Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №901274 від 25 липня 2023 року в загальному розмірі 173499,97 гривень, сплаченого судового збору в сумі 2662,4 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень. Позов мотивує тим, що 25 липня 2023 року між відповідачем і Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» було укладено кредитний договір №901274, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000 гривень, які повинен був повернути в строки і сплатити проценти відповідно до умов визначених в договорі. Первісний кредитор свої зобов`язання по договору виконав в повному обсязі. 21 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №21062024, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступає ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідач в зазначені строки умови договору не виконав, кредитні кошти у встановлені строки не повернув, а відтак позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова в електронній формі через систему «Електронний суд» 14 січня 2026 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19 січня 2026 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, вказаною ухвалою витребувано у Монобанк, емітент АТ «Універсал Банк» інформацію: чи була успішною транзакція, здійснена 25 липня 2023 рок, в сумі 25000 гривень на банківську картку № [NUMBER] , власником якої є [PERSON] (ІПН: [NUMBER] , дата народження: [INFO] ); чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] . 4 лютого 2026 року з АТ «Універсал Банк» надійшла витребувана інформація, зокрема, підтверджено, що транзакція, здійснена 25 липня 2023 року, в сумі 25000 гривень на банківську картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , була успішною, гроші кошти за цією транзакцією були зараховані на відповідний рахунок власника банківської картки № [NUMBER] . Представник позивача адвокат Усенко М.І., який діяв на підставі ордера серії ВС №1381377 від 2 липня 2025 року, в судове засідання не з`явився, в позові та в поданому клопотанні, яке надійшло на адресу суду через «Електронний суд» 24 лютого 2026 року, просив розгляд справи здійснювати у відсутності представника позивача, відносно ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання 17 лютого 2026 року та 5 березня 2026 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 25 липня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» і відповідачем було укладено кредитний договір №901274, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000 гривень строком на 352 дні, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2,2% річних від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, загальна вартість кредиту 212550 гривень (п. 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.7.1, 1.8.1, 3.1 договору). Виконання кредитором взятих на себе договірних зобов`язань підтверджується листом ТОВ Пейтек» від 20 жовтня 2025 року №20251020-5023 відповідно до якого 25 липня 2023 року здійснено переказ 25000 гривень, а також інформацією наданою АТ «Універсал Банк», що транзакція, здійснена 25 липня 2023 року, в сумі 25000 гривень на банківську картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , була успішною, гроші кошти за цією транзакцією були зараховані на відповідний рахунок власника банківської картки № [NUMBER] . При цьому, як з вбачається з укладеного договору в такому вказано саме цей номер картки [NUMBER] для здійснення переказу коштів (п. 2.1 договору). 21 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №21062024, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступає ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Отже, позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором. Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом норми ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За правилами ст.ст. 1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору відповідачем належним чином не виконані, передбачені договором кредиту заборгованості не погашені. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов`язані з видачею кредитних коштів на користь відповідача, що стверджується копіями описаних вище договорів. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №21062024 від 21 червня 2024 року, позивач набув грошової вимоги до відповідача у сумі 173499,97 гривень з яких: заборгованість за тілом кредиту 24999,96 гривень; заборгованість за відсотками 148500,01 гривень. Крім того, вказаний розмір заборгованості також підтверджується розрахунком заборгованості, долученим до позову. Зі сторони відповідача будь-яких заперечень з приводу отримання кредиту по вищеописаному договору не надходило, доказів виконання взятих на себе зобов`язань по зазначених договорах суду не надано. Вказана загальна вартість кредиту 212550 гривень, була відповідачу відома, оскільки така вказана як в укладеному кредитному договорі так і в паспорті кредиту. Відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим з останнього слід стягнути в користь позивача заборгованості за кредитним договором №901274 від 25 липня 2023 року в розмірі 173499,97 гривень з яких: заборгованість за тілом кредиту 24999,96 гривень; заборгованість за відсотками 148500,01 гривень. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану вище заборгованість, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до положень ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Частинами 1, 2 ст. 141 Кодексу визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та АО «Апологет» 1 липня 2025 року укладено договір про надання правової допомоги №0107, складено опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги та акт наданих послуг, відповідно до яких адвокатом витрачено 6 годин 30 хвилин вартістю 8000 гривень. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень та судового збору в розмірі 2662,4 гривень, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача.

Outcome: approved