Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, в якій просила визначити додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м.Вугледар Донецької області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що [INFO] на території м.Вугледар, Волноваського району, Донецької області помер [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, а саме 1/2 частка квартири [ADDRESS] , яка належала останньому відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № [NUMBER] , виданого 24.02.2001 року Управлінням житлово-комунального господарства Вугледарської міської ради народних депутатів. 18.09.2025 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цимбалюк К.В. із заявою про прийняття спадщини та видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . 18.09.2025 року нотаріусом було заведено спадкову справу № 30/25 та прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.09.2025 року №123/02-31, оскільки [PERSON] не подано відомості (інформацію) та документи, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON] , відсутні правові підстави для вчинення нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Підставою відмови є те, що Позивачем пропущено строк на прийняття спадщини. У зв`язку із зазначеним, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали подану позовну заяву, просили її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, тимчасова непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, тимчасові несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 357/8183/22. Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.11). [PERSON] 17 лютого 2010 року уклала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] » (а.с.6-7). 08 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище позивача після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.11 на звороті). Отже, позивач є донькою [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач в судовому засіданні зазначила, що вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте, проживала з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за місцем його реєстрації (а.с.75). [INFO] на території м.Вугледар, Волноваського району, Донецької області помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Вугледарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 17.11.2021 року (а.с.12). Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач [PERSON] звернулась лише 18 вересня 2025 року, що підтверджено копією заяви, поданої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Цимбалюк К.В. (а.с.59), тобто з пропуском встановленого частиною першою статті 1270 ЦК України. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.09.2025 року вбачається, що спадкова справа до майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , була заведена 18.09.2025 за №30/2025, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач [PERSON] звернулась лише 18 вересня 2025 року (а.с.100). На підтвердження поважності причин пропуску строку для подання зави про прийняття спадщини позивач в судовому засіданні зазначала, що після смерті батька, який помер [INFO] , у листопаді-грудні 2021 року перебувала у пригніченому стані, погано почувалась та хворіла. З січня 2022 по квітень 2022 року перебувала у місті Вугледар, після початку бойових дій та з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, позивач виїхала в місто Київ та 13.04.2022 року стала на облік як внутрішньо переміщена особа. Після переміщення Позивачка вважала, що через введення воєнного стану в Україні та ведення активних бойових дій в м.Вугледар, перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану та посилалась на зміни, які були визначені в п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». Таким чином позивач зазначила, що передбачений законом строк на прийняття спадщини остання вважає, що пропустила з поважних причин. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) де звернуто увагу на те, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Потрібно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22). Надаючи належну правову оцінку поданим позивачем доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] її батька [PERSON] , про те, що після смерті батька у листопаді-грудні 2021 року позивач перебувала у пригніченому стані, погано почувалась та хворіла, суд враховує, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів її хвороби у листопаді-грудні 2021 року, а тому відсутні підстави для висновку, що хвороба позивача була об`єктивною та непереборною перешкодою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30.07.2020 у справі 172/888/18. Інші посилання Позивачки про те, що вона вважала, що через введення воєнного стану в Україні та ведення активних бойових дій в м.Вугледар, перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану та посилалась на зміни, які були визначені в п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», також є неспроможними у зв`язку з наступним. Так, спадщина відкрилась 15 листопада 2021 року, тобто більше ніж за три місяці до проголошення в Україні воєнного стану, при цьому, перешкод для вчинення дій щодо прийняття спадщини, матеріали справи не містять. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Верховний Суд зауважував, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості постановою Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо регулювання строку на прийняття спадщини. Таким чином, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21, від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 520/15620/17, від 23 жовтня 2024 року у справі № 212/3555/23. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим, судом встановлено, що під час розгляду справи позивачкою не наведено та необґрунтовано поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій. Суд зазначає, що доводи позивачки, викладені в позові, не можуть бути підставою для визнання поважною причини пропуску такого строку, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги. У зв`язку із наведеним суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки обставини, якими обґрунтовані підстави позову, не свідчать про неможливість вчинення позивачкою дій з дня відкриття спадщини щодо прийняття спадщини. Доводи позивача про те, що саме у зв`язку із суперечливими положеннями закону, які протягом відведеного часу для прийняття спадщини декілька разів кардинально змінювались таким чином, що були не передбачуваними для позивачки та мали наслідком пропуску останньою строку для подачі заяви про прийняття спадщини, є безпідставними. Отже, позивач не надала безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що у силу статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed