Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 21жовтня 2025 року звернулося до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування своїх вимог ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» зазначає, що 05.03.2024 року о 13 год. 40 хв. в м. Рудки, Самбірського району Львівської області, по вул. Самбірська, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota», номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та пасажира [PERSON] , в наслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент його спричинення та помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років. На момент дорожньо транспортної пригоди, цивільно правова відповідальність власника автомобіля «Toyota», номерний знак [NUMBER] була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.217332835. Рідні потерпілого звернулися до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування від 28.03.2024 року. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 76680 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №00117266 від 07.05.2024 року. Посилаючись на зазначене, позивач вважає, що відповідач на підставі п. п. а) п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зобов`язаний відшкодувати суми сплаченого страхового відшкодування та просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування 76680 грн. та 3028 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадженняз повідомленням (викликом) сторін (а.с.247). В судове засідання сторони не з`явилися. При цьому представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» адвокат Сечко С.В. надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, який відбуває покарання в ДУ № Кагарлицька виправна колонія (№115), належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, відзив на позовну заяву не подав, клопотань, заяв від нього не надходило (а.с.33). На підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача у клопотанні. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10.03.2026 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України). Як встановлено судом вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2024 року по справі № 452/1477/24, який набрав законну силу 25.02.2025 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років (а.с. 4-6). Даним вироком суду встановлено, що [PERSON] 5 березня 2024 року о 13.40 год в м. Рудки по вул. Самбірська Самбірського району Львівської області, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Toyota-Corolla» із реєстраційним номером [NUMBER] із незареєстрованим причепом без номерного знаку, що був завантажений порізаною деревиною, на якому водночас перевозив пасажирів неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] поза пасажирською кабіною автомобіля, грубо порушив вимоги Р. 1 «Загальні положення» п. п. 1.5. (дії чи бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п. 1.10. (в частині значення термінів «дорожня обстановка» - сукупність факторів, що характеризується дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом «безпечна швидкість» - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах); Р. 2 «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» п. 2.3 Б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на їх зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом, п. 2.3. Д) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, п. 2.9. А) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Р. 12 «Швидкість руху» п. 12.1 під час вибору в уставлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним; Р. 21 «Перевезення пасажирів» п. 21.1 - дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення, п. 21.11 А) забороняється перевезення пасажирів поза кабіною автомобіля, у кузові автомобіля-самоскида, трактора, інших самохідних машин, на вантажному причепі, напівпричепі, в причепі-дачі, в кузові вантажного мотоцикла, - Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р., які виразились в тому, що він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння 2,89%, не вибрав безпечної швидкості, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в результаті чого, виконуючи маневр повороту праворуч на вул. Степана Бандери, допустив перекидання причепу на лівий борт, що призвело до випадіння та травмування пасажирів, які перебували під час руху на ньому, зокрема неповнолітній [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент його спричинення та помер на місці дорожньо-транспортної пригоди, потерпілі [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості з ознакою тривалого розладу здоров`я (а.с.4-6). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota-Corolla» із реєстраційним номером [NUMBER] , була застрахована в ПрАт СК «ПЗУ Україна» полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.217332835 (а.с7). [PERSON] 28.03.2024 року звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 8). Дану заяву було розглянуто, та визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі: свідоцтва про народження; свідоцтва про смерть № [NUMBER] ; свідоцтва про смерть № [NUMBER] ; заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування від 22.04.2024 року; страхового акту №40254/1 від 03.05.2024 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 76680 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №00117266 від 07.05.2024 року (а.с. 9-15). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулював Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (у редакції, чинній станом на день дорожньо-транспортної пригоди). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з пунктом 38.1.1. статті 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Аналогічну вимогу містить і п.п. а) п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720-IX, що передбачає, право зворотньої вимоги страховика після здійснення страхової виплати до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції. Суд зазначає, що оскільки вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2024 року по справі №452/1477/24 встановлено, що [PERSON] , на момент вчинення ДТП, керував транспортним засобом «Toyota-Corolla» із реєстраційним номером [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, то з останнього слід стягнути на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суму сплаченого страхового відшкодування (шкода пов`язана зі смертю [PERSON] ) в розмірі: 76680 (сімдесят шість гривень шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 3028 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжною інструкцією від 02 вересня 2025 року № 147636 (а.с. 3). Оскільки позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» задоволені у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved