Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У липні 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» Андрущенко М.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 18920,00грн., а також судові витрати в розмірі 2422,40 грн.. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що25.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4752190724. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму у розмірі 4000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатить проценти за користування позикою. Відповідачем умови договору не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача. Просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за Договором надання грошових коштів у позику № 4752190724 від 25.07.2024 рокуу розмірі 18920,00грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня2025 року вказана позовна заява передана для розгляду судді Юрченко Я.О. (а.с. 58). Відповідно до ч. 6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 30 липня 2025 року згідно з вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. 21 серпня 2025 року надійшла відповідь з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 58). Ухвалою судді від 21 серпня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» Андрущенка Михайла Валерійовича до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та витребувано інформацію щодо належності банківської картки [PERSON] (а.с. 59). Від відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд», 26.08.2025 року за вх. 19428 подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправомірність нарахування штрафів і відсотків. Зазначає, що є матір`ю-одиначкою та має на утриманні двох малолітніх дітей. З серпня 2024 року по січень 2025 року отримувала допомогу як малозабезпечена сім`я, наразі офіційного доходу не має та перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Просила в разі винесення судового рішення надати відстрочку або розстрочку його виконання (а.с.63-64). Від представника позивача Андрущенка М.В. через підсистему «Електронний суд», 01.09.2025 року за вх. 19838 подано відповідь на відзив, на обґрунтування якого зазначив, що електронний договір про надання грошових коштів у позику № 4752190724 від25.07.2024 року із [PERSON] укладений у тому ж порядку, що і електронний кредитний договір, який аналізується Верховним Судом у справі №561/77/19, тому правовий висновок, зроблений Верховним Судом у справі №561/77/19, має безпосереднє значення і у даній справі та не може бути проігнорований. [PERSON] договір про надання грошових коштів у позику №4752190724 від 25.07.2024 року підписано одноразовим ідентифікатором (7443),надісланим смс-повідомленням на належний відповідачу фінансовий номер телефону ( [NUMBER] ), використання якого дозволено ст. 207 Цивільного кодексу України та ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 4 000,00 грн., а отже акцептовано умови Договору. За своєю сутністю кредитний договір є позикою, а відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», як Позикодавець, свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000,00 грн., тому з наведеного вбачається, що договір про надання грошових коштів у позику № 4752190724 від 25.07.2024 року укладений у повній відповідності з чинним законодавством, зокрема зі ст. 207 Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію». На момент укладення кредитного договору [PERSON] не зверталась до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює. Крім того, не дивлячись на своє гарантоване законом право на розірвання договору протягом 14-ти днів з моменту його підписання, користувалась коштами позивача. Зазначає, що сімейний стан [PERSON] за наявності двох малолітніх дітей сам по собі не є свідченням того, що, будучи їхньою матір`ю, [PERSON] позбавлена можливості своєчасно сплатити суму заборгованості за Договором, зокрема не надано доказів того, що вона повністю самостійно або у надмірно великому розмірі забезпечує їх утримання, а також не надано жодного доказу на підтвердження її фінансового (майнового) стану. Довідки про перебування (не перебування) [PERSON] на обліку у статусі безробітного у центрі зайнятості до матеріалів провадження також не долучено. Договір про надання грошових коштів у позику № 4752190724, [PERSON] укладено 25.07.2024 року, тобто вже за наявності у неї двох малолітніх дітей та рішення суду про розірвання шлюбу (що набрало законної сили), що свідчить про те, що перераховані нею факти не є нововиявленими чи виключними обставинами, а отже не створюють для неї пільгового становища, і тим паче не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Товариства і розстрочення/відстрочення подальшого виконання рішення суду. Крім того, договором про надання грошових коштів у позику № 4752190724від 25.07.2024 року передбачено проценти за користування наданими Позичальнику коштами, отже це не є заходом цивільно-правової відповідальності, а тому посилання відповідача на норми законодавства, що регулюють нарахування компенсації (штрафів, пені тощо) у цьому випадку є некоректним, до того ж нарахування неустойки, штрафів за вказаним Договором не здійснювалось, тобто розрахунок заборгованості конкретизований та містить інформацію за усіма складовими, що забезпечує можливість перевірки такого розрахунку судом, та/або у разі незгоди -подання контррозрахунку Відповідачем. Наведений Позивачем розрахунок заборгованості підтверджений квитанцією до платіжної інструкції № 20052-1354-165716173 про видачу коштів за Договором про надання грошових коштів у позику № 4752190724 від25.07.2024 року у розмірі 4 000,00 грн., що становить суму тіла кредиту, від якої відповідно до умов підписаного [PERSON] . Договору проводилось подальше нарахування процентів за користування кредитними коштами. Квитанція EasyPay до платіжної інструкції № 20052-1354-165716173 (ID операції:1445026520) про перерахування коштів від 25.11.2024 р., долучена Позивачем, є достовірним доказом, оскільки містить усі необхідні реквізити, а саме: номер, дату здійснення операції, суму видачі коштів, призначення платежу із зазначенням фінансового номеру [PERSON] та скороченого рахунку отримувача, - і не може не враховуватись до уваги судом лише через наявність суб`єктивних заперечень зі сторони Відповідача. Тобто отримувач коштів, зазначений у квитанції «EasyPay» до платіжної інструкції, це отримувач, на рахунок якого первісно надходять кошти у сумі розміру позики, а саме: як забезпечувальний платіж на рахунок ФК. Після опрацювання ці кошти вже перераховуються на картку Позичальника (Відповідача), згідно із чим формується призначення платежу: «кредитні кошти від ТОВ "Іннова Фінанс" поповнення карток [NUMBER] , [NUMBER] » (а.с.73-80). Відповідачем [PERSON] через підсистему «Електронний суд» 04.09.2025 року за вх. 20337 подано заяву про розгляд справи без її участі, враховуючи поданий відзив на позовну заяву. Окрім того, 08.09.2025 року за вх. 20421 подано відповідь на відзив, позиція якої є аналогічною, викладена у відзиві на позовну заяву (а.с.86, 90-91). На виконання ухвали Дніпровського районного суду від 21.08.2025 року, 22.09.2025 року через канцелярію суду з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» надійшла інформація щодо належності [PERSON] банківської картки № [NUMBER] та виписку про рух коштів за період з 25.07.2024 року (а.с. 96-97). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив зазначив щодо можливості розгляду справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, приходить до наступного. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, 25.07.2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було оформлено Договір надання грошових коштів у позику № 4752190724, відповідно до умов якого на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Позичальнику кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання Кредиту (якщо умовами Договору передбачено сплату комісії за надання Кредиту), проценти за користування Кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 4000,00 гривень; тип кредиту кредит; строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів; тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, та становить: 1,5% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 дні (в). Детальні терміни (дати) повернення кредиту, сплати комісії за надання Кредиту (якщо умовами Договору передбачено сплату комісії за надання Кредиту) та процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для Позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Перед укладенням цього Договору Товариством була здійснена електронна ідентифікація Позичальника для входу в Особистий кабінет, та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації Позичальника ( в тому числі здійснений з метою укладення попередніх правочинів між Сторонами), з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ. Відповідно до п. 3.1. договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] . Договір з додатком № 1 (графік платежів) підписано відповідачем 25.07.2024 року шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 7443. Також 25.07.2024 року відповідачем шляхом накладення електронного підпису підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.38-40). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Наведене свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб Договору, шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису (аналога власноручного підпису). Таким чином, суд вирішуючи спір по суті, перш за все враховує принципи презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) кредитних договорів сторін, підписаних сторонами без зауважень (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем суду не надані), оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач у справі зустрічного позову про визнання недійсними договорів не заявляв, також у матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання договорів сторін недійними) та обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої договори є обов`язковим для виконання його сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Факт перерахування кредитних коштів підтверджено квитанцією до платіжної інструкції № 19929-1354-126014254 за реквізитами: Адреса: easypay Дата операції: 25.11.2024 10:26:59 Дата валютування: 25.07.2024 10:26:59 Отримано: 4000.00 грн. Комісія: 0.00 грн. Сума переказу: 4000.00 грн. Платник: ТОВ "Іннова Фінанс", ЄДРПОУ 44127243 Надавач платіжних послуг платника: ТОВ "ФК "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ" Отримувач: АТ «Райффайзен Банк Аваль». Надавач платіжних послуг отримувача: ТОВ "ФК "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ" Сума переказу (словами): Чотири тисяч гривень 00 копійок З умовами договору про надання платіжних послуг згоден Призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ "Іннова Фінанс" поповнення карток [NUMBER],[NUMBER] ІД операції: 1445026520. Відповідно до довідки Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», картка № [NUMBER] належить [PERSON] , рахунок № [NUMBER] . Стороною відповідача суду не надано доказів визнання Договору надання грошових коштів у кредит № 4752190724 від 25.07.2024 року недійсними, або звернень відповідача до ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» з приводу не отримання кредитних коштів на виконання підписаного з ним договору та розірвання договору. У відзиві на позов, відповідач фактично визнав укладення договору і в основному заперечення стосувались несправедливих відсотків. Належність відповідачу вказаного в кредитному договорі номеру карткового рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростовані. Факт отримання і користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» по рахунку № [NUMBER] за період 27.05.2024 року, відкритому на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до наданого суду розрахунку, заборгованість відповідача за Договором надання грошових коштів у кредит № 4752190724 від 25.07.2024 року становить 18920,00 грн., і складається із 4000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 14920,00 грн. заборгованості за процентами (а.с.43-51). Причому, детальний розрахунок заборгованості містить сам розрахунок, який включає 4000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 614920,00 грн. заборгованості за процентами і відомості про відсутність погашення відповідачем заборгованості. Щодо нарахування процентів. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%. Відповідно до п. 2.6.1. договору надання грошових коштів у кредит № 4752190724 від 25.07.2024 року стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору, та становить: 1,5% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 цього договору. Таким чином проценти нараховані у чіткій відповідності до умов укладеного договору і Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини з позивачем. Підписавши договір надання грошових коштів у кредит, за яким ним були отримані в кредит кошти, позичальник проставленням електронного підпису із введенням персонального одноразового ідентифікатора тим самим засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, визначених цим договором, умови договору про розмір та порядок сплати процентів не оспорював. Твердження сторони відповідача на несправедливі умови договору в частині нарахованих відсотків у порівнянні з тілом кредиту судом відхиляються. Так відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті. Зокрема, п.5 визначено, що несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, дана норма не стосується вимог щодо нарахування процентів за користування кредитом, право на які має кредитор в силу ст.1048, 1054, 1056-1 ЦК України та умов кредитного договору. Проценти за користування кредитом не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». В даному випадку судом встановлено, що відповідач добровільно звернувся до відповідної установи, ознайомився з інформацією про умови кредитування та уклав кредитний договір, підписавши який, погодив усі запропоновані кредитором істотні умови кредитування, зокрема, розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, від договору не відмовився. Розмір процентів за користування кредитом було визначено сторонами договору за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором надання грошових коштів у кредит № 4752190724 від 25.07.2024 року у розмірі 18920,00 грн., і складається із: 4000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 14920,00 грн. - заборгованості за процентами. Договір надання грошових коштів у кредит № 4752190724 від 25.07.2024 року було укладено між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] .. Щодо клопотання відповідача, яке міститься у відзиві на позов і запереченнях, про розстрочення погашення заборгованості в порядку ст. 435 ЦПК України суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Стаття 435 ЦПК України регулює питання відстрочення і розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення. Так, відповідно до вказаної статті, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, розстрочити виконання рішення. Розстрочка, виходячи з положень вказаної статті - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом. Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які утруднюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження. Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку. Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому. Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, але при цьому дотримувати баланс інтересів і боржника, на його право на розстрочку чи відстрочення виконання судового рішення. Розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України). Фактично, чинне законодавством не містить вичерпного законодавчого переліку підстав для надання відстрочки виконання рішення, тому суд у кожній конкретній справі з врахуванням всіх обставин справи, вирішує питання про їх наявність чи відсутність, а також вирішує питання про наявність чи відсутність причин, які перешкоджають виконанню рішення суду та за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. За правилом ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.10, 81 ЦПК України саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для розстрочення виконання судового рішення. Обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 295/5781/19. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду, і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. В обґрунтування свого клопотання про розстрочення погашення заборгованості, відповідачем надано: свідоцтво про народження дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 14.12.2023 року, справа № 209/5741/23 (провадження № 2/209/1321/23); копія повідомлення про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (а.с.65-72). Посилання на скрутне матеріальне становище відповідача, враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, не свідчать про винятковість причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду. Крім того, ініціатором укладення кредитного договору № 4752190724 від 25.07.2024 року з ТОВ «Іннова Фінанс» була саме відповідач по справі [PERSON] .. На момент укладення кредитного договору, відповідач не зверталась до установи банку з заявою про надання роз`яснень незрозумілих їх умов договору, а також з пропозицією про внесення змін до укладеного договору. Згідно розрахунку заборгованості, дослідженого судом, з дати укладення договору відповідач жодного разу не погашала, в тому числі частково, суму щомісячного платежу з метою виконання взятих на себе зобов`язань. На момент надходження цивільної справи до суду та під час розгляду справи по суті відповідач також не вчинила дії щодо відшкодування фінансовій установі боргових зобов`язань, які виникли внаслідок укладення нею кредитного договору. Крім того, звертаючись до суду з клопотанням про розстрочення погашення заборгованості відповідач не вчинила дії щодо доведення її наміру дійсно сплачувати суму заборгованості. Доказів хоча б часткової сплати заборгованості матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розстрочення виконання рішення суду. Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Суд вважає, що відповідач отримав та використовував кредитні кошти, але не повернув їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача отриманої та не повернутої суми кредитних коштів та відсотків. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. суд зазначає наступне. За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06.05.2025 року, укладеного між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» і адвокатом Андрущенком М.В., ордером про надання правничої допомоги адвокатом Андрущенком М.В. серії АН № 1685681. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд приймає до уваги викладене нижче. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial