Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

05.01.2026 року до суду звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «А-Фінанс» з позовом до [PERSON] , просив стягнути з відповідача заборгованість з несплачених лізингових платежів за договором фінансового лізингу №1168Л/210624 від 21.06.2024 року в сумі 45146,08 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21.06.2024 року між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу №1168Л/210624, предметом якого є передача у володіння та користування з правом викупу майна, в порядку і на умовах, передбачених договором, автомобіля марки INFINITI M37 (бувший у використанні) вапртістю 548 269,00 грн. Загальна сума лізингових платежів на дату укладення договору складає 966144,71 грн. Зазначають, що відповідач прийняв вказаний об`єкт лізингу, володів ним і використовував його в порядку і на умовах вказаного договору. Однак, в подальшому відповідач почав порушувати строки сплати лізингових платежів за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 45146,08 грн. В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, позивачем на підставі п.8.2,8.2.1 Договору було прийнято рішення про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку та об`єкт лізингу був вилучений у відповідача. Ухвалою суду від 09.01.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.47). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.49, 63), надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.52, 59). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.50-51, 61-62), та не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 10.03.2026 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 21.06.2024 між ТОВ «Фінансова Компанія «А-Фінанс» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №1168Л/210624 за умовами якого предметом є автомобіль INFINITI М37 (бувший у використанні), 2011 року випуску, вартістю 548 269,00 грн., терміном на 36 місяців (а.с.5-15). Відповідно до умов Договору, Лізингоодержувач зобов`язався сплачувати на користь Лізингодавця лізингові платежі, які включають платежі щодо відшкодування частини вартості Об`єкта лізингу, комісію лізингодавця (винагороду) за наданий в лізинг Об`єкт лізингу та інші платежі, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені договором, в тому числі оплата послуг та відшкодування. При цьому, на дату укладання Договору загальна сума лізингових платежів складає: 966144,71 грн. Згідно з п.12.1 договору фінансового лізингу, останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом перебігу строку лізингу (крім випадків, коли з підстав та в порядку, передбаченому цим договором, сторона відмовляється від договору в односторонньому порядку або сторонами досягнуто згоди про дострокове припинення / розірвання договору). Зобов`язання за цим договором, у разі його можливого порушення, не припиняються із закінченням строку його дії, а припиняються їх повним виконанням. Відповідно до акту (видаткова накладна) прийому-передачі предмету лізингу до Договору фінансового лізингу №1168Л/210624 від 21.06.2024 року ТОВ «ФК «А-Фінанс» передав, а [PERSON] прийняв в якості предмета лізингу автомобіль INFINITI М37 (бувший у використанні), 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 548269,00 грн, в тому числі ПДВ 1000,00 грн. (а.с.16). Отже, відповідач, який отримав вказаний транспортний засіб взяв на себе зобов`язання щодо сплати, у визначений Договором та графіком платежів, строк здійснювати щомісячну оплату як вартості самого об`єкту так і оплату винагороди лізингодавця ( комісії). Відповідач сплатив перший лізинговий платіж та починаючи з 3-го лізингового платежу розпочав допускати прострочку по оплаті лізингових платежів. Вказане свідчить про порушення відповідачем взятих на себе за Договором фінансового лізингу зобов`язань щодо сплати лізингових платежів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка не була погашена останнім добровільно (а.с.20). 26.09.2024 позивачем лізингоодержувачу направлено досудову вимогу №1168 з вимогою про повернення заборгованості по лізинговим платежам (а.с.18). В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, позивачем на підставі п.8.2,8.2.1 Договору було прийнято рішення про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку та об`єкт лізингу був вилучений у відповідача. Відповідно до Акту повернення майна з фінансового лізингу за Договором фінансового лізингу №1168Л/210624 від 21.06.2024 року комісією складено акт на підтвердження факту вилучення та повернення з фінансового лізингу майна, яке є власністю ТОВ «ФК «А-Фінанс» та предметом лізингу за договором, а саме транспортний засіб марки INFINITI М37, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснено на момент підписання та передачі Акту спільний огляд та встановлено, що об`єкт лізингу знаходиться у працездатному стані (а.с.21). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, 2 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону. Відповідно до ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про фінансові послуги та фінансові компанії", а також прийнятими відповідно до закону актами Національного банку України. Відносини, що виникають між лізингодавцем та продавцем (постачальником) у зв`язку з набуттям лізингодавцем у власність об`єкта фінансового лізингу для подальшої передачі цього об`єкта лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Положення інших нормативно-правових актів регулюють відносини у сфері фінансового лізингу в частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. До складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором. Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором. Приписами ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, з аналізу наявних доказів у поєднанні із застосованими нормам права випливає, що договір фінансового лізингу №1168Л/210624 від 21.06.2024 укладено відповідно до приписів ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг». Подальша передача прав вимоги за вказаним договором здійснена з дотриманням приписів ст. 512-514, ст.1077-1084 ЦК України. Згідно п.п.3, 4 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право: у випадках, передбачених законом та/або договором фінансового лізингу, відмовитися від договору фінансового лізингу, стягнути з лізингоодержувача несплачені лізингові платежі, термін сплати яких настав на дату такої відмови, вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу та у разі невиконання лізингоодержувачем обов`язку щодо повернення об`єкта фінансового лізингу - сплати неустойки у розмірі, встановленому цим Законом, за володіння та користування об`єктом фінансового лізингу за час прострочення повернення об`єкта фінансового лізингу, якщо інший розмір неустойки не визначений договором фінансового лізингу; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства. Відповідно до п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач зобов`язаний: своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі. Також, п.8.2 договору передбачено, що лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитися від договору) та/або вилучити об`єкт лізингу у наступних випадках: Лізиногоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 60 (шістдесят) днів з дня настання строку платежу (п.8.2.1. договору). Відтак, дострокове розірвання договору фінансового лізингу №1168Л/210624 від 21.06.2024 в односторонньому порядку здійснено в межах прав лізингодавця та в порядку, визначеному умовам договору та Закону України «Про фінансовий лізинг». В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів станом на 26.12.2025, прострочена заборгованість відповідача перед позивачем становить 45146,08 грн. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за договором фінансового лізингу, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідачем суду не надано. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору фінансового лізингу. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задоволено в повному обсязі, тому судові витрати покладаються на відповідача в повному розмірі. З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved