Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 17.08.2021р. Жашківським районним судом Черкаської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з відповідачем. Після розірвання шлюбу між сторонами почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дитини та відвідуванні. Зі сторони відповідача створювалися штучні перешкоди стосовно неможливості нормального спілкування позивача із сином. Всі намагання позивача мирним шляхом врегулювати даний спір призводять до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає бачитися з сином, налаштовує його проти позивача, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які позивач не може нормально зустрічатися із сином. Позивач регулярно надає кошти на утримання сина. У відповідності до рішення Жашківської міської ради від 22.02.2022р. №37 визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином у вигляді побачень кожної неділі з 12.00 до 16.00 в громадських місцях і місцях дитячого дозвілля, або іншому заздалегідь обумовленому сторонами місці; спілкування дистанційно засобами мобільного зв`язку; врахувати, що зустрічі мають відбуватися за бажанням/згодою дитини із дотриманням усіх прав дитини; передача та повернення дитини має відбуватися за адресою його проживання або іншому заздалегідь обумовленому сторонами місці; рекомендовано матері дитини [PERSON] не перешкоджати зустрічам та проведенню часу малолітнього [PERSON] з батьком. Вказане рішення відповідач категорично відмовляється виконувати, тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просить зобов`язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своїм сином [PERSON] . Встановити позивачу [PERSON] для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] наступні способи участі: у вигляді побачень кожної суботи та неділі без обмеження часу; спілкування дистанційно засобами мобільного зв`язку; врахувати, що зустрічі мають відбуватися за бажанням/згодою дитини із дотриманням усіх прав дитини; передача та повернення дитини має відбуватися за адресою його проживання або іншому заздалегідь обумовленому сторонами місці; зобов`язати матір дитини [PERSON] не перешкоджати зустрічам та проведенню часу малолітнього [PERSON] з батьком. Просив стягнути на його користь з відповідача сплачений судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 19.03.2025р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 07.05.2025р. ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області за клопотанням представника відповідача, адвоката Семенюк О.Г. до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Орган опіки та піклування Жашківської міської ради. 21.05.2025р. представником відповідача, адвокатом Семенюк О.Г. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. По-перше, позивачем не надано суду жодного доказу того, що відповідач відмовляється виконувати рішення щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини. У позові не наведено жодних фактів та обставин перешкоджання відповідачем у спілкуванні батька з сином, і взагалі не зазначив у чому саме полягає перешкоджання відповідача, які дії вона вчиняє або не вчиняє, які свідчать про те, що вона перешкоджає спілкуванню батька з дитиною і докази таких дій чи бездіяльності, які дії він вчиняє для того, щоб бачитися із сином та докази таких дій. По-друге, рішення Жашківської міської ради від 22.02.2022р. №37 є таким, що неможливо виконати, оскільки через два дні після його винесення почалося повномасштабне вторгнення РФ на територію України і дана обставина повністю змінила усі умови, що існували на момент прийняття такого рішення, і відповідач вимушена була виїхати з дитиною за кордон. У зв`язку з цим, якби у позивача було б реальне бажання спілкуватися з дитиною, то він би звернувся до Жашківської міської ради для визначення участі у спілкуванні з дитиною з урахуванням тих обставин, які існують на сьогодні. По-третє, позивач у позові надає неправдиву інформацію, зазначаючи, що він утримує дитину. Це не відповідає дійсності, оскільки відповідно до відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області ЦМУМЮ (м. Київ) від 14.04.2025р. [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина у розмірі 72 856,50 грн. станом на 01.04.2025р. Крім того, 10.04.2025р. державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 30% від суми заборгованості, що складає 21 856,95грн. По-четверте, позивач умисно не вказує важливу інформацію, яка має суттєве значення для вирішення справи. Позивач має пагубну звичку- зловживати алкогольними напоями і поводитися при цьому таким чином, що його неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за статтями 130, 173, 17220 КУпАП. У стані алкогольного сп`яніння позивач стає неадекватним, в результаті чого під час спільного проживання відповідач неодноразово зверталася до поліції. Ці негативні дії позивача відобразилися на дитині. Під час обстеження у медичного психолога, було виявлено, що дитини має напругу в емоційній сфері, що пов`язана зі взаємовідносинами з батьком. Позивач після цього з дитиною не спілкувався, жодних дій для нормалізації відносин не проводив. Дитина на даний час так само боїться батька, як під час спільного проживання з ним. Позивач неадекватно поводився з ним, кричав, залякував, вчиняв у його присутності насильницькі дії по відношенню до його матері. Вказані обставини спонукають відповідача на подальше звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав позивача. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 23.07.2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, наполягав на тому, щоб дитину привозили в Україну. На думку позивача, перебування на території [PERSON] повністю безпечно, оскільки безпосередньо в Жашкові воєнні дії не проводяться. Позивач зазначив, що має можливість поїхати до дитини, але не бажає це робити. В судовому засіданні відповідач пояснила, що виїхала з території України у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення. Зараз разом з дитиною вона проживає у Польщі, дитина відвідує навчальний заклад. Відповідач жодним чином не забороняє дитині спілкуватися із батьком, але до закінчення війни не вважає за можливе повернути дитину до України. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, на розсуд суду. Суд, вислухавши присутніх учасників провадження та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 17.08.2021р. (а.с. 9). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 7). Рішенням Виконавчого комітету Жашківської міської ради від 22.02.2022р. №37 визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином у вигляді побачень кожної неділі з 12.00 до 16.00 в громадських місцях і місцях дитячого дозвілля, або іншому заздалегідь обумовленому сторонами місці; спілкування дистанційно засобами мобільного зв`язку; врахувати, що зустрічі мають відбуватися за бажанням/згодою дитини із дотриманням усіх прав дитини; передача та повернення дитини має відбуватися за адресою його проживання або іншому заздалегідь обумовленому сторонами місці; рекомендовано матері дитини [PERSON] не перешкоджати зустрічам та проведенню часу малолітнього [PERSON] з батьком (а.с.10-12). Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками, які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку. Судом встановлено та не поставлено під сумнів сторонами, що між батьками не існувало спору щодо визначення з ким саме буде проживати дитина. Також, не є спірним між сторонами, що відповідач разом з дитиною залишила територію України через початок повномасштабного вторгнення РФ. Суд зазначає, що в першу чергу судове рішення повинно відповідати найкращим інтересам дитини, є очевидним, що умови сьогодення не дозволяють забезпечити безпеку, належні умови життя та навчання малолітньої дитини на території України. Батько дитини має можливість поїхати до дитини, спілкуватися з нею та брати участь у його житті. З урахуванням цього, вимоги позивача, щодо того, що спілкування з дитиною має бути саме за адресою позивача, не відповідає інтересам дитини та не є безпечним. Отже, вимоги позивача задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід залишити за позивачем. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed