Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АБЕКОР» (далі - ТОВ «ФК «АБЕКОР») звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що 14.04.2025 між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та [PERSON] укладено Кредитний договір №1682485 у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених статтями 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Строк позики складав 80 днів, основна процентна ставка - 0,99% на день. Позикодавець свої зобов`язання виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 18 400,00 грн. Відповідач умови кредитного договору не виконала, тому станом на день звернення до суду утворилася заборгованість у загальній сумі 31 204,54 грн., з яких: 17 200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14 004,54 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, також просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 05.02.2026 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано докази. 17.02.2026 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким просить суд задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 575,60 грн., з яких: 17 200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6 375,60 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. У задоволенні в іншій частині в позовних вимогах просить відмовити. Також відповідач просить зменшити витрати на правничу допомогу, стягнувши з неї на користь позивача в порядку відшкодування професійних правничих витрат 1 100,00 грн. У судове засідання сторони не з`явилися. Відповідно до прохальної частини позовної заяви, представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомила причини неявки. Ураховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 14.04.2025 між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та [PERSON] укладено Кредитний договір №1682485 у письмовій формі у вигляді електронного документа. За умовами договору ТОВ «ФК «АБЕКОР» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 18 400,00 грн. на умовах строковості, зворотності і платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Строк позики складав 80 днів з кінцевим терміном повернення до 02.07.2025, основна процентна ставка - 0,99% на день. Вказаний договір та додаток до договору були підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором: z80702, паспорт споживчого кредиту b20732 (а.с. 43 копія інформаційного повідомлення споживача, а.с. 43 зв.-52 - копія договору з додатком, а.с. 53, 54 копія паспорту споживчого кредиту, а.с. 22, 42 - докази переказу кредитних коштів відповідачу). Крім того, 08.05.2025 між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №1682485 від 14.04.2025 у письмовій формі у вигляді електронного документа. За умовами додаткової угоди ТОВ «ФК «АБЕКОР» продовжено строк кредиту на 80 днів, з кінцевим терміном повернення 27.07.2025. Вказана додаткова угода, додаток до угоди та паспорт споживчого кредиту були підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором: g90527 (а.с. 35 копія інформаційного повідомлення споживача, а.с. 36, 37 - копія додаткової угоди з додатком, а.с. 33, 34 копія паспорту споживчого кредиту). Крім того, 05.06.2025 між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №1682485 від 14.04.2025 у письмовій формі у вигляді електронного документа. За умовами додаткової угоди ТОВ «ФК «АБЕКОР» продовжено строк кредиту на 80 днів, з кінцевим терміном повернення 24.08.2025. Вказана додаткова угода, додаток до угоди та паспорт споживчого кредиту були підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором: h31309 (а.с. 25 копія інформаційного повідомлення споживача, а.с. 26, 27 - копія додаткової угоди з додатком, а.с. 28, 29 копія паспорту споживчого кредиту). Крім того, 03.07.2025 між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №1682485 від 14.04.2025 у письмовій формі у вигляді електронного документа. За умовами додаткової угоди ТОВ «ФК «АБЕКОР» знову продовжено строк кредиту на 80 днів, з кінцевим терміном повернення 21.09.2025. Вказана додаткова угода, додаток до угоди та паспорт споживчого кредиту були підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором: w70389 (а.с. 30 копія інформаційного повідомлення споживача, а.с. 31, 32 - копія додаткової угоди з додатком, а.с. 28, 29 копія паспорту споживчого кредиту). Підписавши кредитний договір та супутні до нього документи, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «АБЕКОР». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1, ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3, ч. 4, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Ураховуючи наведене, кредитний договір між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та відповідачем укладений сторонами правочину в електронній формі шляхом підписання його умов кредитодавцем електронним підписом та позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, судом встановлено, що позичальник свої зобов`язання за Кредитним договором у погоджені сторонами строки повністю не виконав, суму кредиту та проценти за користування ним у повному обсязі не сплатив. Так відповідно до розрахунку заборгованості, який наявний у матеріалах справи (а.с. 38-40), заборгованість [PERSON] станом на день подання позовної заяви перед позивачем за Кредитним договором №1682485 від 14.04.2025 у загальній сумі 31 204,54 грн., з яких: 17 200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14 004,54 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Відповідач, у свою чергу, визнає позовні вимоги частково, посилаючись на те, що умовами кредитного договору та додаткових угод чітко визначено розмір процентів за користування кредитними коштами, тому вона не заперечує щодо стягнення з неї на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 575,60 грн., з яких: 17 200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6 375,60 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Суд вважає заперечення відповідача обґрунтованим, оскільки Додатковою угодою від 03.07.2025 до Кредитного договору №1682485 від 14.04.2025, а саме Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за довго ром про споживчий кредит на період продовження строку кредиту, визначено розмір процентів за користування кредитом, вони складають 6 375,60 грн. Тому заборгованість за процентами має бути зменшена до розміру 6 375,60 грн. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи встановлені судом обставини, часткове визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позивачем доведено порушення позичальником умов Кредитного договору, але позовні вимоги слід задовольнити частково, враховуючи викладене, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №1682485 від 14.04.2025 у загальній сумі 23 575,00 грн., з яких: 17 200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6 375,60 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Представником позивача заявлено вимогу щодо розподілу судових витрат, а відповідачем заявлено вимогу про зменшення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Щодо вимоги про стягнення правової (правничої) допомоги. Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано відповідні докази та заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн., відповідачем заявлено вимогу про зменшення витрат на правничу допомогу до 1 100,00 грн. Виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги, що відповідач вважає витрати на правничу допомогу завищеними та неспівмірними з огляду на категорію справи, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, зменшивши їх до 1 100,00 грн. При прийнятті такого рішення судом враховані вимоги частин 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, відсутність фактичних судових засідань за участю осіб, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності. Суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача. Щодо вимоги про стягнення судового збору. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 422,40 грн., сплачений ним при подачі позову, однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 1 830,12 грн. (23 575,00 грн. (сума боргу, стягнута судом) х 2 422,40 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 31 204,54 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення). Щодо вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи. З огляду на надані суду докази, відповідно до пункту 4 частини 3 статті 133, статті 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача та витрати, пов`язані з відправленням матеріалів позову відповідачу, в сумі 145,50 грн. (а.с. 41).

Outcome: partial