Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 12.05.2021 у розмірі 179577,25 грн. Також позивач просить стягнути за рахунок відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 14696,81 грн. та судові витрати в сумі 2422,40 грн. Позов мотивований тим, що 12.05.2021 між АТ «Альфа - Банк» та [PERSON] підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту, відповідно до умов якої банк зобов`язується надати споживачу кредит, а [PERSON] зобов`язується в поряду та на умовах, що визначені договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором, Графіком погашення кредиту. Банк свої зобов`язання за договором виконав надавши відповідачу кредит. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, порушив умови Договору в результаті чого має прострочену заборгованість у розмірі 179577,25 грн. Банк направляв відповідачу досудову вимогу про порушення умов договору та про необхідність сплатити суму заборгованості, але відповідач на контакт не виходила та заборгованість не сплатила. У зв`язку з цим позивач просить задовольнити його позовні вимоги. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування "Альфа-Банк" на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Ухвалою суду від 15.09.2025 у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, слухання справи призначено без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. Сторонам надано строк для подачі до суду заяв по суті справи. Ухвалою суду від 14.11.2025 здійснено перехід із спрощеного в загальне позовне провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому судовому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не надала. Ухвалою суду від 13.01.2026 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні. Представник позивача в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення повідомлення на веб-сайті «Судова влада». Згідно вимог ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.05.2021 між АТ «Альфа - Банк» та [PERSON] підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту, анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», паспорт споживчого кредиту та графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідно до оферти [PERSON] запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Факт користування кредитними коштами підтверджено наданою до суду випискою по рахунку. Відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повертала. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 10.04.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за договором від 12.05.2021 становить 179577,25 грн., з яких: 108840,91 грн. прострочене тіло кредиту, 70736,34 грн. відсотки за користування кредитом. Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ст. ст.626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договорами виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач порушила графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахункам позичальника. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 179577 грн. 25 коп. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне: Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 141, частини першої статті 81 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Вказаний висновок наведений в постанові Верховного Суду від 20.07.2021 у справі N922/2604/20. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] додано до матеріалів справи копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордеру про надання правничої (правової) допомоги. Інших документів, які б свідчили про понесення позивачем витрат на правову допомогу, зокрема платіжних доручень, акта прийму-передачі виконаних робіт, детального опису виконаних робіт суду надано не було. З огляду на зазначене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 14696,81 грн., через недоведеність вказаних вимог. Враховуючи наведене, а саме те, що позивачем документально не підтверджено понесені витрати на правову допомогу, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правову допомогу не підлягають стягненню за рахунок відповідача. Водночас, згідно меморіального ордеру № 907882 від 26.06.2025 позивачем АТ «Сенс Банк» сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. за подання до суду позовної заяви, що підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved