Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

10.11.2025 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача в якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що Позивачка - [PERSON] та відповідач - [PERSON] мають трьох малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом [NUMBER] про народження, виданим 17 травня 2017 року Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис про народження від 17 травня 2017 року № 46; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом [NUMBER] про народження, виданим 13 серпня 2019 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис про народження від 13 серпня 2019 року № 235; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом [NUMBER] про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис про народження від 15 грудня 2021 року № 431. [PERSON] та малолітні діти мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (довідки про реєстрацію місця проживання особи долучені до позовної заяви). Позивач зазначає, що вона із самого народження дітей стабільно забезпечує їм належний захист і піклування, необхідні для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. А відповідач ніколи не був реальним батьком, його участь у житті дітей є поверхневою, хаотичною та небезпечною. Відповідач самоусунувся від своїх батьківських обов`язків, не піклується про дітей, не надає ніякої системної підтримки. Замість спокійної та люблячої атмосфери відповідач створював напруження, проявляв агресію, вчиняв скандали та конфлікти. [PERSON] вказує, що [PERSON] не намагається налагодити нормальні відносини за для найкращих інтересів дітей, а його поведінка лише негативно впливає на здоров`я дітей та їх психологічний стан. Позивачка вказує, що відповідач систематично здійснює словесне насильство щодо неї, він постійно ображає її, знецінювання позивачку як особистості, жінку та матір. З дітьми він також поводить себе грубо та зневажливо. Позивачка зазначає, що не перешкоджала відповідачу налагодити відносини з дітьми. Коли відповідач телефонував по відеозв`язку, завжди запрошувала дітей до спілкування, але потім його поведінка знову змінювалась і він знову зникав. [PERSON] зазначає, що [PERSON] не надає жодної матеріальної допомоги своїм дітям, аліменти не сплачує. Відповідно до судового наказу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 вересня 2023 року у справі № 484/4664/23 з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Чаусове, Первомайський район, Миколаївська область, РНОКПП: [NUMBER] , який значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання їх трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 30 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Судовий наказ перебуває на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Позивачка вказує, що відповідач не сплачує аліменти, має заборгованість та інформація про нього внесена до реєстру боржників. Представник [PERSON] [PERSON] звернулась до Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із адвокатським запитом про отримання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01 липня 2025 року. У відповідь на адвокатський запит було отримано розрахунок боргу, станом на червень 2025 року сума боргу складає 106 934, 68грн. Через повномасштабну війну російської федерації проти України позивач прийняла рішення виїхати за кордон за для забезпечення захисту дітей. Виїхали в березні 2022 року до Федеративної Республіки Німеччина, де проживають і на даний час, мають зареєстроване місце проживання (відповідні докази долучені до цієї позовної заяви). Позивач зазначає, що з самого народження діти проживали з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (на підтвердження надаються витяги про місце реєстрації Позивачки та дітей). З березня 2022 року позивачка з дітьми проживає на території Німеччини (надаються посвідчення про тимчасовий захист). [PERSON] вказує, що для оформлення будь-яких документів на території Німеччини, що стосуються дітей, потрібна згода батька. А також, [PERSON] бажає продати належний їй на праві власності житловий будинок, у якому мають зареєстроване місце проживання діти. На зняття з реєстрації місця проживання дітей також потрібен дозвіл батька. Позивачка звертається до [PERSON] з проханнями на надання відповідних дозволів, однак у відповідь отримує лише відмовки. [PERSON] маніпулює дітьми та зазначає, що надасть відповідні дозволи лише у разі, якщо позивачка відмовиться від заборгованості по аліментам (додаються скріни переписок з відповідачем). [PERSON] вважає таку поведінку відповідача егоїстичною та незрозумілою, такою, що в першу чергу шкодить їх дітям. Відповідач не розуміє, що за для благополуччя дітей, їх всебічного та гармонійного розвитку, отримання гарної освіти, позивачу необхідно вчасно оформлювати усі необхідні документи на території Німеччини. Однак, без офіційного дозволу батька це зробити неможливо. З метою встановлення місця проживання дітей з Позивачкою було здійснено письмове звернення до Служба у справах дітей Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області (копія заяви та опис додаються). Однак станом на день звернення до суду відповіді не має. За для забезпечення найкращих інтересів малолітніх дітей, позивачка звертається до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Представник позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, в тому числі через оголошення на веб-порталі судової влади України. Відзив на позов не надав. Представник третьої особи в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач та відповідач мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що ними не досягнуто згоди щодо місця проживання дітей. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому, жодної із вказаних обставин, які б унеможливлювали передачу дітей позивачу та визначення місця проживання останньої разом з нею, судом встановлено не було. З огляду на викладені норми права та обставини розгляду справи, суд переконаний, що місцем проживання малолітніх дітей слід обрати місце проживання матері, а тому позов підлягає задоволенню. Таке рішення, на думку суду, жодним чином не обмежить батька у правах участі у спільному вихованні та можливості спілкування з дітьми. У разі виникнення відповідних обставин, можливих перешкод у спілкуванні з дитиною, батько не позбавлений права вирішувати ці питання в судовому та навіть позасудовому порядку. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved