Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

19.01.2026 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на неможливість збереження сім`ї. Ухвалою суду від 20.01.2026 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути справу у її відсутність, шлюб розірвати, проти примирення заперечує. Враховуючи вищевикладене, думку відповідача та його представника, на підставі ст.223 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності позивачки на підставі наявних доказів. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що шлюбні відносини припинені у 2025 року за бажанням дружини, у зв`язку з її шлюбної невірністю, яка найшла собі молодшого за нього чоловіка та мешкає з ним. Він не бажає розлучатися, бажає зберегти родину, вважаючи на те, що між ними були добрі стосунки та кохання, яке слід зберегти. Він пропонував дружини повернутися, готовий пробачити її невірність, однак вона не бажає цього робити, зазначивши, що він їй не потрібен. Дружину він ніколи не бив. Наразі між ними є спір щодо спільного майна, який вони намагаються добровільно вирішити, тому їм потрібен строк для примирення. У разі, якщо суд дійде до висновку, що збереження шлюбу є неможливим, просить не залишати дружині прізвище « [PERSON] ». Представник відповідача під час розгляду справи у судовому засіданні просив надати подружжю строк на примирення. Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи відповідача та його представника, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 6 вересня 2019 року Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №823. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Причиною розпаду сім`ї за доводами позивача являється відсутність між ними взаєморозуміння, взаємоповаги, розходження поглядів на сімейні відносини, примирення між ними неможливо. За доводами відповідача причиною припинення шлюбних відносин є зрада дружини. Спір про поділ спільно набутого під час шлюбу майна наразі між подружжям не вирішений. У відповідності до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2019 року по справі № 264/3830/18 (провадження 61-47411св18). Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), а також ті обставини, що сторонами, які тривалий час мешкають окремо, не доведено можливість збереження родини, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу. Підстави для зміни прізвища позивачки та повернення їй дошлюбного прізвища відсутні, оскільки саме їй гарантоване ст.113 СК України право за власним бажанням надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] » без волевиявлення її чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved