Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 18.11.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, 28 квітня 2001 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON] [INFO] . 17.10.2007 в період перебування відповідача та позивача в шлюбі за спільні кошти було придбано: квартиру, загальною площею 57,41 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира придбана та зареєстрована на [PERSON] . 16 жовтня 2025 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі № 283/1748/25 шлюб між сторонами розірвано. Позивач вказує, що будь-яких домовленостей між ним та відповідачкою не досягнуто, оскільки, вищезазначене майно було придбане позивачем та відповідачкою [PERSON] в період шлюбу і належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому Позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за ним 1/2 частки на квартиру, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Вимогами позову [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 57,41 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Явка сторін по справі: Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 05 березня 2026 року подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань до суду не надходило, відзив до суду не подано. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за позовом підлягають задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі № 283/1748/25 від 16 жовтня 2025 року розірвано шлюб, зареєстрований 28 квітня 2001 відділом реєстрації актів громадського стану Малинського району Житомирської області, за актовим записом №35 між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) В період перебування у шлюбі було придбано: - Квартиру, загальною площею 57,41 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження додається договір купівлі продажу квартири серії ВКА №331181 від 17.10.2007 (а.с.10) Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, що також узгоджується з позицією Верховного Суду України (постанова Пленуму від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Беручи до уваги, що квартира [ADDRESS] , була придбана відповідачем саме у період шлюбу, що випливає із матеріалів справи, суд вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю сторін у справі, частки у котрій є рівними, оскільки іншого судом не встановлено. У відповідності до статті 63 Сімейного кодексу України (далі - СК України), дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зазначені вимоги Сімейного кодексу України кореспондуються з нормою ч. 3ст. 368 ЦК України згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В ч.2 ст.372ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь- яких осіб. Згідно з ч.1 ст.73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частку спільного майна за кожним із подружжя, підлягає задоволенню.

Outcome: approved