Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну ділянку, площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та земельну ділянку, площею 0,3568 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що належали [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЖТ №029600 від 14.03.2002, спадкоємицею за законом якої є [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , до складу спадщини після смерті якого увійшло вищевказане нерухоме майно. Постановою нотаріуса від 08.07.2025 в межах спадкової справи №05/2025, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки, у зв`язку з тим, що не зареєстровано право власності за спадкодавцем на ці земельні ділянки. Ухвалою судді від 29.08.2025 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 22-23). Сторони в судове засідання не з`явилися, позивач у позові звернувся до суду з клопотанням, в якому просить справу розглянути без його участі. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01.10.2024 (а.с. 6, 11-12). Єдиним спадкоємцем за законом після її смерті є позивач [PERSON] (а.с. 26). 23.12.2003 Радомишльською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за №1-2319, на спадкове майно, зокрема: земельну ділянку в с. Осички Радомишльського району Житомирської області, площею 0,6068 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства 0,3568 га, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЖТ №029600, виданого Осичківською сільською Радою 19.06.2002 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №90 (а.с. 9, 10). Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області від 08.07.2025 №297/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки, у зв`язку з тим, що [PERSON] не зареєструвала свого права власності на успадковані земельні ділянки (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною першої статті 1216 ЦК України регламентовано, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тобто, відсутність реєстрації права власності на спірне майно, а також відсутність у спадкоємця документа про право власності на спадкове майно, не є перешкодою для реалізації спадкоємцем права на прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив державну реєстрацію права. Саме таку правову позицію визначив Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18) Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права. Верховний Суд прийшов до висновку, що відсутність реєстрації права власності на майно, що належало спадкодавцю, не позбавляє права спадкоємців на спадкове майно. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приймаючи до уваги те, що у позасудовому порядку, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права, при цьому позивачем доведено його право на спадкування за законом після померлої [PERSON] , тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved