBER] відповідача [PERSON] . Суд зазначає, що надані позивачем докази перерахування грошових коштів є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт перерахування позикодавцем грошових коштів відповідачу [PERSON] ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов?язання за договором у повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Проте відповідач [PERSON] свої кредитні зобов?язання належним чином не виконував, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 18584,95 гривень,з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4245 гривень, прострочена заборгованість за сумою відсотків 13954,95 гривень, прострочена заборгованість за комісією 385 гривень. Згідно з положеннями частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №3324759 від 19.02.2021 року, шляхом обміну електронними повідомленням, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти). Кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: - пропозиція про укладення кредитного договору (оферти), розміщена на сайті кредитора; - заявка сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором; - відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаного при його ідентифікації на сайті. Відповідач [PERSON] підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору, з яким він попередньо уважно ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Крім того, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення). Для підписання і укладення цього правочину був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір №3324759 від 19.02.2021 року підписано відповідачем [PERSON] відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим він акцептував пропозицію кредитодавця та уклав кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора «Z62958» на сайті кредитодавця, який отримав на свій мобільний телефон, що підтверджується довідкою про ідентифікацію [PERSON] . Отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За розрахунком заборгованості наданої позивачем загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №3324759 від 19.02.2021 року становить 18 584,95 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту (залишок по тілу кредиту) - 4 245,00 гривень; прострочена заборгованість за сумою відсотків (залишок по відсотках) 13 954,95 гривень; прострочена заборгованість за комісією (залишок по комісії) 385,00 гривень. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] з наданий стороною позивача розрахунком заборгованостей не погоджується, визнаючи лише проценти нараховані з 19.02.2021 р. по 21.03.2021р. в розмірі 1 452,00 гривні та зазначаючи, що оскільки термін дії договору закінчився 21.03.2021р., то проценти нараховані після вищезазначеної дати у розмірі 13 954,95 гривень є незаконними та стягненню не підлягають. Оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Проте, суд при вирішенні спору по суті відхиляє таку позицію представника відповідача, оскільки п.2.3 Договору визначає пролонгацію кредитного договору, від якої відповідач не відмовився. Відповідно до п.п. 2.2.2.,2.3.1.1, 2.3.1.2, які передбачають нарахування процентів з урахування пролонгації кредитного договору та умови продовження строку кредитування, проценти за користування кредитом протягом періоду пролонгації, відповідач зобов`язаний був сплачувати проценти за користування кредитом протягом продовження строку кредитування. Таким чином, суд при вирішенні спору по суті приймає до уваги розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви. 02.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», укладено Договір відступлення прав вимоги №73-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №3324759 від 19.02.2021 року, укладеного з відповідачем [PERSON] . Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 15.07.2025 року до Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] (1417) за кредитним договором №3324759 від 19.02.2021 року у загальному розмірі 18 584,95 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту (залишок по тілу кредиту) - 4 245,00 гривень; прострочена заборгованість за сумою відсотків (залишок по відсотках) 13 954,95 гривень; прострочена заборгованість за комісією (залишок по комісії) 385,00 гривень. Відповідач [PERSON] не виконав свого обов`язку ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем за договором №3324759 від 19.02.2021 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Позивачем направлено письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості Вих.20905277/478 від 15.07.2025 року, яка останнім була проігнорована. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений документ сформований в системі іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах,що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні,новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув право належного кредитора до відповідача [PERSON] за договором №3324759 від 19.02.2021 року. Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що факт набуття позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до відповідача [PERSON] підтверджений матеріалами справи. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 8 000,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року; копію акту №Д/317 наданих послуг від 24.07.2025 року, копію детального опису наданих послуг від 24.07.2025 року, копію ордеру серія ВС №1381377 від 02.07.2025 року. Відповідач [PERSON] просив суд про зменшення витрат на правничу допомогу до розміру 3 000, 00 гривень. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі№922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Чинне процесуальне законодавство встановило так і основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved