Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

16.07.2025р. до суду надійшов вищевказаний позов представника позивача, яким він просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20.05.2021 за №26316 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грисюк О.В. про стягнення з позивачки на користь ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" заборгованості . Свої вимоги позивача мотивує тим, що позивач не погоджується з наявністю в неї заборгованості перед відповідачем, а вказаний виконавчий надпис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами ст.88 ЗУ «Про нотаріат», і, як наслідок, не підлягає виконанню, жодної вимоги про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором та можливе стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, позивач не отримував, а приватний нотаріус Грисюк О.В., не перевіривши факт отримання боржником такої вимоги, унеможливив отримання обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису від особи, що заявником зазначена боржником, та склав виконавчий напис лише на підставі наданих ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" невідомих позивачу раніше документів, справжність яких є сумнівною, тобто, без належних документальних доказів про безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, з чого вбачаються обґрунтовані сумніви у безспірному характері заборгованості позивача. У судове засідання позивач та її представник не прибули, заявою просять позов розглянути без їх участі. Представник у судове засідання також не прибув, про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином, не надав суду будь-яких заяв чи заперечень щодо предмету і підстав позову та поважності причин неявки до суду. Треті особи - приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. - також були про розгляд справи повідомлені належним чином, але до суду не прибули і не надали суду будь-яких заяв. Тому фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши вимоги позову, вивчивши додані до нього документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд обгрунтовано дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу з даних банкінг-системи стало відомо про арешт її коштів, та, у подальшому, відвідавши відділення банку, отримала пояснення, що рахунок заблоковано на підставі постанови приватного виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Бю у виконавчому провадженні ВП №67237000 від 02.07.2025 року.(а.с.9-13). Звернувшись до суду з вищевказаними позовними вимогами, представник позивача посилається на те, що нотаріус при вчинені виконавчого напису 20.05.2021р, за №2631 не переконався належним чином у безспірному розмірі суми, що підлягає стягненню за написом з позивача на користь стягувача, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат», Постановою КМУ 29.06.1999р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, який набрав чинності 07.03.2012р. Частиною 1 ст.1 ЗУ «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст.1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування був визнаний судом незаконним та нечинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що стягувачем було направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання з зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором позивачем був отриманий, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати пояснення або оспорити вимоги, або ж виконати їх, що, разом з вимогами вищезазначеного позову, - не свідчить про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Таким чином, оскільки позивач не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди, крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому суд дійшов висновку, що в нотаріуса були відсутні підстави вважати безспірними розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та відсотків, що зазначені у написі. Відповідно до ч.1ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. А, відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - є обґрунтованими та доведеними, і такими, що підлягають задоволенню. Щодо звільнення від сплати судового збору. Частиною 3 ст.42 ЗУ Про захист прав споживачів передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом, а, ч.3 цієї ж статті зазначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняються споживачі у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, тому, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, та, оскільки вимоги позову задоволені, - з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1331,20грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved