Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

10.12.2025 року до Березівського районного суду Одеської області звернулось з позовом Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області до [PERSON] про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів. 10.12.2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана для розгляду судді Римар І.А. Суд також вважає заначити, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями, постійним відключенням електроенергії та повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України. Ухвалою суду від 30.12.2025 року вказаний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 12.01.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. У своїй заяві представник позивача посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , призначено субсидію у розмірі 74.16 грн. від 01.02.2023 року. Довідкою відділу опрацювання документації №1 від 21.06.2024 року №10514/05-16 встановлено, що відповідачу надміру виплачена сума субсидії у розмірі 2286.26 грн, що утворилась за період з 01.02.2023 року по 30.09.2023 року у зв`язку з проведенням фінансової операції на суму, що перевищує 50000.00 грн. [PERSON] надсилався лист-повідомлення щодо добровільного повернення надміру отриманої суми субсидії, однак станом 18.09.2024 року відповідачем у добровільному порядку кошти не повернуто. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути зі [PERSON] суму надміру виплачених бюджетних коштів у розмірі 2286.26 грн. у вигляді житлової субсидії. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 04.05.2026 року. Представник позивача у судове засідання 04.03.2026 року не з`явилась, разом з тим на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.19-20). Відповідач відзив або заперечення на позов до суду не надала та в судове засідання 04.03.2026 року не з`явилась без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом надсилання на її адресу ухвали про відкриття провадження по справі та судової повістки про виклик до суду, однак конверт повернувся з відповідною відміткою (а.с.23), а тому на підставі ст.128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача не надходило. Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судові засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, врахувавши заяву представника позивача про розгляд справи без її участі, неявку відповідача, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України, визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17, від 11 березня 2020 року у справі №328/1056/19. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Виходячи з аналізу вищевказаних норм закону, повернення житлової субсидії можливо у випадках, коли особа навмисно подала або не подала недостовірні відомості, тобто в діях зазначеної особи має бути наявний прямий умисел, а саме намір ввести в оману орган державної влади. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 №1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України», починаючи з 1 грудня 2022 року призначення житлових субсидій здійснюється органами Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України продовжує утримання сум надміру виплачених житлових субсидій, рішення про які прийнято структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, районних у містах рад, згідно з актами приймання-передачі відповідних справ про одержувачів житлових субсидій. Питання призначення житлових субсидії врегульоване Положенням «Про порядок призначення житлових субсидій», яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848 (далі - Положення). Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення надміру виплаченої суми субсидії у розмірі 2286.26 грн. за період з 01.02.2023 року по 30.09.2023 року позивач посилається на те, що житлова субсидія нарахована [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак встановлено переплату такої субсидії у зв`язку з проведенням фінансової операції на суму, що перевищує 50000.00 грн., однак жодного доказу вказаного не надає та до позову не долучено. Більше того, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази та додатки до позовної заяви щодо наявності заборгованості, що також підтверджується копією позовної заяви, в яких в додатках зазначено: 1)довіреність на [PERSON] та 2) виписка ЄДР. Інших доказів в обґрунтування позову не надано. При цьому, ухвалою суду призначено судове засідання по справі, однак позивач надіслав заяву про розгляд справи за їх відсутності від 27.01.2026 року та знову в додатках зазначено:1) довіреність на [PERSON] та виписка з ЄДР. Інших доказів на обґрунтування позову не надано. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведений процесуальний обов`язок позивачем не виконаний, оскільки на підтвердження наявності надмірно сплаченої субсидії позивач взагалі не надав докази. Довідки відділу опрацювання документації № 1 від 21.06.2024 року № 10514/05-16, якою, за твердженнями позивача, встановлено надміру виплачена сума субсидії позивачем до матеріалів справи не надано, не надано розрахунку житлової субсидії та пільги, а також не надано доказів отримання [PERSON] пільги на житлово-комунальні послуги та протягом якого періоду вона надавалась. Вказані обставини дають суду підстави для висновку, що відповідачем, за відсутності доказів, не доведено правомірності стягнення надміру виплачених бюджетних коштів, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог. На підставі ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 133, 141, 223, 247, 263-265, 277-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed