Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

28 січня 2025 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшла позовна заява ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (надалі - ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал»), за підписом представника Усенка М.І., до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 38960,00 грн., судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. В обґрунтування позову зазначають, що 07 травня 2020 року між [PERSON] та ТзОВ «Авентус Україна» шляхом обміну електронними повідомленнями укладено Договір про надання споживчого кредиту №2365237, підписаний одноразовим ідентифікатором, у порядку, визначеному Закону України «Про електронну комерцію». За умовами Договору Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 12000,00 грн. на умовах визначених кредитним договором, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Вказує, що ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало [PERSON] кредит у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Натомість [PERSON] не виконав належним чином умов кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 38960,00 грн., з яких 12000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 26960,00 грн. заборгованість за відсотками. Повідомляють, що право грошової вимоги по вищезгаданому кредитному договору перейшло від ТзОВ «Авентус Україна» до ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором відступлення прав вимоги № ККАУ-26022021 від 26.02.2021р. З огляду на зазначене, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 38960,00 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Ухвалою суду від 29.01.2026р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано строк учасникам справи для подачі заяв по суті справи, за клопотанням позивача витребувано докази, призначено судове засідання 18 лютого 2026 року о 09 год. 30 хв., яке відкладено, в тому числі й у зв`язку із ненадходженням витребуваних доказів, на 09 березня 2026 року о 09 год. 30 хв. В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 55), не з`явився, проте в прохальній частині позовної заяви та заяві від 26.02.2026р. просив розгляд справи здійснювати у відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 1-5, 61-64). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] ; жодних заяв чи клопотань в суд не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався. При цьому, в суд повернулись поштові конверти із судовими повістками у зв`язку із відсутністю адресата (а.с. 50-51, 59-60). Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, відповіддю № 2284808 від 29.01.2026р. з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 43) у зв`язку з чим в суд повернулися конверти із викликом на судові засідання, суд вважає відповідача таким, що повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 07 травня 2020 року між [PERSON] та ТзОВ «Авентус Україна» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2635237 (надалі - Кредитний договір), який підписано електронним підписом позичальника [PERSON] , відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), та уповноваженою особою кредитодавця ТзОВ «Авентус Україна» директором [PERSON] (а.с. 7-10). Згідно з п. 1.1. розділу 1 Кредитного договору укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомого ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядок передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Як вбачається з довідки про ідентифікацію, за підписом директора [PERSON] (а.с. 12), ТзОВ «Авентус Україна» надіслало 07 травня 2020 року [PERSON] на номер телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор М872544, яким був підписаний Договір про надання споживчого кредиту та Паспорт споживчого кредиту. Згідно з п. 1.2.-1.3., 1.6. розділу 1 Кредитного договору на умовах встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні на споживчі (особисті) потреби в загальному розмірі 12000,00 грн., а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.5. розділу 1. Кредитного договору стандартна процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання Споживачем умов Договору та становить: знижена процентна ставка 0,19 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4. цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка 1,90 % в день від суми кредиту, застосується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4. цього Договору, якщо Споживач не виконав умови зазначені в п.п. 1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1.-4.6. цього Договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України. Згідно з п.п. 2.1., 2.2. розділу 2 Кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом трьох робочих днів (банківських) днів з моменту укладення Договору. У листі вих. №6515-ВП від 16.12.2025р. зазначено, що 07 травня 2020 року провайдер ТзОВ ФК «Вей Фор Пей» на підставі договору ВП-200417-1 від 20.04.2017р. здійснило за дорученням ТзОВ «Авентус Україна» успішний переказ коштів на суму 12000,00 грн., маска картки [NUMBER] , код авторизації 354350, номер транзакції в системі WayForPay-creditplus-7327047 (а.с. 13). Зарахування коштів на банківський рахунок [PERSON] підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260209/70753-БТ від 16.02.2026р., за підписом супервайзера з обробки звернень клієнтів й держорганів ГО [PERSON] , згідно з якою [PERSON] , фінансовий номер телефону [NUMBER] , в Банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку 07 травня 2020 року здійснено зарахування коштів у сумі 12000,00 грн. (а.с. 56-58). При цьому, номер карти у листі ТзОВ ФК «Вей Фор Пей» та довідці АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 13, 56), відповідає номеру карти, вказаному [PERSON] у Кредитному договорі (а.с. 7-10). Кредит вважається наданим відповідно до п. 2.4. Кредитного договору в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору. Відповідно до п. 1.4. розділу 1 Кредитного договору Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. Так, згідно з Графіком платежів до Кредитного договору загальна вартість кредиту - 12000, 00 грн., сума нарахованих процентів - 684,00 грн., дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів - 06.06.2020р.; кількість платежів/періодичність внесення - один/одноразово (а.с. 10). Нарахування процентів за Договором відповідно до п. 3.1., 3.2. розділу 3. Кредитного договору здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». До періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 Договору, відбулася пролонгація cтpoкy кредиту відповідно до Розділу 4 Договору, де процента нараховуються i за дату повернення кредиту, вказану в Графіку платежів. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. У п. 2.5 Кредитного договору вказано, що кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом. Згідно з п. 4.1. розділу 4. Кредитного договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2.-4.5. Договору. Відповідно до п. 4.2.-4.3. розділу 4. Кредитного договору споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн (включно), може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.3. Договору. Пропозиція (оферта) споживача про продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. При цьому, у випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту, згідно з п. 4.5. Кредитного договору, розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в п. 4.3. Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. У п. 5.3. розділу 5. Кредитного договору визначено, що Споживач має право достроково повернути кредит як в повному обсязі, так i частинами в порядку передбаченому Договором, сплативши процента за користування кредитом виходячи з фактичного залишку суми кредиту та фактичного строку користування кредитом; відмовитись від укладення цього Договору без пояснення причин, лише у випадку виконання наступних необхідних умов, тобто письмово повідомити про це Товариство не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту підписання та отримання примірника цього Договору; у випадку неможливості виконати зобов`язання у встановлений термін у повному обсязі, ініціювати продовження (пролонгацію) строку, на який надається кредит у порядку, визначеному Договором. Згідно з п. 5.1. Кредитного договору Товариство має право вимагати від Споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором; укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором a6o договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача. Натомість, Споживач відповідно до п. 5.4. Кредитного договору зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором; виконувати інші обов`язки, передбачені цим Договором, Правилами та чинним законодавством України. Відповідно до п. 6.1. розділу 6. Кредитного договору Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, ix розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, а у випадку якщо відбулося продовження строку користування кредиту, не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається Споживачу в особистому кабінеті. Споживач згідно з пунктом 6.3. розділу 6. Кредитного договору здійснює платежі за Договором у такій черговості: - у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чepгoю, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам; прострочені зобов`язання по кредиту; - у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою, недостатньо для ii повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: строкові зобов`язання по процентах; строкові зобов`язання по кредиту; - у третю чергу здійснюється сплата інших платежів за Договором. Відповідно до п. 7.1. розділу 7. Кредитного договору Сторони несуть відповідальність за порушення умов Договору згідно чинного законодавства України, цього Договору. Договір вважається укладеним відповідно до п. 9.2., 9.3. Кредитного договору з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Усі неврегульовані цим Договором правовідносини Сторін регулюються чинним законодавством України. Крім цього, згідно з п. 9.8. Кредитного договору підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», (далі - Правила), що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Умови Кредитного договору відповідають інформації із Паспорта споживчого кредиту (а.с. 10-12), згідно з яким кредит в розмірі 12000, 00 грн. надається на 30 днів, шляхом перерахування Кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної Споживачем не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору. Процентна ставка фіксована. Знижена процента ставка становить 69,54% річних (0,19% в день) та застосовується, якщо протягом строку кредитування (+3 дні) споживач здійснить повне погашення заборгованості. Стандартна процента ставка становить 695,40% річних (1,90% в день) та застосовується, якщо протягом строку кредитування (+3 дні) споживач не здійснить повне погашення заборгованості, а також в період пролонгації та прострочення). На підтвердження заборгованості [PERSON] перед ТзОВ «Авентус Україна» надано Картку обліку Договору (розрахунок заборгованості) по Кредитному договору №2365237 від 07.05.2020р., що складена ТзОВ «Авентус Україна» за період з 07 травня 2020 року по 25 лютого 2021року (надалі - Розрахунок заборгованості) (а.с. 14-20). Як вбачається із Розрахунку заборгованості за період з 07 травня 2020 року по 05 червня 2020 року [PERSON] нараховано проценти в розмірі 684, 00 грн., які останній оплатив 06 червня 2020 року. Надалі ТзОВ «Авентус Україна» продовжило здійснювати нарахування [PERSON] процентів за користування кредитом з 07 червня 2020 року до 04 жовтня 2020 року (120 днів користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90% в день від суми кредиту). Так, із врахуванням проведеного [PERSON] часткового погашення боргу 13 жовтня 2020 року на суму 400,00 грн., заборгованість останнього перед Товариством згідно із Розрахунком заборгованості становить 38960, 00 грн., з яких за тілом кредиту 12000,00 грн. та за відсотками 26960,00 грн.. 26 лютого 2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», види економічної діяльності якого: 64.92 інші види кредитування (основний); 64.99 надання інших фінансових послуг крім страхування пенсійного забезпечення), н.в.і.у., що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 284371779349 від 27.09.2021р. (а.с. 26-27), укладено Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 (надалі - Договір від 26.02.2021р.) (а.с. 20-24), за умовами п. 1.1.-1.2. розліду 1 якого Кредитор пepeдає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Kредитор приймає належні Кредиторові права гpoшoвoї вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором i Боржниками (Портфель Заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. У п. 6.2.3. розділу 6 Договору від 26.02.2021р. передбачено, що Права вимоги переходять до Нового Кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого Новий Кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Так, у п. 6.3. розділу 6 Договору від 26.02.2021р. з моменту переходу до Нового Кредитора Прав Вимоги, відповідно до умов п. 6.2.3 цьoгo Договору, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) Кредитора за цими Кредитними договорами. Разом з Правами Вимоги дo Hoвого Кредитора переходять всі інші пов`язані з ними права. в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій Боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за мicцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які Новий Кредитор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, якi забезпечують зобов`язання Боржника. Факт здійснення між Сторонами приймання-передачі Документації, відповідно до п. 8.1.1. розділу 8 Договору від 26.02.2021р. підтверджується відповідним Актом приймання-передачі (Додаток №5 до цього Договору), підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі сторін. Цього ж дня між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписано акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 26.02.2021р. до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021р. (а.с. 25). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 26.02.2021р. до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021р. ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №2365237 на загальну суму 38960,000 грн. (а.с. 24). При цьому, ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» нарахування процентів не проводили; коштів від [PERSON] на погашення заборгованості по Кредиту новий кредитор не отримував. Відповідно до досудової вимоги №20531230 від 12.01.2026р. ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомило [PERSON] про відступлення прав вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 2365237 від 07.05.2020р. на підставі Договору факторингу №ККАУ-26022021 від 26.02.2021р. на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» та обов`язок погасити заборгованість, вказавши нові реквізити для погашення заборгованості (а.с. 26). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму і є таким, що укладений у письмовому вигляді. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Отже, якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Дана позиція висловлена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 12.01.2021р. по справі № 524/5556/19 (провадження №61-16243св20). Як вбачається з матеріалів справи, у Договорі про надання споживчого кредиту №2365237 від 07.05.2020р. відповідач вказав своє ім`я, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер карткового рахунку, місце проживання, а також смс з кодом, що свідчить про використання одноразового ідентифікатора при здійсненні підпису стороною кредитного договору, зокрема, здійснення підпису [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, провівши аналіз законодавства у сфері комерційної концесії, суд приходить до висновку, що [PERSON] уклав у письмовій формі Договір про надання споживчого кредиту №2365237 від 07.05.2020р. на суму 12000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Отримання відповідачем [PERSON] 07 травня 2020 року коштів за Кредитним договором №2365237 від 07.05.2020р. підтверджується