Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

[PERSON] , який діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] грошові кошти в розмірі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду; стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] грошові кошти в розмірі 53200 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] , з 09.07.2014 проходив службу в ОВС, за час служби зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, неодноразово нагороджувався за сумлінне несення служби, за високі показники в роботі, особисті та ділові якості. Таким чином спосіб життя позивача, особисті та ділові його якості склали у його колег по роботі, родичів, близьких, знайомих і просто громадян, які його знали особисто, враження як про добропорядну, ввічливу, надійну, законослухняну людину, яка завжди готова прийти на допомогу у важку хвилину, що в свою чергу не могло не відзначитись на його способі життя, відносинах між рідними, знайомими, колегами по роботі. Такий свій авторитет, позитивну думку про себе і про членів своєї сім`ї [PERSON] , здобувався на протязі тривалого свідомого свого життя. В той же час, весь здобутий авторитет на протязі всього життя [PERSON] , його ділова репутація, досягнення у роботі та у житті, були безповоротно знищені внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності та як наслідок затримання. Зокрема, 22.03.2016 органом досудового розслідування прокуратурою Львівської області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 42016140000000041 за фактом незаконного використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації. 16.08.2016 [PERSON] у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 42016140000000041 від 22.03.2016, заступником начальника першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області Незнайком С.В., за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури слідчого управління прокуратури Львівської області [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 359 КК України, а саме у незаконному використанні спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації. 19.08.2016 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Крім того, 19.08.2016 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова [PERSON] відсторонено від посади оперуповноваженого Дрогобицького ВП НУ НП у Львівській області. Відсторонення від посади неодноразово продовжувалося та тривало до травня 2017 року. 07.06.2016 ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова, надано дозвіл на обшук: службового кабінету [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; вдома за адресою: [ADDRESS] ; службових автомобілів та приміщень. 20.05.2017 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України та призначено покарання у виді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень. 06.12.2017 ухвалою апеляційного суду Львівської області у справі № 442/5716/16-к вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.05.2017 скасовано, а кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, закрито на підставі ст. 284 ч.1 п.3 КПК України, у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпано можливості їх отримати. 05.12.2018 постановою Верховного Суду Касаційного кримінального суду у справі № 442/5716/16-к ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06.12.2017 щодо [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 05.11.2020 ухвалою апеляційного суду Львівської області у справі № 442/5716/16-к вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.05.2017 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. 15.12.2023 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 442/5716/16-к [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України та виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення. 24.06.2024 ухвалою апеляційного суду Львівської області у справі № 442/5716/16-к вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 15.12.2023 відносно [PERSON] залишено без змін. 09.04.2025 постановою Верховного Суду Касаційного кримінального суду у справі № 442/5716/16-к ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24.06.2024 відносно [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Таким чином, в підсумку [PERSON] перебував під слідством та судом з серпня 2016 року по квітень 2025 року, за такий тривалий час під слідством та судом [PERSON] перебував під емоційним тиском, відчував пригнічення, зазнав моральних переживань, був змушений з`являтись до слідчого та суду, брати участь у судових засіданнях, що порушило звичний розклад життя. Окрім цього, за цей час [PERSON] було протиправно відсторонено від посади, застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, в його службовому кабінеті, автомобілі та вдома проведено безпідставні обшуки. Таким чином, з моменту порушення кримінального провадження відносно [PERSON] , затримання його, останньому було завдано непоправної моральної шкоди, яка полягала в тому, що його як працівника правоохоронних органів незаконно звинуватили у вчиненні злочину, що призвело до безповоротної втрати його авторитету як правоохоронця, який сумлінно якраз боровся із злочинністю, [PERSON] , назавжди втратив свою ділову репутацію, як законослухняна людина, вірний товариш серед знайомих та родичів. Такі ж моральні переживання та втрати понесли всі його члені сім`ї, яким потрібно було пояснювати чому їх чоловік, батько, син, який працював в правоохоронних органах, мав високі здобутки на роботі, опинився під слідством та судом за вчинення злочину. З огляду на вказане в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. Ухвалою від 22.01.2026 в зазначеній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.02.2026, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 09.02.2026 представник Львівської обласної прокуратури подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. 09.02.2026 представник Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. 11.02.2026 представник позивача на спростування доводів викладених відповідачами у відзивах, подав відповіді на відзиви. 16.02.2026 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, повя`заних із розглядом даної справи то клопотання про відшкодування таких буде подане протягом 5-ти днів. Представник Львівської обласної прокуратури Подолячек С.В. заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві, покликаючись на їх безпідставність та необгрунтованість. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки. Вислухавши доводи представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається): суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, що не суперечить приписам ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України, та повинна бути застосована судом при вирішенні даної справи. Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що 22.03.2016 органом досудового розслідування прокуратурою Львівської області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 42016140000000041 за фактом незаконного використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації. 16.08.2016 [PERSON] у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 42016140000000041 від 22.03.2016, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 359 КК України, а саме у незаконному використанні спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації. 20.05.2017 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України та призначено покарання у виді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень. 06.12.2017 ухвалою апеляційного суду Львівської області у справі № 442/5716/16-к вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.05.2017 скасовано, а кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, закрито на підставі ст. 284 ч.1 п.3 КПК України, у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпано можливості їх отримати. 05.12.2018 постановою Верховного Суду Касаційного кримінального суду у справі № 442/5716/16-к ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06.12.2017 щодо [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 05.11.2020 ухвалою апеляційного суду Львівської області у справі № 442/5716/16-к вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.05.2017 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. 15.12.2023 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 442/5716/16-к [PERSON] визнано невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України та виправдано за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення. 24.06.2024 ухвалою апеляційного суду Львівської області у справі № 442/5716/16-к вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 15.12.2023 відносно [PERSON] залишено без змін. 09.04.2025 постановою Верховного Суду Касаційного кримінального суду у справі № 442/5716/16-к ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24.06.2024 відносно [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода. Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, що не суперечить приписам ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен врахувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнала позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Згідно з ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до правової позиції, висвітленої в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 161/13343/18, провадження № 61-13483св19 зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом було встановлено, що за час незаконного перебування під слідством та судом, позивач зазнав істотної моральної шкоди у вигляді психічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через надуманість обвинувачення. Моральна шкода, завдана [PERSON] органами досудового розслідування внаслідок вчинених останніми протиправних та незаконних дій полягає у тому, що до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач [PERSON] , займав відповідальну посаду в ОВС, працював на посаді оперуповноваженого Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області, до нього застосовувались особливі вимоги, як до працівника правоохоронного органу і внаслідок незаконного його звинувачення у вчиненні тяжких злочинів, дану роботу, а так само і свій авторитет та репутацію як чесного правоохоронця. [PERSON] зазнав значних психічних хвилювань від утвердження правоохоронними органами в очах оточуючих абсолютної недовіри до його слів. Намагання органів досудового розслідування будь-якими засобами визнати його винним значно впливало на його нервову систему та сприяло його істотному розладу. Від триваючих психічних хвилювань і переживань позивач не здатний був займатись будь-якими звичними для життя справами, нормально спілкуватись з рідними, друзями, колегами та іншими людьми, під час спілкування з якими він почував себе невпевненим, з`явилось відчуття неповноцінності по відношенню до інших людей. Позивач, остерігаючись безпідставного громадського осуду, упродовж декількох років намагався уникати будь-якого спілкування зі своїми знайомими та колегами. У нього з часом виникали постійні хвилювання за неправильне сприйняття ними цих подій та появи у них негативного ставлення, що як він вважає, непоправно зашкодило його репутації як добропорядної та законослухняної людини. Ці хвилювання не зникли і до цього часу. Навіть довгоочікуваний виправдальний вирок не спростував в очах людей думки про такі безпідставні звинувачення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що [PERSON] перебував під слідством та судом 8 років 7 місяців 23 дні, а тому з огляду на вказане, суд прийшов до переконання, що [PERSON] правомірно оцінює спричинену моральну шкоду в розмірі 1 500 000 грн., а не як мінімальну визначену законом у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за один місяць перебування під слідством та судом. Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення позивача як обвинуваченого. Таким чином, суд приходить до висновку, що з Львівської обласної прокуратури підлягає стягненню на користь позивача спричинена йому моральна шкода органами досудового розслідування та прокуратури за час перебування останнього під слідством та судом. У абз. 1 п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції (254к/96-ВР) судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. У п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно зі ст. ст. 25, 43 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845. Згідно п.35 Порядку, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пп. 3, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. З огляду на викладені норми, стягнення з Державного бюджету України повинно відбуватись на користь позивача через Державну казначейську службу України. Таким чином, враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, яку він зазнав у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури за час перебування під слідством та судом, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Під час перебування під судом і слідством позивач [PERSON] був змушений звернутись за юридичною допомогою та відповідно, понести обґрунтовані витрати на правову допомогу. Позивач у позові зазначає, що ним під час перебування під судом і слідством понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 53200 грн. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Дослідивши надані позивачем докази та враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджено понесені [PERSON] обґрунтовані витрати на правову допомогу в розмірі 36900 грн., які стягнути в його користь.

Outcome: approved