Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № 8978445 від 24.04.2025 в розмірі 22833 гривень. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 24.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів у кредит № 8978445, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 9000 грн., строком на 360 днів (з 24.04.2025 по 18.04.2026) зі сплатою процентів у розмірі 0,95 % які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісії за надання кредиту - 17,25% від суми наданого кредиту та зобов`язувалася повернути суму кредиту, сплатити проценти за його користування та комісію. ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» виконало умови кредитного договору в повному обсязі, надавши відповідачці [PERSON] кредитні кошти шляхом переказу на її картковий рахунок № [NUMBER] . 16 вересня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладений договір факторингу №16/09/25, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступили на користь ТОВ «Деал Фінанс Груп» право вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі й до боржника [PERSON] . Відповідно до Реєстру прав вимог №18/09/25-01 від 18.09.2025 року до ТОВ «Деал Фінанс Груп» перейшло право вимоги за кредитним договором № 8978445 від 24.04.2025 року в розмірі 22833 грн., з яких 9000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7780,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1552,50 грн. - сума заборгованості за комісією, 4500 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою, яку позивач просить стягнути з відповідачки в примусовому порядку. Крім того, просить стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. Ухвалою від 07.11.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву у якій просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи вважається повідомленою своєчасно та належним чином, відповідно до положень п. 2 ч.7, п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України (за зареєстрованим у встановленому Законом порядку місцем проживання), що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. Причини неявки не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позов не подавала. У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року, у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Позивачка обізнана про наявність провадження щодо неї у суді, проте ні її представник, адвокат Хитрий М.В., ні вона особисто будь-яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до суду не надсилали. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 8978445, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 9000 грн., строком на 360 днів зі сплатою процентної ставки у розмірі 0,95 % в день, дата повернення кредиту 18.04.2026 року, неустойка 450 грн. в день, комісія за надання кредиту 17.25% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1552,50 грн. (а.с.22-36). Згідно п. 2.1. Договору Кредитодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю таку ж суму грошових коштів, або достроково, та сплатити Кредитодавцю плату (Проценти) від Суми кредиту та Комісію за надання кредиту відповідно до умов цього Договору. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «735268» у порядку визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою Позикодавцем, відповідачка [PERSON] , з якою укладено договір № 8978445 від 24.04.2025 року, ідентифікована ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів". Одноразовий ідентифікатор «735268» направлено позичальнику 24.04.2025 о 14:05 на електрону пошту [INFO] (а.с.37). На підтвердження виконання ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» зобов`язання за кредитним договором № 8978445 від 24.04.2025 року, позивач надав копію платіжної інструкції № f871d4dd-d738-4458-be3a-1ca8596b77a7 про перерахування на рахунок відповідачки № [NUMBER] (MASTERCARD) коштів в сумі 9000 грн., довідку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» №КД-000045958 від 29.08.2025 року, якою підтверджено здійснення успішної платіжної операції 24.04.2025 року у сумі 9000 грн. на карту № [NUMBER] , отримувач [PERSON] (а.с.39,40). Згідно розрахунку заборгованості за Договором позики № 8978445 від 24.04.2025 року заборгованість відповідачки складає 22833 грн., яка складається з: 9000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7780,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1552,50 грн. - сума заборгованості за комісією, 4500 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою (а.с.19-20). З наданої інформації АТ КБ « ПРИВАТ БАНК» № 20.1.0.0.0/7 -251113/51269-БТ від 18.11.2025 року видно, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , банком було емітовано картку № [NUMBER] . Також, до суду надано виписку про рух коштів по картці клієнта [PERSON] від 18.11.2025 року, за період з 24.04.2025 - 27.04.2025, з якої вбачається, що 24.04.2025 року відбулось зарахування коштів у сумі 9000 грн. на картку № [NUMBER] . Із договору факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Деал Фінанс Груп» право грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних Реєстрах (а.с.42-49). Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників № 18/09/25-01 від 18.09.2025 року ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (порядковий номер 185) на суму 22833 грн., з яких: 9000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7780,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1552,50 грн. - сума заборгованості за комісією, 4500 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою (а.с.58). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши та проаналізувавши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Деал Фінанс Груп» щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9000 грн., процентів у розмірі 7780,50 грн. та комісії у розмірі 1552,50 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується нарахування позивачем неустойки в розмірі 4500 гривень, то суд виходить з такого. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IXта набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено неустойку за порушення відповідачкою грошового зобов`язання за кредитним договором № 8978445 від 24.04.2025 у розмірі 4500 гривень. З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки пеня нарахована в період дії в Україні воєнного стану. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, а саме, з відповідачки [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за за кредитним договором № 8978445 від 24.04.2025 року, у розмірі 18333 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 9000 грн., заборгованості по процентах 7780,50 грн. та комісії 1552,50 грн. Задовольнивши позов, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених позивачем. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаютьсязгідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 вищевказаної статті вказано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог цієї частини статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивач просить суд стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження суми витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду договір про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року, ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво на зайняття адвокатською діяльність серія ПТ № 2099 на ім`я Ткаченко Ю.О., витяг з акту №1-ДІЛ від 22.09.2025 року приймання-передачі наданої правчиної допомоги до договору № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року з якого вбачається що послуги адвокатського бюро надано на суму 4500 грн. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи,

Outcome: partial