Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» звернулося до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] на підставі публічного Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400656960. Приєднавшись до умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання, зокрема щодо здійснення оплати вартості електричної енергії, однак за фактично спожиту протягом періоду листопад 2021 року лютий 2024 року електричну енергію відповідачем сплачено не було. У зв`язку з цим, позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 23 688, 24 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028, 00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 02.10.2025 направив клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, зазначає, що відзив на позовну заяву від відповідача на адресу товариства не надходив, проти винесення заочного рішення позивач не заперечує та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Станом на час розгляду справи інших заяв та клопотань від представника позивача до суду не надходило. У судове засідання відповідач не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву до суду не подав. Станом на час розгляду справи будь-яких заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило. Судові виклики направлялись відповідачу на адресу зареєстрованого проживання, конверти повертались з відмітками «Адресат відсутній», що відповідно до ст.128 ЦПК України є належним повідомленням. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити в справі заочне рішення. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання електричної енергії належить до комунальних послуг. Судом встановлено, що позивач ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» є електропостачальником та має ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між постачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312. Пунктом 1.2.7 ПРРЕЕ встановлено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому Правилами порядку. Абзацом 9 п. 1.2.15 ПРРЕЕ визначено, що споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами, на роздрібному ринку не допускається. Згідно з абз. 1 п. 3.1.7 ПРРЕЕ договір між електропостачальником та споживачем укладається шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. Договір про постачання електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії, та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору. Абзацом 5 п. 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» було укладено публічний Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400656960 від 01.01.2019. Об`єкт постачання електричної енергії знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір укладено шляхом приєднання до його умов внаслідок фактичного споживання відповідачем електричної енергії та сплати її вартості на підставі виставлених постачальником рахунків, що підтверджується наявними у справі доказами. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Підпунктом 2 п. 5.5.5 ПРРЕЕ передбачено аналогічні положення щодо обов`язку споживача електричної енергії сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно з п. 2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Право Постачальника отримувати від Споживача плату за поставлену електричну енергію, передбачене пп. 1 п. 7.1 Договору, прямо кореспондується з передбаченим пп. 1 п. 6.2 Договору обов`язком Споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору. Тобто, приєднавшись до умов Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400656960 від 01 січня 2019 року, відповідач [PERSON] взяв на себе договірні зобов`язання, зокрема здійснювати оплату вартості електричної енергії, однак не виконує їх належним чином та в повному обсязі. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що за період листопад 2021 року лютий 2024 року перед позивачем у відповідача наявна заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 23 688, 24 грн. Фіксовані ціни на електричну енергію для побутових споживачів встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 483 від 05.06.2019 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії» (зі змінами). Правильність розрахунку суми заборгованості з оплати електричної енергії не викликає у суду сумнівів та відповідачем не оспорюється. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованого розміру заборгованості за спожиту електроенергію, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано. Статтями 526-527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З боку відповідача до суду не надано жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих йому сум до сплати. Таким чином, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем щодо оплати судового збору в сумі 3 028, 00 грн підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved