Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] в якій просить здійснити виділ в натурі 1/5 частки земельної ділянки, що складає 1,1920 га, кадастровий номер 5120885600:01:002:0172, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із земельної ділянки загальною площею 5,98 га, що належала померлій спадкодавиці [PERSON] на підставі Державного акту серії 1-ОД № 001527, виданого 20.03.2003 Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області; припинити право спільної часткової власності позивачки з відповідачкою [PERSON] на земельну ділянку площею 5,98 га, що належала померлій спадкодавиці [PERSON] на підставі Державного акту серії 1-ОД № 001527, виданого 20.03.2003 Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області; визнати право власності на земельну ділянку 1,1920 га, кадастровий номер 5120885600:01:002:0172, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником 1/5 частини земельного паю, загальним розміром 5,98 га, розташованого на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2006 року у справі № 2-970-2006 та додаткового рішення від 19 жовтня 2007 року Іншим співвласником є її сестра - відповідачка по справі [PERSON] , яка належним чином оформила право власності на належне їй спадкове майно, а саме 4/5 частини земельної ділянки, на підставі вищевказаних рішень Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Позивачкою виготовлено технічну документацію на 1/5 частку земельної ділянки та отримано кадастровий номер 5120885600:01:002:0172, проте державним реєстратором відмовлено їй у проведені реєстраційних дій, оскільки з рішення суду не можна ідентифікувати земельну ділянку, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав. 26.06.2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження у справі розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву у якій просить розгляд справи проводити без її участі, позов визнає та щодо задоволення позовних вимог не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2006 року у справі №2-970/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розподіл спадкового майна, зокрема, вирішено: [PERSON] присудити на праві власності домобудівлю, що складається з житлового будинку, літньої кухні, сараїв, підвалу [ADDRESS] , 4/5 частин земельного паю, розташованого на території Приморської сільської Ради, 4/5 частин майнового паю в пайовому фонді СВК "Чорноморський", 3/5 частини грошових заощаджень в ВАТ "Ощадбанк", що належать померлій [PERSON] . Присудити на праві власності [PERSON] 1/5 частину земельного паю, розташованого на території Приморської сільської Ради, 1/5 частин майнового паю в пайовому фонді СВК "Чорноморський", 1/5 частини грошових заощаджень в ВАТ "Ощадбанк", що належать померлій [PERSON] . Додатковим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2007 року визнано право власності за [PERSON] на 4/5 частини земельного паю, за [PERSON] яким при розподілі спадкового майна померлої [PERSON] [INFO] , за [PERSON] , визнано право власності на 1/5 частину земельної ділянки (паю) розташованого на території Приморської сільської ради, масив [NUMBER] , ділянка [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі державного акту серії І-ОД № 001527. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 427044675 від 15.05.2025 відповідачка [PERSON] оформила свої спадкові права та є власником земельної ділянки кадастровий номер 5120885600:01:002:0485 площею 4,7863 га. Позивачкою здійснено державну реєстрацію земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі 14.03.2025 року площею 1,1920 га місце розташування: [ADDRESS] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5300624372025 від 18.03.2025 року кадастровий номер 5120885600:01:002:0172. Однак, у оформлені права власності позивачки відмовлено рішенням державного реєстратора №78845633 від 12.05.2025 року, з огляду на те, що: "з рішення суду неможливо встановити набуття права власності, оскільки рішення не містить інформації, завдяки якій її можливо ідентифікувати." Частинами першою та другою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що узгоджується з частиною першою статті 16 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Приписами частини першої статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 14 Конституції України, частиною другою чтатті 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина 2 статті 355 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю . Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (частина перша, друга статті 356 ЦПК України). Згідно частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 368 ЦК України). Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 визначено, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно ( ч. 4 ст. 355 ЦК України), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364 ЦК України, Верховний Суд України дійшов висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено нерухоме майно, яке розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки) суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Судом встановлено, що між сторонами справи фактично проведений поділ земельної ділянки, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту серії І-ОД № 001527, пропорційно їх часткам. Позивачкою розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) 14.03.2025 ФОП [PERSON] та зареєстровано Управлінням забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на земельну ділянку площею 1,1920 га, кадастровий номер 5120885600:01:002:0172, Одеська область, Білгород-Дністровський район, Приморської сільської ради, масив [NUMBER] , ділянка [NUMBER] . Право власності відповідачки на земельну ділянку кадастровий номер 5120885600:01:002:0485 площею 4,7863 га вже зареєстровано, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 427044675 від 15.05.2025. На підставі викладеного, оцінюючи докази у справі у їх сукупності, достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved