Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій прохала продовжити обмежувальний припис Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.09.2025 у справі №314/4033/25 у вигляді тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , поклавши на нього на строк 6 місяців такі обов`язки: - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця перебування [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , переслідувати [PERSON] , [INFO] та у будь-який спосіб спілкуватися з нею; -заборонити [PERSON] , [INFO] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонити [PERSON] , [INFO] ображати словесно та психологічно тиснути на [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги вмотивовані заявницею тим, що вони з [PERSON] у період з 28.10.2014 по 17.07.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі. Однак через систематичні прояви домашнього насильства подружнє життя не склалось. Домашнє насильство з боку [PERSON] має систематичний характер. 17.05.2021 Вільнянським районним судом Запорізької області у справі №314/1994/21 було видано обмежувальний припис відносно кривдника строком на 6 місяців з 17.05.2026 по 17.11.2021. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.06.2021 у справі №314/2190/21 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 173-2 КУпАП. Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області у справі №314/4386/21 від 05.10.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 190-1 КК України. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09.02.2024 у справі №314/175/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.06.2025 у справі №314/2415/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та направлено на проходження програми для кривдників. 03.09.2025 працівниками Національної поліції України винесено черговий терміновий заборонний припис серії АА №412344 стосовно [PERSON] , а вже 04.09.2025 кривдник порушив зазначений припис. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09.10.2025 у справі №314/3779/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-8 КУпАП з урахуванням ч.2 ст. 36 КУпАП. Проте, ані наявність заяв про вчинення адміністративних правопорушень, ані наявність протоколів та термінових заборонних приписів та настання кримінальної відповідальності не впливають належним чином на заінтересовану особу та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства різних форм щодо заявниці. 12.09.2025 суддею Вільнянського районного суду Швець О.В. у справі №314/4033/25 було винесено обмежувальний припис відносно кривдника, [PERSON] , [INFO] строком на 6 місяців з 12.09.2025 по 11.03.2026. Однак, всупереч обмежувального припису кривдник знов вчиняв насильство, в результаті чого відносно нього ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області відкрито кримінальне провадження № 1202608721000027 за ознаками ст. 390-1 КК України, де заявник є потерпілою від 16.02.2026. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.03.2026 спрві №314/928/26 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. У зв`язку з вищевикладеним виникла необхідність у продовженні дії обмежувального припису. Ухвалою суду від 11.03.2026 відкрито провадження у справі. В судове засідання заявник та заінтересована особа не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали заяви про продовження строку дії обмежувального припису, суд прийшов до наступних висновків. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно із ч.1 ст.1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п.7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частинами 2, 3, 4ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні (ст.350-6 ЦПК України). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно із ч.1 ст.350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про продовження обмежувального припису має досліджувати ризики повторного вчинення насильства, а не факт його первинного вчинення. Як убачається з матеріалів справи рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.09.2025, за заявою [PERSON] до [PERSON] було видано обмежувальний припис на строк 6 місяців із застосуванням тимчасового обмеження його прав, а саме забороною [PERSON] , наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця перебування [PERSON] , переслідувати та у будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, ображати словесно та психологічно тиснути на [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] не припинив вчиняти домашнє насильство стосовно [PERSON] , що підтверджується наданими копіями постанов Вільнянського районного суду Запорізької області, виготовленими з ЄДРСР. Крім того, до матеріалів справи долучено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, а також протокол допиту потерпілого [PERSON] від 16.02.2026 у кримінальному провадженні № 1202608721000027 за ознаками кримінального правопорушення ст. 390-1 КК України. Суд вказує, що внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення особою домашнього насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Водночас, продовження дії обмежувального припису насамперед є необхідним в разі встановлення судом існування високого рівня вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, та реальності таких ризиків, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. За таких обставин, виходячи з встановлених фактичних обставин справи, оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення таких дій заінтересованою особою по відношенню до заявниці, настання відповідних наслідків їх вчинення, суд наголошує про наявність високого рівня небезпеки продовження вчинення домашнього насильства щодо заявниці, тому продовження обмежувального припису є необхідним та виправданим за для запобігання більш тяжким наслідкам та невідкладного захисту заявниці, з огляду на що заява підлягає задоволенню, а обмежувальний припис продовженню із застосуванням обмежень, визначених рішенням суду від 12.09.2025. Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved