Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що [PERSON] (прізвище за першим шлюбом [PERSON] ), є основним наймачем квартири [ADDRESS] . Квартира не приватизована. Ордер було видано на підставі рішення комісії Бюро обміну житловим приміщенням Одеського міськвиконкому від 27 квітня 1994 року. У житловому приміщенні зареєстровані відповідач по справі - колишній чоловік позивачки - [PERSON] , її син [PERSON] , її донька [PERSON] , її онучки [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються ордером на житлове приміщення №1515 від 29 квітня 1994 року та довідкою про зареєстрованих в житловому приміщені осіб №П3 235050-ю\\о від 19 вересня 2025 року. В 2001 році шлюб позивача з відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 25 січня 2001 року. В подальшому в 2003 році позивач повторно одружилась та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12 липня 2003 року. З часу розлучення [PERSON] , [INFO] , в квартирі не проживав, не сплачував комунальні платежі, в утриманні житла участі не брав, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Більш того, у зв`язку з тим, що відповідач взагалі не цікавився життям позивачки та життям її дітей, не приходив їх провідати, не приймав участь у вихованні, не переймався тим, як позивач самотужки утримує житло, не сплачував не лише комунальні платежі, а і аліменти на дітей, його рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30 травня 2003 року було позбавлено батьківських прав. Жодних перешкод в проживанні в квартирі відповідачу не чинили. На підтвердження вказаних обставин позивач надала Акт про не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] . Враховуючи зазначене, позивач просила її позов задовольнити, визнавши відповідача, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Пересипського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 04 листопада 2025 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 10,11). Позивачка та її представник адвокат Коменда К. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти проголошення заочного рішення не заперечували. Відповідачу направлялась повістки разом з матеріалами позовної заяви за його встановленим місцем реєстрації, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду без вручення адресату. (а.с. 38-40). Причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Також в судовому засіданні брали участь свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , котрі є сусідами позивача, а [PERSON] її сестрою, проживають в квартирах [ADDRESS] , а сестра за адресою: [ADDRESS] . Зазначені свідки повністю підтвердили раніше подані пояснення. (а.с. 21-35). Зазначили, що дійсно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , не проживає в спірній квартирі понад двадцять років. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну заяву не надав. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за згодою сторони позивача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] (прізвище за першим шлюбом [PERSON] ), є основним наймачем квартири [ADDRESS] . Квартира не приватизована. Ордер було видано на підставі рішення комісії Бюро обміну житловим приміщенням Одеського міськвиконкому від 27 квітня 1994 року. Вказані обставини підтверджуються ордером на житлове приміщення №1515 від 29 квітня 1994 року та довідкою про зареєстрованих в житловому приміщені осіб №П3 235050-ю\\о від 19 вересня 2025 року. У житловому приміщенні зареєстровані відповідач по справі - колишній чоловік позивачки - [PERSON] , її син [PERSON] , її донька [PERSON] , її онучки [PERSON] та [PERSON] . В 2001 році шлюб позивача з відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 25 січня 2001 року. В подальшому в 2003 році позивач повторно одружилась та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12 липня 2003 року. З часу розлучення [PERSON] , [INFO] , в квартирі не проживав, не сплачував комунальні платежі, в утриманні житла участі не брав, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Жодних перешкод в проживанні в квартирі відповідачу не чинили. На підтвердження вказаних обставин позивач надала Акт про не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Натомість, позивач повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається з акту від 21 липня 2025 року, що за місцем реєстрації відповідач не мешкає тривалий час, а саме з 2001 року. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved