Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» у червні 2025 року звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № Р25.00410.004805157 від 18 січня 2019 року в загальній сумі 89650,15 грн, з яких: заборгованість за основним боргом в сумі 84489,94 грн, заборгованість за відсотками в сумі 5160,21 грн. Позов мотивований тим, що 18 січня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладений кредитний договір № Р25.00410.004805157, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти, та зобов`язався його повернути та сплатити відсотки за користування кредитом, нараховані згідно умов договору. 16 листопада 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» було укладено договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № Р25.00410.004805157 від 18 січня 2019 року. В подальшому 29 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № Р25.00410.004805157 від 18 січня 2019 року. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором № Р25.00410.004805157 від 18 січня 2019 року належним чином не виконав та відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в загальній сумі 89650,15 грн, з яких: заборгованість за основним боргом в сумі 84489,94 грн, заборгованість за відсотками в сумі 5160,21 грн. Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 29 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.64). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 5422 від 05.02.2026 року) про розгляд справи за його відсутності (а.с.71-74). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (вх. № 11160 від 09.03.2026 року), підписане повноважним представником. Вказав, що приймаючи до уваги складність справи, відповідач [PERSON] просить суд суму витрат на правову допомогу зменшити на користь позивача до 1000,00 грн (а.с. 76-79). Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] 18 січня 2019 року укладено кредитний договір № Р25.00410.004805157. За умовами пункту 1 якого кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 90000,00 грн. Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 60 місяців (пункт 2 договору). За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 1,99 % річних від залишкової суми кредиту (пункт 3 договору) (а.с.47-48). Між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» 16 листопада 2023 року укладено договір факторингу № 16/11-23. За умовами пункту 2.1 якого за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених договором (а.с.30-34). Згідно з витягом з друкованого реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» право вимоги до [PERSON] , за кредитним договором № Р25.00410.004805157 від 18 січня 2019 року (а.с. 42-45). В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» 29 грудня 2023 року укладено договір факторингу № 29/12-23, за умовами пункту 2.1 якого, за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.25-29). Згідно з витягом з друкованого реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» право вимоги до [PERSON] , за кредитним договором № Р25.00410.004805157 від 18 січня 2019 року (а.с.36). Згідно довідки-розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № Р25.00410.004805157 від 18 січня 2019 року, складає в загальній сумі 89650,15 грн, з яких: заборгованість за основним боргом в сумі 84489,94 грн, заборгованість за відсотками в сумі 5160,21 грн (а.с. 53). Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За визначенням, що міститься у статтях 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1082 Цивільного кодексу України, передбачено боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну - кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримала вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки попереднього кредитора Акціонерного товариства «Ідея Банк» які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України. Однак, відповідачем всупереч вищевказаних вимог не надано до суду доказів підтвердження сплати кредитної заборгованості на рахунки попереднього кредитора, Акціонерного товариства «Ідея Банк». Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Товариству з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» заборгованості за тілом кредиту в сумі 84489,94 грн. Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам в сумі 5160,21 грн. У відповідності до положень частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України та згідно частини першої статті 1048 Цивільного Кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Обов`язок позичальника повернути позику встановлений статтею 1049 Цивільного кодекс України згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За умовами кредитного договору № Р25.00410.004805157 від 18 січня 2019 року сторони погодили відсоткову ставку. Відповідач ознайомився з даними умовами кредитування, про що засвідчив підписом на вказаному договорі. Будь-яких доказів які б спростовували факт укладання кредитного договору, чи спростовували б факт ознайомлення відповідача з умовами кредитування, останнім до суду не надано. Таким чином, оскільки докази виконання відповідачем в повному обсязі прийнятих на себе зобов`язань за договором в матеріалах справи відсутні, а також враховуючи, те, що відповідач при оформленні договору кредиту ознайомлений з відсотковою ставкою за договором, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованості по відсоткам в сумі 5160,21 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7200,00 грн. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Водночас, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1136/18. Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року (а.с. 11-18), витяг з реєстру боржників від 01.04.2025 (а.с. 35), акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05 травня 2025 року (а.с. 51). Крім того, представником відповідача подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (вх. № 11160 від 09.03.2026 року), підписане повноважним представником. Вказав, що приймаючи до уваги складність справи, відповідач [PERSON] просить суд суму витрат на правову допомогу зменшити на користь позивача до 1000,00 грн (а.с. 76-79) Враховуючи, категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, які суд вважає завищеними, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в порядку пункту 1 частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем у справі судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

Outcome: approved