Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" (далі - ТОВ "Деал Фінанс Груп") звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказано, що 16.08.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 6545923 (далі - кредитний договір). Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. 16.09.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та позивачем ТОВ "Деал Фінанс Груп" було укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, за вказаним вище кредитним договором від 16.08.2025, заборгованість відповідачки [PERSON] за яким складає у загальному розмірі 18 842,26 грн, з яких: 4 850,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 3 455,63 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 836,63 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту, 9 700,00 грн - заборгованість за пенею/неустойкою. Посилаючись на те, що відповідачкою було проігноровано вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором, позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором від 16.08.2025 № 6545923 у загальному розмірі 18 842,26 грн та понесені у справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 16.02.2026 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій вказала, що вона визнає позов у повному обсязі та при вирішенні справи покладається на розсуд суду /а.с. 72/. Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачкою [PERSON] було укладено в електронній формі договір кредитної лінії (Надійний) № 6545923, який підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором 161836 /а.с. 5-12/. З копії довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", вбачається, що позичальнику [PERSON] було надіслано одноразовий ідентифікатор 161836 для підписання кредитного договору 16.08.2025 о 18:04:34 на вказану нею електронну пошту [INFO] /а.с. 12/. За умовами вказаного вище кредитного договору відповідачці було надано кредит в розмірі 4 850,00 грн (п. 2.2.1), строком на 364 дні, а саме до 14.08.2026 (п. 2.2.2, п. 2.2.8), з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 0,95 % в день (п. 2.2.8), комісією за надання кредиту в розмірі 836,63 грн (п. 2.2.8), неустойкою за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 242,50 грн на день (п. 2.2.8) /а.с. 5-12/. Отримання відповідачкою [PERSON] 16.08.2025 кредитних коштів у розмірі 4 850,00 грн підтверджується наявними у справі копіями платіжної інструкції від 16.08.2025, довідок ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Європейська платіжна система" про успішне перерахування цих кредитних коштів на рахунок відповідачки, виписки за банківським рахунком відповідачки, наданої АТ КБ "ПриватБанк" /а.с. 13-15, 69/. 16 вересня 2025 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та позивачем ТОВ "Деал Фінанс Груп" було укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, і за вказаним вище кредитним договором від 16.08.2025, укладеним між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями вказаного договору факторингу, акта прийому-передачі Документів за цим договором, Реєстру прав вимоги № 23/12/25-01 до цього договору факторингу, платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 24.12.2025 № 579937984.1 про оплату ТОВ "Деал Фінанс Груп" грошових коштів на користь ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" за відступлене право вимоги за договором факторингу /а.с. 20-29/. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 23/12/25-01, за кредитним договором від 16.08.2025 № 6545923, укладеним між [PERSON] та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", позивач ТОВ "Деал Фінанс Груп" за вказаним вище договором факторингу від 16.09.2025 набув право грошової вимоги з відповідачки в загальному розмірі 18 842,26 грн, з яких: 4 850,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 3 455,63 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 836,63 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту, 9 700,00 грн - заборгованість за пенею/неустойкою /а.с. 28-29/. Вказана сума заборгованості відповідачки за цим кредитним договором також зазначена у розрахунках заборгованості, складених первісним кредитором та позивачем /а.с. 16, 18-19/. Додаткових нарахувань з моменту відступлення права вимоги, позивачем, як новим кредитором, не було здійснено. Всі суми заборгованості за вказаним вище кредитним договором були нараховані первісним кредитором - ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів". 30.10.2025 первісний кредитор ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" надіслав [PERSON] вимогу про повернення кредиту /а.с. 37/. Суд зауважує, що навіть, якщо боржник не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, він не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Проте, заборгованість за кредитним договором відповідачкою не була погашена ні первісному кредитору, ні позивачу. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву про визнання позову в повному обсязі. За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису. Нормою статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається зі змісту укладеного 16.08.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачкою [PERSON] кредитного договору № 6545923, цей договір відповідно до вимог чинного законодавства підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору відповідачка своїм електронним підписом підтвердила, що вона згодна з усіма умовами цього договору, зокрема порядком надання та повернення кредиту, наданою сумою кредиту, строком його повернення, розміром відсотків за його користування та строком нарахування відсотків, розміром комісії за надання кредиту, розміром пені/неустойки за прострочення виконання зобов`язання. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача,пов`язані зотриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію зокрема за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України Про споживче кредитування Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З кредитного договору від 16.08.2025 вбачається, що у ньому встановлена одноразова комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, відповідачка, підписуючи цей договір, погодилася з цією умовою договору, а тому виходячи із положень чинного законодавства та існуючої судової практики Верховного Суду, суд вважає, що стягнення з відповідачки заборгованості за комісією з надання кредиту є правомірним. З матеріалів справи вбачається, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідачки за вказаним вище кредитним договором відповідно до укладеного договору факторингу, оскільки відбулось правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора. Враховуючи, що отримані відповідачкою кредитні кошти у добровільному порядку первісному кредитору ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" не повернуті, позивач ТОВ "Деал Фінанс Груп" як новий кредитор, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, має право вимагати виконання боржником обов`язку з погашення заборгованості, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, те, що позивачем підтверджено факт укладення відповідачкою кредитного договору від 16.08.2025, отримання кредитних коштів, а також порядок і розмір нарахування заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, комісією за надання кредиту, яка нарахована у визначених договором розмірах та межах строку кредитування, в свою чергу відповідачкою не спростовано позовні вимоги та заявлений позивачем розмір цієї заборгованості і визнано позов у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ "Деал Фінанс Груп" заборгованість за кредитним договором від 16.08.2025 № 6545923 у загальному розмірі 9 142,26 грн, з яких: 4 850,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 3 455,63 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 836,63 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за пенею/неустойкою за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 9 700,00 грн, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У п. 2.2.8 кредитного договору від 16.08.2025 визначено, що за прострочення виконання зобов`язання нараховується неустойка у розмірі 242,50 грн на день /а.с. 6/. Із змісту вказаного вище кредитного договору вбачається, що цей договір є договором про споживчий кредит. Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав законної сили 24.12.2023, виключено пункт 6-1 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" щодо звільнення позичальників на період воєнного стану в Україні від сплати неустойки (штрафів, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит. На підставі внесених змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Разом з цим, пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Станом на день ухвалення рішення у справі ще не прийнято Закон про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо приведення у відповідність до Закону України "Про споживче кредитування", проект якого за № 11180 від 15.04.2024 знаходиться на розгляді у Верховній Раді України. Таким чином, на день ухвалення рішення у справі є чинним пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі № № 334/3161/17, провадження № 14-188 цс 20, невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" запроваджено воєнний стан на всій території України з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває донині. Враховуючи те, що між відповідачкою [PERSON] та первісним кредитором ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" було укладено кредитний договір 16 серпня 2025 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні, пеня/неустойка за прострочення погашення кредиту нарахована позивачем під час дії воєнного стану, який триває донині, станом на день ухвалення рішення у справі чинним є пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) і ця норма ЦК України є пріоритетною та превалює над нормою Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до якої за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, суд вважає за необхідне відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за пенею/неустойкою за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 9 700,00 грн. Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи те, що позов задоволено частково, а саме на 48,52 %, у справі наявні документи, які підтверджують понесення позивачем судових витрат у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду в розмірі 2 662,40 грн /а.с. 46/ та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн /а.с. 30-35/,

Outcome: partial