Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за договором позики у розмірі 25249,5 грн., також стягнути понесені судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позов обґрунтований тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» ( 23.06.2025 назву було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК « ГЕЛЕКСІ», надалі - Позивач) та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 31429 від 09.10.2018 в електронній формі. Відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем складає 25249,5 грн., з яких 5000 грн. заборгованість за позикою; 20249,5 грн. заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомлення (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив та призначене судове засідання. У судове засідання 11.03.2026 представник позивача ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечують щодо заочного розгляду справи. У судове засідання 11.03.2026 відповідач Єфіменко К.М., повторно в судове засідання не з`явилась, по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлялась належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в порядку ч.10 ст. 187 ЦПК України. Заяв та ( або) клопотань про розгляд справи у його відсутності або відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що постановив відповідну ухвалу. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] був укладений Договір позики №31429. позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк: Сума позики 5000,00 гривень. Плата за користуванням позикою - стандартна процентна ставка становить 0,01% в день від поточного залишку позики; комісії складає 1,5% в день від початкового розміру позики. Нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Строк повернення позики 07.11.2018 (п.1.1,п. 1.1.1. п. 1.1.2.1., п. 1.1.2.2, п. 1.1.3. п. 1.1.5. Договору позики). Договір позики, графік платежів до Договору позики № 31429 від 09.10.2018 та паспорт позики підписані відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 32657463. 04.08.2017 між ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЛАЄНС» та ТОВ «Фінансова Компанія «ГЕЛЕКСІ» було укладено договір №04/08-17ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку). Відповідно до відповіді за вих. № 31429 від 01.09.2025 ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» повідомило, що на підставі договору №04/08-17ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04.08.2017 надало ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу грошових коштів фізичним особам, без відкриття рахунку. В результаті платіжної операції на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Деталі платіжної операції: платник коштів ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» (код ЄДРПОУ 41229318), отримувач [PERSON] , номер транзакції в системі 1087209662, номер операції 109382582, дата проведення платежу 09.10.2018, сума платежу 5000,00 грн., валюта платежу гривня UAH, платіжний засіб карта, банк емітент платіжної картки отримувача коштів OSCHADBANK, номер банківської картки отримувача коштів № [NUMBER] . Таким чином, відповідач [PERSON] отримала від ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» кредит в сумі 5000,00 грн, що підтверджується належними і допустимими доказами, а також не оспорюється відповідачем. Згідно розрахунку заборгованості з 09.10.2018 по 07.08.2025 за договором позики № 31429 від 09.10.2018 укладеним з [PERSON] станом 06.03.2019 всього нараховано 27177,91 грн. Відповідно до ч. 1ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положеньст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Факт укладення кредитного договору, а також досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується. Уст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1ст.625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК України). Відповідно ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Вказаним Договором позики позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти, сплатити проценти та комісію. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором позики № 31429 від 09.10.2018 у строки, передбачені договором щодо повернення суми позики та проценти за користування кредитом, не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом позики та за процентами. Як вбачається зі змісту позовної заяви, ТОВ «ФК « ГЕЛЕКСІ» просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 31429 від 09.10.2018 у розмірі 25249,5 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20249,5грн. - заборгованість за процентами та комісією за користування позикою. Доказів повернення відповідачем позивачу отриманої у позику за вищевказаним договором суми позики у розмірі 5000,00 грн. матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом позики в розмірі 5000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з тим, крім стягнення заборгованості за сумою позики, позивач заявив також вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування позикою та комісії на суму 20 249,50 грн.Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України,а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 виснував, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). За умовами договору позики № 31429 від 09.10.2018 вбачається, що даним договором передбачено, що позика в сумі 5000 грн. надається [PERSON] на строк до 07.11.2018; плата за користування позикою встановлюється у вигляді фіксованих процентів та складає 0,01% в день від поточного залишку позики Згідно із графіком платежів до договору позики, термін платежу 07.11.2018, сума позики 5000,00 грн., проценти за користування позикою 14,50 грн, комісійна винагорода за користування позикою 2175,00 грн., заборгованість за договором позики 7189,50 грн. Вказані умови позики доведені до відома споживача та узгоджені сторонами. Отже, за договором позики № 31429 від 09.10.2018 проценти за користування грошовими коштами можуть бути нараховані лише протягом терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за цим договором, з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами, а саме в розмірі 0,01% на день та складає 14,50 грн. (5000,00 х 0,01% х 29 = 14,50). Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 14,50 грн. процентів за договором позики № 31429 від 09.10.2018, як це передбачено умовами укладеного договору позики. Щодо стягнення з відповідача щомісячної комісії на суму 2175,00 грн, судом зазначається наступне. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Встановивши у договорі позики № 31429 від 09.10.2018 сплату комісійної винагороди за користування позикою в розмірі 1,5% від суми позики, що складає 75 грн щоденно, а з 07.11.2018 в розмірі 3,0% від суми позики, що складає 150 грн щоденно. При цьому в договорі позики не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням позики, що надаються відповідачу та за які позикодавцем встановлена комісія. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то дані положення кредитного договору є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, приймаючи до уваги невиконання зобов`язань відповідачем [PERSON] договором позики № 31429 від 09.10.2018, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК « ГЕЛЕКСІ» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню на суму 5029 грн, у тому числі: 5014,50 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу; 14,50грн - суми заборгованості за відсотками. Також, згідно з положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У відповідності до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку, витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за заявленими ТОВ «ФК « ГЕЛЕКСІ» позовними вимогами в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що між ТОВ «ФК « ГЕЛЕКСІ» та адвокатом Рудзей Ю.В. 09.07.2025 укладено Договір про надання правничої допомоги, копія якого міститься в матеріалах справи, також повноваження представника у даній справі підтверджуються довіреністю та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, копія яких міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4). Позивачем ТОВ «ФК « ГЕЛЕКСІ» на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надано наступні документи: Договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025, Акт № 31429 наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому суд вважає їх обгрунтованими. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «ФК « ГЕЛЕКСІ» задоволені частково, розмір витрат на правничу допомогу адвоката підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам в сумі 996 грн (5000 грн. х 19,92%). На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених позовних вимог, в сумі 482,70 грн.(2423х19,92%).

Outcome: partial