Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 2858383, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у строки та на умовах, визначених договором. Позивач зазначає, що укладення кредитного договору здійснювалося в електронній формі через інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця за допомогою веб-сайту або мобільного застосунку «CreditPlus». Ідентифікація позичальника відбувалася шляхом входу до особистого кабінету та підтвердження дій одноразовим ідентифікатором (кодом), направленим на номер мобільного телефону позичальника, що, на думку позивача, відповідає вимогам законодавства України щодо укладення електронних договорів. Згідно з умовами договору кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника. Строк користування кредитом становив 360 днів. Позивач вказує, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, тоді як відповідач належним чином своїх зобов`язань не виконала, у встановлені договором строки кредитні кошти не повернула та проценти за користування кредитом не сплатила, внаслідок чого утворилась заборгованість. Крім того, позивач зазначає, що 26 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про відступлення права вимоги № 26032021, відповідно до якого право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором № 2858383, було передано новому кредитору. У подальшому, 23 травня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір відступлення права вимоги № 23/05/24, за умовами якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Позивач зазначає, що станом на день подання позову відповідачем не погашено заборгованість за кредитним договором, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості становить 16400,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 11400,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. Позивач зазначає, що після переходу до нього права вимоги жодних штрафних санкцій, пені, комісій чи інших додаткових нарахувань відповідачу не нараховувалося. У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 16400,00 грн заборгованості за кредитним договором, а також 2422,40 грн судового збору та 9000,00 грн витрат на правничу допомогу. Також позивач просить розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та здійснити розгляд справи за відсутності представника позивача. Ухвалою суду від 22.12.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подала. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомленим про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.113 Розділу V Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Відповідно до наказу ДСА «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України» від 20.08.2019 № 814, у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, складання внутрішнього опису здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній). Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 31 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2858383, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у строки та на умовах, визначених договором. Згідно з умовами договору строк користування кредитом становив 360 днів, а надання кредитних коштів здійснювалося у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника. Укладення договору здійснювалося в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця за допомогою веб-сайту або мобільного застосунку «CreditPlus», з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, направленим на номер мобільного телефону відповідача. Оцінюючи доводи позивача щодо укладення електронного договору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, що містить обов`язкові реквізити документа. Згідно зі ст. 8 вказаного Закону юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Частинами 1, 3, 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом направлення пропозиції (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) іншою стороною. Відповідно до ч. 12 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний правочин може бути підписаний, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Отже, використання одноразового ідентифікатора, який надсилається на номер мобільного телефону особи, є одним із передбачених законом способів підтвердження волевиявлення особи на укладення електронного договору. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на веб-сайті кредитодавця, введення одноразового коду підтвердження та зазначення реквізитів банківської картки здійснила дії, спрямовані на укладення кредитного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір у письмовій (електронній) формі. З наданих позивачем доказів убачається, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти у передбаченому договором розмірі, що підтверджується матеріалами справи. Водночас відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, кредитні кошти у встановлений строк не повернула та проценти за користування кредитом не сплатила. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов договору. Отже, невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення кредитних коштів свідчить про порушення нею умов кредитного договору. Судом також встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 2858383 неодноразово відступалося. Так, 26 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги № 26032021, відповідно до якого до нового кредитора перейшли права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором № 2858383. Надалі 23 травня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір відступлення права вимоги № 23/05/24, відповідно до якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивач як новий кредитор набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2858383. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на день звернення до суду загальний розмір заборгованості становить 16400,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 11400,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. При цьому позивач зазначає, що після переходу до нього права вимоги жодних штрафних санкцій, пені чи інших додаткових платежів не нараховувалося. Відповідачем доказів погашення заборгованості або заперечень щодо її розміру суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору, надання відповідачу кредитних коштів, набуття позивачем права вимоги за договором та наявність у відповідача заборгованості. За таких обставин суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16400,00 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн, суд враховує положення ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких розмір витрат на професійну правничу допомогу визначається на підставі договору про надання правничої допомоги та підтверджується відповідними доказами. Оскільки позивачем надано договір про надання правничої допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг, суд приходить до висновку про наявність підстав для вирішення питання щодо розподілу зазначених судових витрат відповідно до вимог процесуального закону. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved