Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Петрука В.А. звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач перебували з 27.04.2017 року у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули право власності на спірне майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та транспортний засіб Nissan Qashqai, 2009 року випуску, VIN-код [NUMBER] . Зазначене нерухоме та рухоме майно було зареєстровано за відповідачем. На підставі наведеного, просить суд, провести поділ спільного майна подружжя, а саме: визнати за нею право власності на частини квартири [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на частини транспортного засобу Nissan Qashqai, 2009 року випуску, VIN-код [NUMBER] , стягнути судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 17 листопада 2025 відповідач через свого представника адвоката Рущака В.М. подав зустрічний позов, де просив прийняти зустрічний позов до розгляду та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] його матері [PERSON] . 24 листопада 2025 представником позивача Петруком В.А. було подано відзив на зустрічний позов, в якому заперечує щодо прийняття зустрічного позову, вважає його не обгрунтованим та заперечує щодо викладених у ньому фактів. 09 грудня 2025 протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання представника відповідача адвоката Рущака В.М. щодо залишення зустрічного позову без розгляду. 12 грудня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області відмовлено у прийнятті визнання позову представником відповідача. 21 січня 2026 на адресу суду від представника позивача адвоката Петрука В.А. надійшла заява про зміну позовних вимог, а саме просить змінити другу позовну вимогу та викласти в такій редакції:стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на вказаний транспортний засіб у сумі 159045 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сорок п`ять) гривень 00 копійок, яка прийнята судом. 09 лютого 2026 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача Петрук В.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, провести поділ спільного майна подружжя, а саме: визнати за [PERSON] право власності на частини квартири [ADDRESS] , автомобіль Nissan Qashqai просив залишити за відповідачем [PERSON] та стягнути з нього грошову компенсацію на користь позивача. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Рущак В.М. вказав, що визнає частково позовні вимоги., а саме: в частині права власності по частини квартири [ADDRESS] визнати за сторонами у справі, автомобіль Nissan Qashqai просив залишити за відповідачем [PERSON] .. Заслухавши думку учасників, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 27.04.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] . Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 своєї постанови №11 від 22.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова Пленуму ВСУ №11) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. За час перебування у шлюбі позивач та відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2019, набули у спільну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35,9 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м.(а.с.13-14). Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за відповідачем. Також судом встановлено, що сторонами за час шлюбу набуто транспортний засіб легковий автомобіль марки Nissan Qashqai, 2009 року випуску, VIN-код [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем (а.с.9). Обсяг вищезазначеного спільно нажитого майна під час перебування позивача та відповідача у шлюбі не заперечується сторонами, є спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України). Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що спірна квартира придбана під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. За даними технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 2019 року, загальна площа квартири 35,9 кв.м, житлова площа 17,5 кв.м та складається з: кімната 17,5 кв.м, кухня 8,8 кв.м, санвузол -0,9 кв.м., коридор 4,1 кв.м, ванна кімната 2.5 кв.м., балкон 2,1 кв.м. (а.с. 28-29). А тому суд доходить до висновку, щодо задоволення вимоги позивача про визнання за [PERSON] право власності на частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що сторонами за час шлюбу набуто транспортний засіб легковий автомобіль марки Nissan Qashqai, 2009 року випуску, VIN-код [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем [PERSON] (а.с. 9) За таких обставин, спірний автомобіль слід визнати спільною сумісною власність сторін. Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу Nissan Qashqai, 2009 року випуску, VIN-код [NUMBER] його ринкова вартість складає 318090,00 грн.. В судовому засіданні сторонине висловлювали заперечень щодо визначеної у справі вартості спірного майна. Подані до суду докази вартості об`єктів нерухомості сторонами не оспорювалися, клопотань про призначення судової експертизи з метою визначення їх ринкової вартості не заявлялося. За таких обставин суд виходить із погодженої сторонами вартості спірного майна при вирішенні питання про його поділ. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль із виплатою їй грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля. На підставі ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами ч. 1ст. 16ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. На підставі ч. 3ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Суд зазначає, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу (ч. 3 ст. 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (абз. 1 ч. 2 ст. 364 ЦК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України) /див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.10.2024 у справі № 757/58282/21, провадження № 61-4866св24). Системне тлумачення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Відповідний висновок висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.11.2020 у справі № 662/1069/17 (провадження № 61-22889св19), від 18.10.2022 у справі № 369/13810/20 (провадження № 61-6591св22). Таким чином, присуджуючи позивачу грошову компенсацію замість її частки на вказаний автомобіль, суд виходить із того, що вказана річ є неподільною, автомобіль використовується відповідчем, а також те, що відповідач не заперечує під час поділу майна подружжя автомобіль виділити у приватну власність [PERSON] . Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] право власності на автомобіль із виплатою [PERSON] грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля в розмірі 159045,00 грн. підлягають задоволенню. Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] в користь позивача, слід стягнути 7594,92 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved