Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1436701 від 13 квітня 2024 року, посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань за договором споживчого кредиту. Як убачається з матеріалів справи, 13 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 1436701, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші грошові зобов`язання у строки та порядку, визначені умовами договору. Згідно з пунктом 9.2 кредитного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. Умовами пункту 7.1 договору передбачено, що договір укладається з використанням інформаційно-комунікаційної системи товариства шляхом ідентифікації споживача в особистому кабінеті, зокрема шляхом введення одноразового ідентифікатора, що визнається електронним підписом споживача відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Позивач зазначає, що укладення кредитного договору відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію». Введення відповідачем одноразового ідентифікатора, надісланого на його номер мобільного телефону, підтверджує прийняття ним умов договору в повному обсязі та свідчить про належне волевиявлення сторін щодо укладення правочину в електронній формі. На підтвердження факту укладення кредитного договору та його умов позивачем до матеріалів справи долучено копію Договору про надання споживчого кредиту № 1436701 від 13.04.2024 року, копію Додатку № 1 до договору, довідку про ідентифікацію споживача, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, надання кредитних коштів здійснювалося у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача з використанням реквізитів його платіжної картки № [NUMBER] . На підтвердження виконання первісним кредитодавцем своїх зобов`язань щодо перерахування коштів позивачем надано повідомлення про перерахування коштів за договором. Разом із тим, як зазначає позивач, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. У порушення вимог статей 509, 526, 1054 Цивільного кодексу України відповідач не здійснював платежі, передбачені умовами договору, не повернув суму отриманого кредиту та не сплатив проценти за користування кредитними коштами у встановлені строки, унаслідок чого утворилася заборгованість. Позивач зазначає, що строк користування кредитом сплинув, однак заборгованість у повному обсязі відповідачем погашена не була, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом з метою захисту порушених прав та законних інтересів кредитора. Станом на дату подання позову загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 1436701 від 13.04.2024 року становить 158 950,00 грн, з яких: 22 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 125 950,00 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 11 000,00 грн заборгованість за штрафними санкціями; заборгованість за комісією відсутня. Крім того, судом встановлено, що 28 листопада 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 28112024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними первісним кредитодавцем, у тому числі й за кредитним договором № 1436701 від 13.04.2024 року, укладеним з [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора у зобов`язанні та отримало право вимагати від відповідача виконання грошових зобов`язань за зазначеним кредитним договором. Позивач також зазначає, що до звернення до суду відповідачу було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості, однак вимоги кредитора залишилися без задоволення. Інших позовів до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав позивачем не подавалося, заходи забезпечення доказів або позову не вживалися. У зв`язку з викладеним позивач просить суд прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі та ухвалити рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 158 950,00 грн, а також судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача просив розглядати справи у його відсутність, позов підтримує. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заперечив у повному обсязі, подавши до суду відзив на позовну заяву, вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами. У поданому до суду відзиві відповідач зазначив, що позивач не довів належним чином ані факту укладення кредитного договору, ані факту отримання відповідачем грошових коштів, ані набуття позивачем статусу належного кредитора у спірних правовідносинах. Зокрема, відповідач звернув увагу суду на те, що позовна заява підписана представником позивача, однак поданий до матеріалів справи ордер не містить конкретної назви суду, в якому надається правнича допомога, що, на думку відповідача, не відповідає вимогам процесуального закону та правовим висновкам Верховного Суду. У зв`язку з цим відповідач вважає, що повноваження представника позивача належним чином не підтверджені. Крім того, відповідач зазначив, що позивач не надав належних доказів переходу до нього права грошової вимоги за кредитним договором. На підтвердження укладення договору факторингу позивачем подано лише копію договору та витяг з реєстру боржників, однак відсутні докази фактичної сплати грошових коштів первісному кредитору, акт приймання-передачі кредитної справи, а також повний реєстр прав вимоги, що, на переконання відповідача, унеможливлює встановлення реального переходу прав кредитора саме у спірному зобов`язанні. Відповідач також заперечив факт належного укладення кредитного договору в електронній формі. На його думку, надані позивачем паперові копії електронних документів не можуть вважатися належними доказами укладення договору, оскільки не містять електронних підписів сторін, відсутні технічні дані щодо використання одноразового ідентифікатора, не подано журналів подій інформаційної системи кредитодавця, а також інших відомостей, які б дозволяли ідентифікувати особу відповідача як підписанта електронного договору. Відповідач зазначив, що оригінал електронного документа суду не надано, а тому відповідно до вимог статті 100 ЦПК України такі докази не можуть бути покладені в основу судового рішення. Крім того, відповідач указав на відсутність належних доказів фактичного перерахування грошових коштів на його банківський рахунок. Подані позивачем повідомлення та розрахунок заборгованості, на переконання відповідача, не є первинними бухгалтерськими документами та не підтверджують виникнення кредитного зобов`язання у розумінні статей 1046 та 1054 Цивільного кодексу України. Окремо відповідач заперечив проти розміру заявлених до стягнення процентів та штрафних санкцій. Він зазначив, що нарахування неустойки у період дії воєнного стану прямо заборонене пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим вимога про стягнення штрафу є незаконною. Також відповідач вказав, що розмір процентів, заявлений позивачем, не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», який встановлює обмеження щодо максимальної денної процентної ставки, а отже умови договору в цій частині є нікчемними. З урахуванням наведеного відповідач вважав, що позивач не довів наявність між сторонами дійсних кредитних правовідносин, не підтвердив обсяг та склад заборгованості, а також не надав належних доказів своїх вимог, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» Усенко М.І. у відповіді на відзив відповідача наполягав на повному задоволенні позовних вимог та зазначив, що доводи відповідача є безпідставними, такими, що не підтверджені належними доказами, і спрямовані виключно на ухилення від виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Позивач указав, що кредитний договір № 1436701 від 13 квітня 2024 року було укладено між первісним кредитодавцем ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем у передбаченій законом електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». За твердженням позивача, використання одноразового ідентифікатора підтверджує волевиявлення відповідача на укладення договору, його ознайомлення з істотними умовами кредитування, графіком платежів, реальними витратами за кредитом та наслідками невиконання зобов`язань. Позивач наголосив, що в матеріалах справи наявні докази належної ідентифікації відповідача, зокрема довідка про ідентифікацію клієнта, яка містить персональні дані відповідача, його реєстраційний номер облікової картки платника податків, дату народження, номер мобільного телефону, на який було надіслано одноразовий ідентифікатор, а також сам ідентифікатор, використаний при підписанні договору. За вказаними даними можливо однозначно встановити особу, яка підписала електронний кредитний договір. Також позивач зазначив, що подання до суду паперової копії електронного договору відповідає вимогам частин третьої та четвертої статті 100 ЦПК України, а відсутність візуального відображення одноразового ідентифікатора на друкованій копії є технічною особливістю та не впливає на юридичну силу електронного оригіналу договору, який зберігається у позивача в електронній формі з дотриманням вимог щодо цілісності та незмінності. Щодо доводів відповідача про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, позивач зазначив, що відповідно до умов пункту 2.1 кредитного договору кошти надавалися у безготівковій формі шляхом перерахування на платіжну картку відповідача із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, без відкриття окремого банківського рахунку. У зв`язку з цим банківські виписки з рахунку відсутні, що не свідчить про ненадання кредиту. При цьому позивач звернув увагу суду на обмеження доступу до банківської інформації, яка становить банківську таємницю, та зазначив, що подання таких доказів можливе виключно шляхом їх витребування судом. Позивач також заперечив доводи відповідача щодо відсутності у нього права вимоги, зазначивши, що 28 листопада 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 28112024, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 1436701 від 13.04.2024 року. На підтвердження цього до матеріалів справи долучено договір факторингу, витяг з реєстру боржників, акт приймання-передачі реєстру боржників, а також платіжні документи, що підтверджують оплату за договором факторингу. Позивач зазначив, що такі документи відповідають вимогам статей 512, 514 Цивільного кодексу України та є належними доказами правонаступництва. Щодо нарахування процентів та штрафних санкцій позивач вказав, що розмір та порядок їх нарахування прямо передбачені умовами кредитного договору, з якими відповідач погодився під час його укладення. Розрахунок заборгованості здійснено первісним кредитором відповідно до умов договору, а загальний розмір заборгованості підтверджується детальним розрахунком, поданим до матеріалів справи. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, зазначивши, що такі витрати документально підтверджені договором про надання правничої допомоги, ордером, актами наданих послуг та детальним описом виконаних робіт, а їх розмір є розумним, співмірним складності справи та відповідає ринковій вартості юридичних послуг. З урахуванням викладеного позивач наполягав, що подані ним докази є достатніми, належними та допустимими для встановлення факту укладення кредитного договору, надання кредитних коштів, переходу права вимоги та наявності заборгованості, у зв`язку з чим просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 с.247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом встановлено, що 13 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 1436701, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші грошові зобов`язання у строки та порядку, визначені умовами договору. Згідно з пунктом 9.2 кредитного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. Умовами пункту 7.1 договору передбачено, що договір укладається з використанням інформаційно-комунікаційної системи товариства шляхом ідентифікації споживача в особистому кабінеті, зокрема шляхом введення одноразового ідентифікатора, що визнається електронним підписом споживача відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Позивач зазначає, що укладення кредитного договору відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію». Введення відповідачем одноразового ідентифікатора, надісланого на його номер мобільного телефону, підтверджує прийняття ним умов договору в повному обсязі та свідчить про належне волевиявлення сторін щодо укладення правочину в електронній формі. На підтвердження факту укладення кредитного договору та його умов позивачем до матеріалів справи долучено копію Договору про надання споживчого кредиту № 1436701 від 13.04.2024 року, копію Додатку № 1 до договору, довідку про ідентифікацію споживача, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, надання кредитних коштів здійснювалося у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача з використанням реквізитів його платіжної картки № [NUMBER] . На підтвердження виконання первісним кредитодавцем своїх зобов`язань щодо перерахування коштів позивачем надано повідомлення про перерахування коштів за договором. Разом із тим, як зазначає позивач, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. У порушення вимог статей 509, 526, 1054 Цивільного кодексу України відповідач не здійснював платежі, передбачені умовами договору, не повернув суму отриманого кредиту та не сплатив проценти за користування кредитними коштами у встановлені строки, унаслідок чого утворилася заборгованість. Позивач зазначає, що строк користування кредитом сплинув, однак заборгованість у повному обсязі відповідачем погашена не була, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом з метою захисту порушених прав та законних інтересів кредитора. Станом на дату подання позову загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 1436701 від 13.04.2024 року становить 158 950,00 грн, з яких: 22 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 125 950,00 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 11 000,00 грн заборгованість за штрафними санкціями; заборгованість за комісією відсутня. Крім того, судом встановлено, що 28.11.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 28112024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними первісним кредитодавцем, у тому числі й за кредитним договором № 1436701 від 13.04.2024 року, укладеним з [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора у зобов`язанні та отримало право вимагати від відповідача виконання грошових зобов`язань за зазначеним кредитним договором. Позивач також зазначає, що до звернення до суду відповідачу було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості, однак вимоги кредитора залишилися без задоволення. Інших позовів до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав позивачем не подавалося, заходи забезпечення доказів або позову не вживалися. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений договором. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як вбачається із матеріалів справи відповідачем [PERSON] при укладенні кредитного договору № 1436701 від 13.04.2024 року використовувався електронний підпис з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. 28.11.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу № 28112024, у відповідності до умов якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» їх прийняло, до боржників, вказаних у Акті прийому-передачі Реєстру Боржників. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № 28112024 від 28.11.2024, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 116 563 грн. 86 коп. Таким чином, враховуючи встановлені обставини та положення зазначених вище норм права, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору № 28112024 від 28.11.2024, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] . Згідно з статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд критично оцінює доводи відповідача щодо неналежного підтвердження повноважень представника позивача у зв`язку з відсутністю в ордері конкретної назви суду. Як убачається з матеріалів справи, позовну заяву подано та підписано представником позивача на підставі договору про надання правничої допомоги та ордера, які у своїй сукупності підтверджують наявність повноважень на представництво інтересів позивача у судах України. Сам по собі формальний недолік ордера, за відсутності будь-яких сумнівів щодо реального волевиявлення сторін договору про надання правничої допомоги та фактичного здійснення представництва, не може бути підставою для висновку про відсутність у представника відповідних повноважень. Такий підхід відповідає принципам доступу до правосуддя та правової визначеності, а також усталеній судовій практиці щодо недопустимості надмірного формалізму у цивільному процесі. Доводи відповідача про відсутність факту укладення кредитного договору суд вважає необґрунтованими. Як встановлено судом, кредитний договір № 1436701 від 13.04.2024 року укладений між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статей 639 ЦК України, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Матеріали справи містять належні та допустимі докази ідентифікації відповідача як сторони договору, зокрема довідку про ідентифікацію клієнта, персональні дані відповідача, відомості про номер мобільного телефону, на який надсилався одноразовий ідентифікатор, а також умови договору та додатки до нього. Сукупність зазначених доказів дає суду підстави дійти висновку, що саме відповідач вчинив дії, спрямовані на укладення кредитного договору, та прийняв його умови. Посилання відповідача на відсутність у матеріалах справи «оригіналу електронного документа» є необґрунтованими, оскільки відповідно до частин третьої та четвертої статті 100 ЦПК України подання паперової копії електронного доказу допускається і така копія має юридичну силу, якщо інше не доведено стороною, яка її заперечує. Жодних доказів фальсифікації чи недостовірності поданих позивачем документів відповідачем суду не надано. Суд відхиляє заперечення відповідача про відсутність доказів фактичного перерахування кредитних коштів. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору надання кредиту здійснювалося у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку відповідача. Надане позивачем повідомлення про перерахування коштів у поєднанні з умовами договору, відсутністю доказів повернення коштів або заперечень відповідача у період дії договору, свідчить про належне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань. При цьому відповідач не скористався правом заявити клопотання про витребування банківських документів, не надав доказів неперерахування коштів та не довів обставин, на які посилається, що суперечить вимогам статті 81 ЦПК України. Суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо відсутності у ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» статусу належного кредитора. Як убачається з матеріалів справи, 28.11.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 28112024, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача. Факт правонаступництва підтверджується договором факторингу, актом приймання-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників та платіжними документами щодо виконання договору факторингу. Відповідно до статей 512, 514, 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не потребує згоди боржника та не звільняє останнього від обов`язку виконання зобов`язання. Таким чином, позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах. Розрахунок заборгованості, поданий позивачем, судом перевірений та визнаний обґрунтованим. Відповідач не надав альтернативного розрахунку та не спростував правильність нарахування заявлених сум. Доводи відповідача про незаконність нарахування процентів і штрафних санкцій суд відхиляє, оскільки їх розмір та порядок нарахування прямо передбачені умовами кредитного договору, з якими відповідач погодився під час його укладення. Вказані умови договору не визнані судом нікчемними чи недійсними у встановленому законом порядку. Згідно з розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача станом на звернення до суду із позовом складає 158950 грн. 00 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 22 000 грн. 00 коп., 125950 грн. 00 коп. заборгованості за відсотками, 11 000 грн. заборгованість за штрафом. Дана сума заборгованості встановлена на підставі наданих доказів і ніким не оспорюється. Зважаючи, що неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором привело до порушення прав кредитора, тому порушене право підлягає поновленню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1436701 від 13.04.2024 року в сумі 158950 грн. 00 коп. Питання розподілу судових витрат суд вирішує в порядку визначному ст.141 ЦПК України. За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому стягненню з відповідача підлягає судовий збір у повному обсязі у розмірі 2 422 грн 40 коп. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 8 000,00 грн. суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем надано докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, а саме: договір № 0107 про надання правової допомоги від 01.07.2025, копія витягу із замовлення до Договору про надання правової допомоги «0107 від 01.07.2025, детальний опис наданих послуг від 08.10.2025 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, докази про перерахування гонорару в розмірі 8 000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 8000,00 грн. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного та

Outcome: approved