Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

ТОВ «Бізнес позика», в особі представника Дармограй А.Т., звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за Договором від 20.12.2024 № 479233-КС-005 в розмірі 156180,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.12.2024 між позивачем та відповідачем укладено Договір № 479233-КС-005 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем 20.12.2024 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 479233-КС-005 про надання кредиту. 20.12.2024 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 479233-КС-005 про надання кредиту на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6193 на номер телефону, який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий Стоміним А.О. введено/відправлено. ТОВ «Бізнес Позика» надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 54000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Сторонами відповідно до умов Договору кредиту погоджено, що Кредит надається строком на 24 тижня, де першим днем є дата списання коштів з рахунку Кредитодавця. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1 процентів за кожен день користування Кредитом. Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 54000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку відповідача. Проте відповідач порушив умови договору та ухилявся від погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого станом на 07.01.2026 виникла заборгованість у розмірі 156180,00 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 54000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах в розмірі 71400,00 грн, суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 26460,00 грн, суми прострочених платежів за комісією в розмірі 4320,00 грн. 19.02.2026 від представника [PERSON] [PERSON] , до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що позивач не довів належними доказами сам факт отримання відповідачем кредитних коштів. Зазначив, що всі проценти нараховані після дати закінчення строку кредитування є незаконними та підлягають виключенню із суми боргу. Крім того, вказав, що вимога про стягнення комісії за видачу кредиту в сумі 4320,00 грн є незаконною, а також нараховані штрафні санкції в сумі 26460,00 грн є незаконними. 20.02.2026 від представника позивача до суду надав відповідь на відзив, в якому просив врахувати його під час розгляду справи. Представник позивача ТОВ «Бізнес позика» у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача. Позовні вимоги визнав частково. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, суд знаходить за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 20.12.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 479233-КС-005 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця. Відповідно до п. 2 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 54000,00 грн строком на 24 тижні. Термін дії договору до 06.06.2024. Процентна ставка за кредитом в день 1 %, фіксована. Комісія за надання кредиту 10800,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 15600,00 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка 6669,22 процентів. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за наданий кредит у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підтвердження укладення договору № 479233-КС-005 від 20.12.2024 позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 20.12.2024 о 10.14.45 клієнт, використовуючи власний номер телефону, зайшов у особистий кабінет на сайті www.my.tpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, умови надання кредиту, умови кредитного договору, ознайомився з паспортом споживчого кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кредитний договір був підписаний відповідачем 20.12.2024 о 10.17.35 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-6193 в особистому кабінеті на сайті в мережі Інтернет. Таким чином встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. 20.12.2024 ТОВ «Бізнес Позика» видало [PERSON] кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача у розмірі 54000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ПрофітГід» від 07.01.2026 на суму 54000,00 грн. Вказане також підтверджується випискою за поточним рахунком клієнта за період з 20.12.2024 по 06.06.2025, який належить [PERSON] , та яка надана суду АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали про витребування доказів від 29.01.2026. Однак відповідач порушив умови договору кредиту в частині своєчасного повернення суми кредиту з нарахованими відсотками. В зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань станом на 07.01.2026 виникла заборгованість у розмірі 156180,00 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 54000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах в розмірі 71400,00 грн, суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 26460,00 грн, суми прострочених платежів за комісією в розмірі 4320,00 грн, що підтверджується розрахунком. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Щодо стягнення комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Відповідно до частин 1-2, 5, 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту. Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23) зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, умови договору про сплату комісії саме за надання кредиту, тобто за дії, які позивач ТОВ «Бізнес позика» здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними. Встановлена комісія за надання кредиту є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок, та є нікчемною. Що стосується стягнення заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Загальновизнаним є факт, що Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи. Таким чином, оскільки договір № 479233-КС-005 був укладений сторонами 20.12.2024, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нараховані позивачем відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 26460,00 грн не можуть бути стягнуті із [PERSON] , оскільки відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати. Нараховані відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають списанню позивачем. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом, в розмірі 125400,00 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 54000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах в розмірі 71400,00 грн. Крім того, оскільки, згідно наданого позивачем розрахунку, зі сплачених [PERSON] коштів на погашення кредиту суму в розмірі 6480,00 грн зараховано на погашення комісії, та в розмірі 540,00 грн зараховано на погашення відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України, умови про встановлення яких є нікчемними, суд вважає за необхідне зарахувати цю суму в рахунок погашення заборгованості за процентами, та, відповідно, зменшити за її рахунок розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, з 125400,00 грн до 118380,00 грн. Інші доводи сторони відповідача суд не приймає, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме: випискою за поточним рахунком клієнта за період з 20.12.2024 по 06.06.2025, який належить [PERSON] , та яка надана суду АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали про витребування доказів від 29.01.2026, якою підтверджується факт отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 54000,00 грн та розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що після закінчення строку договору (06.06.2025) жодних нарахувань не відбувалося. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 1714 від 23.01.2026 встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн. Враховуючи вищезазначене, та враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (75,80%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2018,10 грн.

Outcome: partial