Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101710576219024 від 16.03.2024 у розмірі 123275,39 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позов обґрунтований тим, що 16.03.2024 між сторонами укладено кредитний договір № ABH0CT155101710576219024, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 100000 грн, строком на 60 місяців. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Водночас, в порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 25.10.2025 складає 123275,39 грн. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи без його участі, а також у разі виникнення обставин, викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся судом завчасно та належним чином, шляхом направлення на його адресу реєстрації судової повістки, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву щодо заявлених позовних вимог або будь-яких заяв від відповідача до суду не надходило. В подальшому, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду, однак він в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 16.03.2024 [PERSON] підписав заяву про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101710576219024, на підставі якої АТ «Акцент-Банк» надало позичальнику кредит у розмірі 100 000 грн строком на 60 місяців, тобто до 15.03.2029 із застосуванням процентної ставки у розмірі 75 відсотків на рік. Згідно умов договору погашення кредиту відбувається шляхом внесення щомісячного платежу у розмірі 6512.27 грн на визначений у заяві рахунок. Кредитний договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит, що підтверджується випискою по кредиту від 25.10.025, меморіальним ордером № TR.35313093.28569.65455 від 16.03.2024. Позивач вказує, що відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконуються, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованість станом на 25.10.2025 складає 123275,39 грн та включає в себе: 96222,80 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 26072,19 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 980,40 грн - заборгованість за пенею. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. (ч. 2 ст. 155 ЦК України) Таким чином, а також ураховуючи, що відповідачем не надано до суду доказів виконання зобов`язання за кредитним договором, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно вимог позову про стягнення з відповідача пені, суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введено воєнний стан, дія якого триває на теперішній час. Щодо доводів позивача, про застосування спеціального законодавства при стягненні неустойки (пені, штрафів), а саме Закону України «Про споживче кредитування» з посиланням на п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", суд зазначає, що відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова ВП ВС від 22.06.2021 у справі №334/3161/17 (пункт 17), постанова ВП ВС від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (пункт 78) та постанова ВП ВС від 29.06.2022 у справі №477/874/19 (пункт 69)). Відтак, оскільки п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" суперечить п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України суд застосовує приписи ЦК України. Таким чином, в задоволенні вимог про стягнення пені належить відмовити. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial