Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Представник позивача Тараненко А.І. через систему «Електронний Суд» звернувся в Сихівський районний суд м. Львова з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 288539355, укладеним між [PERSON] та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 23.04.2023 року, у розмірі 28915 грн 20 коп., яка складається з 6000 грн заборгованості за тілом кредиту, 22915 грн 20 коп. заборгованості за відсотками. Мотивував позовні вимоги тим, що [PERSON] звернувся до ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і уклав 23.04.2023 року кредитний договір № 288539355 шляхом підписання такого одноразовим ідентифікатором MNV377SF, отримавши грошові кошти у розмірі 6000 грн строком на 13 днів (з можливістю продовження строку кредитування) зі сплатою 2,10 % на день. Вказав, що [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилася згадана заборгованість. Зазначив, що на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткових угод № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31.12.2021 року, № 31 від 31.12.2022 року, № 32 від 31.12.2023 року, укладених між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТзОВ «Таліон Плюс», а також згідно з реєстром прав вимоги № 232 від 06.06.2023 року, останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року. На підставі договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 року, укладеного між ТзОВ «Таліон Плюс» і ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а також згідно з реєстром прав вимоги № 1 від 27.05.2024 року, останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року. 29.05.2025 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до якого, а також згідно з реєстром божників до вказаного договору, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити, а судові витрати, які складаються з 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу стягнути з відповідача.Крім цього, долучив клопотання про витребування у АТ «Універсал Банк» інформації, що містить банківську таємницю. Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 20.06.2025 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Жовківського районного суду Львівської області, які надійшли 08.08.2025 року. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області матеріали цивільної справи повернуто Сихівському районному суду м. Львова з метою вірного визначення підсудності, які надійшли 25.11.2025 року. Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 26.11.2025 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області, які надійшли 23.12.2025 року. Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.12.2025 року позовну заяву залишено без руху, стороні позивача надано десятиденний строк для усунення недоліків, описаних у такій. 29.12.2025 року представником позивача Поляков О.В. подано заяву, якою усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. Ухвалою від 29.12.2025 року клопотання представника позивача ТзОВ «ФК «ЕЙС» Тараненко А.І. про витребування доказів задоволено. Витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю. Уповноважено представника позивача ТзОВ «ФК «ЕЙС» Тараненко А.І. на отримання у АТ «Універсал Банк» витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати відповідачу, докази чого надати суду. Вказана ухвала представником позивача не виконана. 16.02.2026 року директором ТзОВ «ФК «ЕЙС» Поляков О.В. подано заяву, згідно мотивів якої просив скерувати згадану вище ухвалу засобами поштового зв`язку, а також уповноважити його на отримання у АТ «Універсал Банк» витребуваних доказів у зв`язку із смертю представника Тараненко А.І. Ухвалою від 16.02.2026 року витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю. Уповноважено представника позивача ТзОВ «ФК «ЕЙС» Поляков О.В. на отримання у АТ «Універсал Банк» витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати відповідачу, докази чого надати суду. Вказана ухвала представником позивача не виконана. Ухвалою від 09.03.2026 року стягнуто з позивача ТзОВ «ФК «ЕЙС» штраф в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 908 грн. 40 коп., за невиконання ухвал Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.12.2025 року та 16.02.2026 року. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», відповідачу [PERSON] надано одноразовий ідентифікатор MNV377SF. Судом встановлено, що 23.04.2023 року [PERSON] уклав з ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 288539355 шляхом підписання такого та паспорту споживчого кредиту електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора MNV377SF, внаслідок чого отримав грошові кошти у розмірі 6000 грн строком на 13 днів (з можливістю продовження строку кредитування) зі сплатою 2,10 % на день. Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року, що підтверджується довідкою ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 23.05.2025 року та листом АТ «Універсал Банк» № Е/2159 від 02.06.2025 року. У відповідності до первинних документів, а саме розрахунку, виданого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідача перед первісним кредитором станом на 06.06.2023 року становить 13180 грн 80 коп. та складається з 6000 грн заборгованості за тілом кредиту, 7180 грн 80 коп. заборгованості за відсотками. 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, а також додаткові угоди № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року, відповідно до умов яких первісний кредитор ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Таліон Плюс» свої права вимоги за кредитними договорами, останнє з яких сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. У пункті 1.3 розділу 1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року сторони погодили, що Право вимоги означає всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з реєстру прав вимоги № 232 від 06.06.2023 року, ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило на користь ТзОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року, заборгованість за яким становить 13180 грн 80 коп. та складається з 6000 грн заборгованості за тілом кредиту, 7180 грн 80 коп. заборгованості за відсотками. Як вбачається з розрахунку заборгованості ТзОВ «Таліон Плюс» станом на 27.05.2024 року, заборгованість відповідача за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року становить 28915 грн 20 коп. та складається з 6000 грн заборгованості за тілом кредиту, 22915 грн 20 коп. заборгованості за відсотками. 27.05.2024 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до умов якого ТзОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» свої права вимоги за кредитними договорами, останнє з яких сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. Згідно з реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2024 року, ТзОВ «Таліон Плюс» відступило на користь ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року, заборгованість за яким становить 28915 грн 20 коп. та складається з 6000 грн заборгованості за тілом кредиту, 22915 грн 20 коп. заборгованості за відсотками. 29.05.2025 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «ФК «ЕЙС» свої права вимоги за кредитними договорами, останнє з яких сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. Згідно з реєстру боржників до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року вбачається, що ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило на користь ТзОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року, заборгованість за яким становить 28915 грн 20 коп. та складається з 6000 грн заборгованості за тілом кредиту, 22915 грн 20 коп. заборгованості за відсотками. Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Водночас, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року у розмірі 28915 грн 20 коп., яка складається з 6000 грн заборгованості за тілом кредиту, 22915 грн 20 коп. заборгованості за відсотками, однак належних та допустимих доказів на підтвердження правильності здійснення нарахувань відсотків за користування кредитними коштами після 06.05.2023 року, а також відповідності вказаних нарахувань умовам кредитного договору № 288539355 від 23.04.2023 року, суду не надано. Крім цього, подальше нарахування ТзОВ «Таліон Плюс» процентів за користування грошовими коштами за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року є безпідставним, оскільки до матеріалів позову не надано доказів на підтвердження права даної юридичної особи на здійснення даної діяльності. З цього приводу слід вказати, що згідно п. 2.3 кредитного договору № 288539355 від 23.04.2023 року, сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 6000 грн одразу після укладення договору, орієнтована дата повернення якого 06.05.2023 року. В п. 7.1 кредитного договору № 288539355 від 23.04.2023 року, передбачено, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтною періоду кредитування 06.05.2023 року, а саме протягом 13 днів від дати отримання першого траншу позичальником. Зі змісту пунктів 3.1, 3.2 кредитного договору № 288539355 від 23.04.2023 року встановлено, що позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 13 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та періоду пільгової реструктуризації оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Водночас, відповідачем [PERSON] протягом дисконтного періоду та періоду пільгової реструктуризації не здійснено оплати всіх фактично нарахованих процентів, у зв`язку із чим строк кредитування не міг бути пролонгованим. Зазначення у кредитному договорі № 288539355 від 23.04.2023 року необхідності сплати відповідачем процентів у розмірі 2,98 % після завершення дисконтного періоду, не відповідає вимогам закону, оскільки після 06.05.2023 року права та інтереси позикодавця забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З огляду на вказане, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року становить 7638 грн, яка складається з 6000 грн заборгованості за тілом кредиту, 1638 грн заборгованості за відсотками (2,10 % -126 грн * 13 днів). Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 288539355 від 23.04.2023 року у розмірі 7638 грн, яка складається з 6000 грн заборгованості за тілом кредиту, 1638 грн заборгованості за відсотками. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. З долучених до позовної заяви договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року, додатку № 1 до нього, додаткової угоди № 25770728051 від 30.05.2025 року, акту прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року, вбачається, що розмір понесених позивачем витрат у з`язку з розглядом цивільної справи за позовом ТзОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] , становить 7000 грн та складається з послуг, а саме складання позовної заяви кількістю 2 год., вартістю 5000 грн; вивчення матеріалів справи кількістю 2 год., вартістю 1000 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів кількістю 1 год., вартістю 500 грн; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації кількістю 1 год., вартістю 500 грн. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України"). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20). Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19. Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат. Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги є складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, підготовка клопотання щодо отримання інформації. Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості в загальному розмірі 28915 грн 20 коп., які підлягатимуть частковому задоволенню в сумі 7638 грн. Суд констатує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, а враховуючи усталену практику дана справа є не складною. При цьому, адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених адвокатом. Окрім цього, суд звертає увагу на формальне включення до переліку наданих послуг підготовки адвокатського запиту щодо отримання інформації кількістю 1 год., вартістю 500 грн. та підготовки і подання клопотання щодо отримання інформації кількістю 1 год., вартістю 500 грн., оскільки документи, які містять банківську таємницю надаються в тому числі на підставі ухвали суду, яка представником позивача не виконана. Отже,

Outcome: partial