Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

В грудні 2025 року представник ТОВ «Юніт Капітал» через підсистему «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 156995 від 15.10.2024 у розмірі 20 391,04 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. В обґрунтування позову вказано, що 15.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір № 156995, зобов`язання за яким відповідачем не виконано. На підставі договору факторингу № 06022025 від 06.02.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт капітал», останньому за плату передано право вимоги до відповідача. З огляду на вказане позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на його користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 21.01.2026 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні 11.03.2026. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. 11.03.2026 від відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить зменшити судовий збір на 50%, заперечує проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу, оскільки вважає їх завищеними. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось, суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 15.10.2024 між ТОВ «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір № 156995 про споживчий кредит, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти в сумі 13 334 грн в наступному порядку: у розмірі 10 000,50 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 3 333,50 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Строк кредиту - 84 дні. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 24 479,54 грн. За правилом п. 2.3 договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390% річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6 цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Комісія за надання кредиту складає 3 333,50 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту (п. 2.5 договору). Також між сторонами погоджено графік платежів за договором та паспорт споживчого кредиту. Згідно з листом ТОВ «Кредіплюс» від 30.10.2025 № 3880/30-10, 15.10.2024 9:38 клієнту на картку [NUMBER] успішно перераховано 10 000,50 грн. 06.02.2025 між ТОВ «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 06022025, згідно з яким останньому передано право грошової вимоги до третіх осіб-боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 156995. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 627-629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а статтею 611 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач порушив взяті зобов`язання, оскільки за ним рахується заборгованість в сумі 20 391,04 грн, яка складається: 12 084 грн - тіло кредиту; 7 806,04 грн - відсотки; 501 - комісія. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення кредитних зобов`язань. Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 10.09.2025 між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02. Відповідно до додаткової угоди № 25770863320 від 11.09.2025 та акту прийому-передачі послуг від 25.11.2025 до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, АБ «Соломко та партнери» надано ТОВ «Юніт Капітал» правничу допомогу в розмірі 7 000 грн, в тому числі: складання позовної заяви - 5 000 грн (2 год.); вивчення матеріалів - 1 000 грн (2 год.); підготовка адвокатського запиту - 500 грн (1 год.); підготовка та подання клопотання про зарахування кредитних коштів - 500 грн (1 год.). В матеріалах справи також міститься копія свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Соломоко О.В. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (ст. 137 ЦПК України). Суд зауважує, що даний спір є спором незначної складності, оскільки спірні правовідносини регулюються загальними нормами ЦК України, постанови Верховного Суду містять висновки в схожих правовідносинах, а тому суд вважає, що вивчення матеріалів справи та підготовка процесуальних документів по даній цивільній справі не передбачала для адвокатського бюро дослідження великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. В поданій до суду заяві відповідач заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки сума є завищеною. Також суд враховує процесуальну поведінку відповідача в межах цієї справи, а саме визнання позову до першого судового засідання у цій справі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу на суму 3 000 грн, зважаючи на незначну складність справи, ціну позову, обсяг наданої адвокатом правової допомоги та витрачений ним час по даній справі, а також кількість подібних позовів в провадженні суду. На переконання суду вказана сума є доцільною та справедливою в межах цієї справи. На підставі ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та клопотанням відповідача про зменшення судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру (2 422,40 грн), тобто в розмірі 1 211,20 грн, а іншу частину сплаченого судового збору слід повернути позивачу з бюджету.

Outcome: approved