Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У серпні 2025 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 26252006442703 від 07.11.2016 у сумі 11257,06 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено договір про кредитний договір № 26252006442703 від 07.11.2016 у відповідності до якого Банк надав позичальнику грошові кошти (далі кредит) у тимчасове платне користування, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з Рахунку, платежі з Рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком Клієнта, що відкритий в Банку (далі Рахунок). Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (далі Картка). Проте, у порушення умов договору, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. 28.03.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу № 28/03/24, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до відповідача за Кредитним № 26252006442703 від 07.11.2016, станом на 27.03.2024 заборгованість позичальника становить 11257,06 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 6825,23 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 4431,83 грн. Оскільки, ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право кредитора до відповідача за Кредитним договором № 26252006442703 від 07.11.2016, станом на 27.03.2024, заборгованість позичальника становить 11257,06 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 6825,23 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 4431,83 грн., у зв`язку з чим просить стягнути таку заборгованість в судовому порядку. Ухвалою судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.09.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати дану справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання. Відповідач правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, не скористався, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.03.2026, є дата складення повного судового рішення 09.03.2026. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] 07.11.2016 укладено кредитний договір № 26252006442703, у відповідності до якого остання отримала кредит, який на дату укладання договору складав 10000 грн., строком на 12 місяців з наступною авто пролонгацією на кожні наступні 12 місяців у випадку відсутності повідомлення від банку про закінчення строку кредиту. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 26.12.2019 по 25.04.2021 3 % від суми кредиту, з 26.04.2021 по 25.07.2022-4 % від суми кредиту, з 26.07.2022по 25.10.2023 - 3 % від суми кредиту, з 26.10.2023 по 26.12.2024 1,95 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних. Умови визначені в цьому пункті договору є істотними умовами кредитного договору. Згідно з пунктом 3.6.2 кредитного договору Банк надав клієнту для ознайомлення в письмовій формі Паспорт споживчого кредиту. Підписавши кредитний договір відповідачка підтвердила, що вона отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування. Сторонами не заперечується, що відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн. та користувалась ними, проте допустила прострочення зобов`язання щодо повернення таких коштів. Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 26252006442703 від 07.11.2016 станом на 27.03.2024, складеним АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість позичальника становить 11257,06 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 6825,23 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 4431,83 грн. Також, судом установлено, що між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено договір про встановлення кредитного ліміту № 26252006442703, який складається з публічної частини договору, яким є універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», розміщений на офіційному веб-сайті Банку: https://creditdnepr.com.ua/ та індивідуальної частини, якою є цей кредитний договір, що разом становлять єдиний кредитний договір, Відповідно до п.1.1. кредитного договору в порядку передбаченому цим договором та універсальним договором банківського обслуговування, Банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку Клієнта, відкритого в Банку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (далі-Кредитна картка), шляхом встановлення Кредитної лінії у вигляді відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів Клієнта на рахунку. Максимальний ліміт Кредитної лінії на дату укладання цього договору становить 10000 грн. Строк дії договору - 12 місяців з дати встановлення Кредитного ліміту Продовження дії Кредитного ліміту може здійснюватися необмежену кількість разів, якщо така умова передбачена в Кредитному договорі,на той же строк та на тих же умовах (п.1.2 Договору). Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі на строкову заборгованість за Кредитом 0,01% річних, на прострочену заборгованість за Кредитом - 56% річних (п. 1.2.3 Договору). З усіма істотними умовами кредитування відповідачка ознайомлена, що підтверджується її підписом у Кредитному договорі, в якому закріплено, зокрема строк Договору, строк кредитування, мета отримання кредиту, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, тощо. Як вбачається з матеріалів справи відповідач користувалась наданими кредитними коштами та наданим кредитним лімітом за вказаними вище кредитними договорами кредитним лімітом, що підтверджується випискою з її рахунку. Однак, відповідачем умови кредитних договорів належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість. В подальшому, 28.03.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 28/03/24, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору право вимоги до боржників за кредитними договорами, відповідно до реєстру боржників, а фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором. Вказане підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників від 28.03.2024 за вищезазначеним договором факторингу, витягом з реєстру боржників, згідно з яким позивач набув права вимоги до відповідача за договором № 26252006442703 від 07.11.2016 на загальну суму 11257,06 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 6825,23 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 4431,83 грн. Відповідно до копії платіжної інструкції № 6041 від 28.03.2024 ТОВ «Цикл Фінанс» перерахувало АТ «Банк Кредит Дніпро» 10 200 233,00 грн. за право вимоги згідно договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 (а.с.74). Отже, ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право належного кредитора до [PERSON] за кредитним договором № 26252006442703 від 07.11.2016. До правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Факт отримання кредитних коштів підтверджується дослідженими судом виписками за рахунками, у яких наявні відомості про зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. З цього ж доказу вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість. Зазначені докази є належним та допустимими і підтверджують обставини, на які посилається позивач. Щодо відступлення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» права вимоги за кредитним договором, то суд зазначає наступне. Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підставі досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «Цикл Фінанс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за кредитним договором №26252006442703 від 07.11.2016, а [PERSON] прийняла умови та правила надання банківських послуг, однак у порушення умов указаного договору не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми права та зважаючи на відсутність в матеріалах справи даних щодо сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором первісному кредитору чи новому кредитору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за договором № 26252006442703 від 07.11.2016 на загальну суму 11257,06 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 6825,23 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 4431,83 грн. Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, на підставі викладеного вище, виходячи із принципів законності та справедливості, суд висновує про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються, у тому числі, з витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. Згідно з ч.3ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі №690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Враховуючи наведені вище принципи розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що вимоги щодо стягнення витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial