Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Короткий зміст заявлених вимог Представник позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк») Попов Є.В. звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 68 213,15 грн та судових витрат. В обгрунтування позову зазначається, що 17.05.2021 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було підписано Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, яку слід розуміти як кредитний договір № 002/10226655-CK_SB. Згідно умов Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, Відповідач просив відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у національній валюті. Позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 26 500 гривень), а саме надані кредитні кошти з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом 37 %; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Крім того, з 23.08.2023 [PERSON] є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] , який відкрито до Угоди № 21993 (надалі Кредитний договір). Позичальнику було надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 100 000 гривень), а саме надані кредитні кошти в сумі 19 320,48 грн. Процентна ставка за встановленим кредитним лімітом 27 %; строк користування 46 місяців з автоматичною пролонгацією; цільове призначення кредиту на споживчі потреби. Кредитні кошти Відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитних договорах, що підтверджується відповідними Виписками. Отже, Позивач, свої обов`язки за Кредитними договорами виконав в повному обсязі. Разом із тим, умови вищезазначених Кредитних договорів Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договорами строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на дату даного звернення залишається непогашеною. Станом на 02.09.2025, заборгованість за кредитним договором № 002/10226655-CK_SB від 17.05.2021, становить 41 978,95 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 24 487,51 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 17 491,44 грн. Також, станом на 02.09.2025, заборгованість за Заявою-договором № 21993 від 23.08.2023 (кредитна заборгованість) становить 26 234,20 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 19 320,48 грн; заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена) 6 913,72 грн. Загальна сума заборгованості по обох договорах становить 68 213,15 грн. Виклад позиції відповідача: Факт отримання кредитних коштів відповідачем не заперечується. Разом з тим, не погоджується із розміром заявленої до стягнення заборгованості, зокрема в частині нарахованих процентів, штрафів, пені та інших платежів. Вважає, що розмір штрафних санкцій є надмірним та неспівмірним із сумою основного боргу. На підставі ст. 551 Цивільного кодексу України, просить суд зменшити розмір неустойки (штрафів, пені) як такої, що є явно завищеною. Зазначає, що матеріальне становище є складним, дохід обмежений, є дитина віком 9 років, що унеможливлює одноразове погашення заявленої суми. У разі задоволення позову, просить суд відповідно до ст. 263 ЦПК України, надати розстрочку виконання рішення суду строком на 18 місяців із щомісячним платежем 2 000,00 грн. Водночас, зазначає, що не ухиляється від виконання зобов`язань та має намір поступово погасити заборгованість. Рух справи, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.02.2026 від відповідача [PERSON] до суду через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшов відзив на позовну заяву. 27.02.2026 від представника позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» Попова Є.В. до суду через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшла відповідь на відзив. 27.02.2026 відповідач [PERSON] подав заяву, в якій просить врахувати складне матеріальне становище відповідача та надати розстрочку виконання рішення суду строком на 18 місяців із щомісячним платежем 2 000,00 грн. 02.03.2026 відповідач [PERSON] подав заяву, в якій зазначає про реальний намір поступового погашення заборгованості та просить надати розстрочку. 05.03.2026 до суду надійшли заперечення позивача, просить відмовити відповідачу в задоволенні вимог, викладених у відзиві. Представник позивача АТ «Таскомбанк» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в прохальній частині позову зазначив: провести розгляд даної справи без участі представника АТ «Таскомбанк». Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. В матеріалах справи наявні докази належного повідомлення відповідача, зокрема, поштовий конверт з відміткою про повернення "адресат відсутній за вказаною адресою", що згідно з усталеною практикою Верховного Суду вважається належним повідомленням. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Крім того, відповідач має наявний зареєстрований Електронний кабінет ЄСІТС. Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, та те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.05.2021 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було підписано Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, яку слід розуміти як кредитний договір № 002/10226655-CK_SB. Згідно умов Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, відповідач просив відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у гривні. Підписавши Заяву-договір від 17.05.2021, відповідач підтвердив, що погодився з усіма пунктами цієї Заяви-договору, ознайомився з умовами Договору, Тарифами, Правилами користування електронним платіжним засобом, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту у Мобільному додатку (а.с. 10-11). Крім того, 23.08.2023 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено Угоду про надання кредиту «рефінансування» № 21993, відповідно до умов якої банк надає клієнту кредит на умовах передбачених кредитним договором про надання кредиту «рефінансування», а клієнт зобов`язується використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору про надання кредиту «рефінансування» та повернути банку кредит у терміни, встановлені кредитним договором про надання кредиту «рефінансування» (п. 2.1. Угоди). Сума кредиту 19 320,48 грн. Тип кредиту кредит. Визначення кредиту здійснюється в межах доступного ліміту послуги «розстрочка» (п. 2.2. Угоди). Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від умов користування кредитом та становить: пільгова процентна ставка 27 % річних від суми кредиту, що застосовується в період строку кредиту, зазначеного в п. 2.4. Угоди; звичайна процентна ставка 0,32 % в день (116,8 % процентів річних) від суми простроченого кредиту, що застосовується в період прострочення та нараховується як плата за кредит, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (п. 2.3. Цгоди). Строк кредиту 48 місяців, з кінцевим терміном повернення 23.08.2027 (включно) (п. 2.4. Угоди) (а.с. 58-65). В додатку № 1 до Угоди про надання кредиту «рефінансування» № 21993 від 23.08.2023 сторонами погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту «рефінансування» для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 62-65). Виписки по особовим рахункам кредитного договору № [NUMBER] на ім`я відповідача [PERSON] за період з 23.08.2023 по 02.09.2025 та по особовим рахункам кредитного договору № 002/10226655-CK_SB за період з 17.05.2021 по 02.09.2025 свідчить про рух платежів (користування відповідачем кредитними коштами, поповнював рахунок, розраховувався у терміналах) в межах кредитного ліміту наданого позивачем (а.с. 15-19, 32-43). Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. АТ «Таскомбанк» свої зобов`язання за кредитними договорами № 002/10226655-CK_SB та № 21993 виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим, станом на 02.09.2025, заборгованість за кредитним договором № 002/10226655-CK_SB, становить 41 978,95 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 24 487,51 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 17 491,44 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 14). Також, станом на 02.09.2025, заборгованість за Заявою-договором № 21993 становить 26 234,20 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 19 320,48 грн; заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена) 6 913,72 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 70). Загальна сума заборгованості за кредитними договорами становить 68 213,15 грн. Частиною першою статті 627 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Одним із видів договорів, є договір приєднання, яким відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач не надав даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до ст. 617 ЦК України. Отже, 1) заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 002/10226655-CK_SB, становить 41 978,95 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 24 487,51 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 17 491,44 грн; 2) заборгованість за Заявою-договором № 21993 становить 26 234,20 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 19 320,48 грн; заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена) 6 913,72 грн. Загальна сума заборгованості за кредитними договорами становить 68 213,15 грн. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З урахуванням встановленого та положень вказаних норм, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та має непогашену заборгованість. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та принцип змагальності, та те, що відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого існує у відповідача заборгованість: 1) за кредитним договором № 002/10226655-CK_SB у розмірі 41 978,95 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 24 487,51 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 17 491,44 грн; 2) за Заявою-договором № 21993 у розмірі 26 234,20 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 19 320,48 грн; заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена) 6 913,72 грн, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 002/10226655-CK_SB у розмірі 41 978,95 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 24 487,51 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 17 491,44 грн; та за Заявою-договором № 21993 у розмірі 26 234,20 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 19 320,48 грн; заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена) 6 913,72 грн, тобто позовні вимоги АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Стосовно заяви [PERSON] про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 129 - 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічні положення закріплені в статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. В той же час, згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Отже, максимальний термін на який суд може розстрочити виконання судового рішення становить 12 місяців. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. Верховний Суд у постанові від 11.10.2019 у справі № 810/4643/18 зазначив, що це питання суд вирішує із врахуванням конкретних обставин а справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, [PERSON] в обгрунтування заяви про розстрочення виконання майбутнього рішення суду посилається на те, що матеріальне становище є складним, дохід обмежений, є дитина віком 9 років, що унеможливлює одноразове погашення заявленої суми, у зв`язку з чим, просить надати розстрочку виконання рішення суду строком на 18 місяців із щомісячним платежем 2 000,00 грн. Водночас, зазначає, що не ухиляється від виконання зобов`язань та має намір поступово погасити заборгованість. На підтвердження скрутного матеріального становища відповідач надає довідку про доходи, зокрема, сукупний розмір доходу за звітний 2025 рік становить 99 990,93 грн. Суд враховує обставини наведені відповідачем щодо матеріального становища, бажання боржника повернути заборгованість позивачу, шляхом розстрочення виконання судового рішення, суд вважає за можливе заяву [PERSON] задовольнити частково та застосувати розстрочку виконання рішення суду строком на 12 місяців. Питання про розподіл судових витрат між сторонами щодо судового збору, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 622,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial