Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

31.10.2023 позивач АТ «Ідея Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 256512,04 грн, а також судовий збір в розмірі 3847,69 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.10.2021 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z06.00400.008759238, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 147999 грн зі сплатою 21,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені кредитним договором, графіком щомісячних платежів. Зазначає, що банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору. Відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатила нараховані відсотки, інші платежі за кредитним договором. Останню сплату відповідачкою/зарахування по кредитному договору здійснено 02.02.2022, у зв`язку із чим сума боргу відповідачки за кредитним договором станом на 21.09.2023 становить: прострочений борг - 144370,58 грн, прострочені проценти - 47577,18 грн, прострочена плата за обслуговування кредиту - 64564,28 грн, а всього - 256512,04 грн. Заборгованість відповідачки підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 21.09.2023. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідачки направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 03.08.2023. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачку було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідачки будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір банку. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2023 позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 191947,76 грн та суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 2879,22 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 14.10.2025 відповідачка [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просила скасувати заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2023 у цивільній справі №461/9254/23 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначити справу до розгляду в загальному порядку В обґрунтування заяви покликалася на те, що в п.12 договору кредиту та страхування №Z06.00400.008759238 від 02.10.2021 сторонами визначено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим договором у випадку, якщо вони доведуть, що порушення сталося внаслідок випадку, або настання і дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти. Вважає, що повномасштабна війна росії проти України, яка триває з 24.02.2022 - це форс-мажорна обставина, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022. З жовтня 2021 року вона була клієнтом АТ «Ідея Банк» та в строк, без порушень, вносила належні до сплати платежі. В цей же час, восени 2021 року її батько захворів на COVID-19 з дуже тяжкими наслідками, що призвели до смерті останнього і їй довелося дуже багато коштів витрачати на спробу врятувати його життя, брати позики у знайомих, однак вона виконувала свої зобов`язання перед банком. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, який продовжується по сьогодні, вона повністю втратила дохід, та не мала коштів дія існування. Про тяжкий фінансовий стан та втрату роботи вона повідомляла кожного разу, коли їй телефонували представники банку. На той час її донька була неповнолітньою, а матір - пенсіонеркою. Разом з тим, банк не зважав на такий стан подій в країні і продовжував нараховувати проценти та збільшувати суму заборгованості. Влітку 2023 року через посилення атак агресора на місто Дніпро та область, вона разом з донькою були змушені покинути Україну та виїхати за кордон. За кордоном вони з донькою пробули два роки та повернулися в кінці червня цього року. Вважає, що своїми діями, банк завдав їй збитків, пов`язаних з втратою заробітної плати, адже повернувшись в Україну в кінці червня 2025 року, вона відразу почала шукати собі роботу. Вже в середині липня вона пройшла співбесіду та була запрошена на роботу головним бухгалтером в одну з відомих компаній міста Дніпра, однак при перевірці її даних, служба безпеки підприємства, на якому вона планувала працювати, повідомила їй про відкрите відносно неї провадження приватного виконавця і тому подальше спілкування було припинене. На даний час вона не має можливості влаштуватися на роботу. Ухвалою суду від 05.02.2026 заяву відповідачки [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2023 у цивільній справі №461/9254/23 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено справу до розгляду у судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.02.2026 відповідачкою [PERSON] через систему Електронний Суд подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням за кордоном. Ухвалою суду від 16.02.2026 розгляд справи відкладено за клопотанням відповідачки на 03.03.2026. Представник позивача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позовній заяві просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 03.03.2026 відповідачкою [PERSON] через систему Електронний Суд подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням за кордоном. Розглянувши клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне. Частинами 1, 2 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України). Одними із засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи та неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Так, як на підставу для відкладення розгляду справи, відповідачка покликається на перебування за межами України. Разом з тим, суд враховує, що відповідачка має зареєстрований кабінет в системі Електронний Суд, відтак, така не позбавлена можливості брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою власних технічних засобів, однак таким правом не скористалася. Також, суд приймає до уваги, що з матеріалами справи [PERSON] ознайомилася ще 23.10.2025 в приміщенні суду, а відтак, остання мала достатньо часу для подачі відзиву на позовну заяву. Враховуючи необхідність вирішення справи у розумні строки, суд вважає, що достатніх правових і фактичних підстав для відкладення розгляду справи на даний час немає, суд розцінює таку поведінку відповідачки як зловживання процесуальними правами, що спрямовані на затягування розгляду справи, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання про відкладення слід відмовити. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 02.10.2021 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z06.00400.008759238. Відповідно до п.1. кредитного договору, банк відкриває клієнту банківський рахунок та надає клієнту кредит, а клієнт отримує його на наступних умовах: тип кредиту - Цільовий (п.1.1. договору), сума кредиту - 147999 грн (п.1.2. договору), процентна ставка - 21,99% річних (змінювана) (п.1.3. договору), строк кредиту - 36 місяців (п.1.4. договору). Згідно п.1.6. договору, строк дії договору та дата повернення кредиту - до 02.10.2024. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок [NUMBER] , відкритий у банку відповідно до графіку, викладеного в додатку №1 до даного договору. Також [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, а також Графік щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується меморіальними ордерами №609712 від 04.10.2021, №609718 від 04.10.2021, №609714 від 04.10.2021, та випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ). Відповідно до ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідачки направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 03.08.2023. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Як вбачається із долученої до позовної заяви довідки-розрахунку заборгованості, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість останньої станом на 21.09.2023 становить: прострочений борг - 144370,58 грн, прострочені проценти - 47577,18 грн, прострочена плата за обслуговування кредиту - 64564,28 грн, а всього - 256512,04 грн. Заборгованість відповідачки підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 21.09.2023. У відповідності до вимог ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою фактично було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідачка скористалася кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі. Однак позивачем, в розмір заборгованості, заявленої у позові, крім простроченого боргу, прострочених процентів, включена прострочена плата за обслуговування кредиту в сумі 64564,28 грн. Окрім цього, як вбачається з виписки по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ), відповідачкою [PERSON] сплаченувалась плата за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно п.1.9. договору кредиту та страхування №Z06.00400.008759238 від 02.10.2021, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом (далі - Додаток №1) як «Обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на веб-сайті банку. Згідно п.3 договору кредиту та страхування №Z06.00400.008759238 від 02.10.2021, нанесенням власноручного підпису під цим договором позичальник акцептує Публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО та Публічну оферту на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, які зберігаються на офіційному сайті банку. Відповідно до п.п.9.8.2., п.9.8. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно до закінчення строку договору кредиту в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку за Договором кредиту, що включає в себе: - надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Суд вважає безпідставними покликання відповідачки [PERSON] на звільнення її від виконання зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме введення в країні воєнного стану, з огляду на наступне. За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України). Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили. Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку. Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідачка не може виконувати зобов`язання, оскільки жодних доказів про те, що вказані обставини призвели до неможливості нею погашати заборгованість суду не було надано. Крім цього, саме по собі введення воєнного стану, без доведення учасником справи причинно-наслідкового зв`язку між його введенням та невиконанням зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання. Лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, на який покликається відповідачка, є інформаційним документом, який стосується необмеженого кола суб`єктів та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №922/999/22 викладено правові висновки, що лист Торгово-промислової палати України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»; той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. Таким чином, зважаючи на те, що відповідачка порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, а тому з відповідачки слід стягнути заборгованість за договором кредиту та страхування №Z06.00400.008759238 від 02.10.2021. При розрахунку суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки, суд приймає як належний та допустимий доказ долучений представником позивача детальний розрахунок заборгованості за договором кредиту та страхування №Z06.00400.008759238 від 02.10.2021 без плати за обслуговування кредитної заборгованості, згідно якого розмір заборгованості [PERSON] станом на 21.09.2023 становить: прострочений основний борг - 136192,06 грн, прострочені проценти - 32654,68 грн, а всього - 168846,74 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч.1 ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачки пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в розмірі 2532,70 грн.

Outcome: dismissed