Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Представник АТ «Сенс-Банк» адвокат Цимбал В.І. за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із вказаним позовом, за змістом якого просить стягнути з відповідачки на користь АТ «Сенс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 04.02.2020 в сумі 125 477,20 гривень, яка складається з: простроченого тіла кредиту у сумі 86 857,47 гривень, відсотків за користування кредитом у сумі 38 619,73 гривень. Позов вмотивовано тим, що 04.02.2020 відповідачка звернулась до банку із пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що розміщено на сайті позивача. Банк прийняв пропозицію відповідача, відповідно, уклав з [PERSON] угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка за своєю сутністю є договором приєднання. Позичальниця підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування,и а також всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити,ичи адаптовано договір до потреб позичальника та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позичальника, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором. Таким чином, 04.02.2020 між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», із наступними основними умовами: тип кредиту ткредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «Максимум-готівка», мета кредиту -для особистих потреб; ліміт кредитної лінії (максимальна сума кредиту) 200 000,00 гривень; процентна ставка 26% річних, тип фіксована, тип картки MasterCard Debit World». Порядок повернення кредиту щомісячно, не менш ніж сума обов?язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50 гривень. Сторони також узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua. Позичальниця погодилась з тим, що Банк надає їй картку в неактивному стані і погоджується самостійно активувати картку. Активація Картки відбувається автоматично після: здійснення Клієнтом [позичальником] першої транзакції зтобов`язковим введенням ПІН-коду в POS-терміналі або банкоматі Банку, або будь-якого іншого банку України чи світу; або самостійно через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank»; або після успішного встановлення ПІН-коду за допомогою системи IVR. Клієнт [позичальник] розуміє та погоджується з тим, що не зможе здійснювати операції із застосуванням Картки, до моменту Активації Картки (п. 3.4.21. Договору) Сторона позивача стверджує, що Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, натомість остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором становить 125 477,20 гривень, яка складається з: простроченого тіла кредиту у сумі 86 857,47 гривень, відсотків за користування кредитом у сумі 38 619,73 гривень. Крім того, 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Посилаючись на викладені обставини, норми ст. 11, 16, 20, 526, 536, 546, 549, 550, 553, 554, 610-611, 624, 626, 627, 628, 1048, 1054, 1056-1, 1069, 1070 ЦК України, представник позивача, діючи в інтересах позивача, просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.09.2025 цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя. Справа на підставі протокола автоматизованого розподілу між суддями від 06.10.2025 передана в провадження судді Вайнраух Л.А. Ухвалою судді від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до провадження судді та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з мотивувальною частиною ухвали судді встановлено, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19, п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ; для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Наведеним критеріям справа відповідає, тому визнається судом малозначною. За нормою ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідних клопотань до матеріалів справи не надходило. Відповідачка відзиву на позовну заяву, клопотань та заяв до справи не скеровувала, не скориставшись відповідним процесуальним правом, конверт із копією ухвали суду вручений 15.11.2025, що надає суду, з урахуванням приписів ст. 128, 131 ЦПК України підстави для ухвалення рішення. Надіслання копії позовної заяви із додатками з урахуванням звернення до суду із позовною заявою за допомогою системи «Електронний суд» положеннями ст.177 ЦПК України покладено на позивача. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.1,8 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи із наявними письмовими доказами на підтвердження вимог позивача, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі у зв`язку із таким. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну назви АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», на підтвердження чого у справі міститься витяг з державного реєстру банків АТ «Сенс Банк» від 02.12.2022, досліджений судом. 04.02.2020 [PERSON] звернулась до АТ «Альфа-Банк» з пропозицією укласти угоду про надання споживчого кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, а саме Офертою на укладання угоди про надання кредиту №631358189. У оферті вказані паспортні дані клієнта банку, засвідчена копія паспорта відповідача як громадянки України міститься у додатках до позовної заяви. В оферті зазначено, що сума кредиту із цільовим призначенням «для особистих потреб», тип кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, найменування продукту «Максимум-готівка», максимальний розмір до 200 000,00 гривень, процентна ставка за користування кредитом 26% річних. Так, у розділі 2 оферти клієнт банку пропонує відкрити їй поточний розрахунковий рахунок з електронним платіжним засобом у гривні. У оферті клієнтка беззаперечно підтвердила, що перед укладенням угоди ознайомлена, в тому числі, у письмовій формі із всією інформацією та нормами положень чинного законодавства, зокрема, ЗУ «Про споживче кредитування», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що необхідно для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту. Анкета-заява [PERSON] від 04.02.2020 із її підписом, засвідчує ознайомлення із умовами кредитування, паспорт споживчого кредиту, що містить істотні умови, узгоджені сторонами. Також до матеріалів справи долучений та досліджений судом акцепт пропозиції АТ «Альфа-Банк», що містить посилання на редакцію Публічної пропозиції, оприлюдненої на веб-сайті та чинної на дату укладання договору. Разом з цим, за змістом оферти угода про надання кредиту вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту на укладання угоди та надання споживчого кредиту (розділ ІV). Суд, враховуючи наявні виписку (за період з 04.02.2020 по 02.06.2025) та розрахунок заборгованості, дійшов висновку про те, що АТ «Сенс Банк» (як правонаступник АТ «Альфа-Банк») виконало свої зобов`язання за вказаним кредитним договором про надання банківських послуг, а саме, відкрив на ім`я відповідачки картковий рахунок, видав платіжну картку із встановленим лімітом, яку використовувала відповідачка протягом строку користування нею, проте своїх зобов?язань за кредитним договором не дотрималась, а саме не повернула витрачені в рахунок кредитного ліміту грошові кошти у сумі та на умовах, узгоджених сторонами. Так, станом на 02.06.2025 заборгованість за кредитним договором від 04.02.2020 становить 125 477,20 гривень, складається з: простроченого тіла кредиту у сумі 86 857,47 гривень, відсотків за користування кредитом у сумі 38 619,73 гривень. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Так, відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За нормою ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Слід зауважити, що нормами ч.2 ст.638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У постанові від 23 січня 2018 року (справа № 755/7704/15-ц, провадження № 61-283 св 18) Верховним Судом зазначено, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Враховуючи викладене, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв?язку, суд дійшов висновку про те, що матеріали справи містять докази укладення кредитного договору, зокрема, узгодження між сторонами реальної базової процентної ставки за користування кредитом, виконання банком своїх зобов?язань за ним та, відповідно, про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками за користування кредитом. У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року, справа № 923/875/19, яку суд враховує при вирішенні спору по суті (згідно з приписами ч.4 ст.263ЦПК України), зазначено, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний(постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Таким чином суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, у спосіб, визначений позивачем, відповідно ухвалює рішення про стягнення з [PERSON] та користь АТ Сенс Банк заборгованості згідно з кредитним договором №631358189 від 04.02.2020 в сумі 125 477,20 гривень, яка складається з: простроченого тіла кредиту у сумі 86 857,47 гривень, відсотків за користування кредитом у сумі 38 619,73 гривень. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого. Згідно з ч. 1-3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Так, ч.1,2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, із відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 2 422,40 гривень, сплачені стороною позивача при зверненні до суду із позовною заявою. Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити таке. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що професійна правова допомога АТ «Сенс Банк» надавалася АО «СмартЛеск» на підставі договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025, копія якого засвідчена електронними цифровими підписами. Відповідно до умов договору предмет визначений у п.1.1., розмір винагороди виконавця обумовлений у п.3.1 договору, а саме: 375,00 гривень за підготовку і подання позовної заяви до суду, 225,00 гривень за отримання рішення суду, 7,85% - комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника, що за своїм змістом є гонораром, враховуючи положення п.3.3.1 договору. Термін дії договору узгоджений сторонами правочину у розділі 8. Також судом досліджено копію довіреності на представництво інтересів позивача адвокатом Цимбалом В.І. відповідно до договору, вказаного вище. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. За приписами ч.4-6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, суд враховує загальні засади цивільного процесуального законодавства та критерії відшкодування, їх доцільність та співрозмірність, відсутність належним чином висловлених заперечень з боку відповідачки. Суд наголошує, що при розгляді справи учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Так, стороною відповідача не подано заперечень проти розміру витрат на професійну (правничу) допомогу відповідно до приписів ч.1 ст.182 ЦПК України. Враховуючи наведене обґрунтування, ціну позову, наявні докази на підтвердження надання правової допомоги адвокатом, із врахуванням наведеного стороною позивача розрахунка, висновку суду по суті спору, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість судових витрат, понесених стороною позивача у загальній сумі 5 000,00 гривень, оскільки в силу наведених приписів статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З огляду на вказані норми права, задоволення позову, критерії відповідно до ч.4-6 ст.137 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 гривень. В цьому контексті суд зауважує, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу.

Outcome: approved