листом ТзОВ ФК «Вей Фор Пей» №6515-ВП від 16.12.2025р., за підписом директора [PERSON] , та довідкою АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260209/70753-БТ від 16.02.2026р., з яких вбачається, що кошти в сумі 12000,00 грн. перераховано на картку № [NUMBER] , що відповідає номеру картки, який вказано [PERSON] у Кредитному договорі. Відповідач [PERSON] не надав суду заперечень щодо укладення Кредитного договору №2365237 від 07.05.2020р. та отримання кредитних коштів, здійсненого ТзОВ «Авентус Україна» розрахунку заборгованості. Таким чином, судом встановлено, що відповідач отримав кошти та сторони Кредитного договору узгодили істотні умови такого договору, зокрема, розмір кредиту, строк кредитування, строк дії договору, умову продовження строку надання кредиту, процентну ставку та порядок нарахування відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання згідно з ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як зазначалось вище згідно з п. 1.4. розділу 1 Кредитного договору строк кредиту 30 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору, а саме відповідно до п. 4.1. Кредитного договору може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2.-45. Договору. Згідно з Карткою обліку Договору (розрахунок заборгованості) по Кредитному договору №2365237 від 07.05.2020р., складеною ТзОВ «Авентус Україна» за період з 07 травня 2020 року по 25 лютого 2021року (надалі - Розрахунок заборгованості) (а.с. 14-20), в результат оплати [PERSON] нарахованих за період з 07 травня 2020 року по 05 червня 2020 року (30 днів) відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору процентів (0,19 % в день від суми кредиту) в розмірі 684, 00 грн., відбулася пролонгація строку кредиту у відповідності до п. 4.1., 4.3. Кредитного договору на 30 днів із стандартною процентною ставкою 1, 90 % в день від суми кредиту (п. 1.4., 1.5.2. Кредитного договору). Тобто суд приходить до висновку, що строк кредитування та строк дії договору були продовжені з 07 червня 2020 року до 06 липня 2020 року. Надалі, оскільки [PERSON] 06 липня 2020 року не провів дій щодо оплати нарахованих процентів на суму кредиту, то строк кредиту та строк дії договору закінчилися 06 липня 2020 року. Натомість ТзОВ «Авентус Україна» здійснило нарахування [PERSON] процентів за користування кредитом з 07 червня 2020 року до 04 жовтня 2020 року в сумі 27360, 00 грн. (120 днів користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90% в день від суми кредиту) на підставі п. 1.5.2. Кредитного договору, які просить стягнути позивач. Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018р. у справі № 910/10156/17. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020р. у справі № 912/1120/16 та від 24.05.2023р. у справі № 408/8199/16-ц. Таким чином, оскільки [PERSON] прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», а строк кредитування сплив, то така бездіяльність позичальника є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст.625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст.1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки. Приписи ч. 2 та 3 ст. 6 і ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити. Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17. У ч. 3 ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто ч. 3 ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст.625 ЦК України (пункт 107 цієї постанови). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 звернула увагу, що для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 122, 123). Із аналізу положень абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору вбачається, зокрема, що у разі порушення позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту (період прострочення), Позичальник сплачує Кредитодавцю відсотки за користування кредитом відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Отже, зміст цього пункту Кредитного договору не свідчить, що передбачені ним відсотки можуть бути нараховані після припинення дії договору відповідно до ст. 625 ЦК України. Умовами п. 1.5. Кредитного договору сторонами погоджено розмір процентів за користування кредитом (знижений та стандартний), тобто проценти за "правомірне користування кредитом" у розумінні наведених вище висновків Великої Палати Верховного Суду. В свою чергу, із встановлених та досліджених умов Кредитного договору вбачається, що абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору одночасно містить посилання на - порушення кредитного зобов`язання як підставу для збільшення процентів; - сплату підвищених процентів як наслідок порушення кредитного зобов`язання саме за користування кредитом. За наведеними вище висновками Великої Палати Верховного Суду, користування кредитом може бути як правомірним, так і не правомірним. Закінчення строку кредитування припиняє й нарахування договірних процентів. Отже, сплата процентів, передбачених договором, за користування кредитними коштами може випливати лише з правомірного їх користування, а відповідальність за неправомірне користування кредитними коштами знаходиться у царині охоронних відносин, зокрема, ст. 625 ЦК України. У цій справі безпосередньо абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору не містить в собі посилання на статтю 625 ЦК України. У силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, сума кредиту та процентів належить до основного зобов`язання у кредитних відносинах. Встановлюючи у абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору підвищений процент саме за користування кредитом після порушення кредитного зобов`язання, сторонами було встановлено підвищене основне зобов`язання зі сплати договірних процентів. Пов`язуючи одночасно підвищений процент за користування кредитом саме з порушенням кредитного зобов`язання, сторони встановили фактично підвищений договірний процент як частину основного зобов`язання за неправомірне користування кредитними коштами, що суперечить зазначеній вище практиці Великої Палати Верховного Суду. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що закінчення строку кредитування та неповернення позичальником суми кредиту у визначений у Кредитному договорі строк не може бути підставою для нарахування процентів за підвищеною ставкою (абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору) як відповідальність за ст. 625 ЦК України, оскільки такі проценти є підвищеними процентами основного зобов`язання, фактично - договірні проценти за "неправомірне користування" з урахуванням ст. 212 ЦК України. Натомість основне зобов`язання з нарахування будь-яких договірних процентів припиняється, зокрема, у зв`язку із закінченням строку кредитування з урахуванням практики Великої Палати Верховного Суду. Отже, враховуючи, що положення абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору не охоплюються нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає, що нарахування у даному випадку, заборгованості за процентам за користування грошовими коштами у розмірі 20520, 00 грн. понад встановлений договором термін за прострочення грошового зобов`язання на підставі абз. 3 п. 1.5.2. Кредитного договору є необґрунтованим. Таким чином, сума обґрунтовано нарахованих процентів протягом усього строку кредитування (60 днів) з врахуванням ст. 1048, 1050 ЦК України становить 7524, 00 грн. (684, 00 грн. + 6840, 00 грн.), а не 28044, 00 грн. (684, 00 грн. + 27360 грн.). Виходячи із проведених [PERSON] часткових оплат заборгованості за процентами на загальну суму 1084, 00 грн. (684, 00 грн. + 400, 00 грн.), сума боргу за процентами становить 6440,00 грн., а не 26960,00 грн. Згідно з ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Здійснивши перевірку розрахунку заборгованості, судом встановлено, що за період з 07 червня 2020 року по 06 липня 2020 року відповідач [PERSON] має заборгованість по Кредитному договору на загальну суму 18440,00 грн., з якої за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 12000,00 грн., за нарахованими процентами - 6440,00 грн. Згідно з ч.1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За приписами ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. У ч. 1 ст. 1082 ЦК України вказано, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Окрім того, згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, суд прийшов до висновку, що до ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 2365237 від 07.05.2020р. на загальну суму18440,00 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За звернення до суду із позовом до [PERSON] ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплачено 2622,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 4309 від 20.01.2026р. (а.с. 6). Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, що становить 1260,13 грн. (2662,40 грн.* 18440,00 грн./38960,00 грн.); в іншій частині сплачений судовий збір покладається на позивача та відшкодуванню не підлягає. Позивачем також надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу копії Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025р., укладеного між Адвокатським бюро «Апологет» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» (надалі - Договір від 01.07.2025р.), акту №464 від 12.01.2026р. наданих послуг правової (правничої) допомоги, детального опису наданих послуг до акту №464 від 12.01.2026р. за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025р., ордеру на надання правничої допомоги адвокатом Усенко М.І. серії ВС №1381377 від 02.07.2025р. (а.с. 28-30). Згідно з п. 1.1., 1.2. Договору від 01.07.2025р. Клієнт замовляє, приймає та оплачує, а Виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги адвокатського захисту, представництва Клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах з юридичним особами незалежно від форми власності, та надає інші послуги, необхідні для належного забезпечення прав і законних інтересів Клієнта. Клієнт призначає Виконавця своїм представником. У п. 1.4. Договору від 01.07.2025р. вказано, що строк дії Договору становить 3 роки та може бути змінено шляхом укладення додаткової угоди. Відповідно до п. 2.3.-2.5. Договору від 01.07.2025р. вартість наданих послуг за 1 справу складає: 8000,00 грн. без ПДВ. Детальна інформація про справу, обсяг послуг, ціну послуг вказуються у Акті наданих послуг. Термін оплати послуг вказаний у Акті наданих послуг. Як вбачається із Акту №464 від 12.01.2026р. наданих послуг правової (правничої) допомоги ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АО «Апологет», за підписом керуючого партнера Усенка А.І., підтверджують, що Виконавець надав, а Замовник прийняв послуги згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025р. щодо боржника [PERSON] по Кредитному договору №2365237 від 07.05.2020р. загальною вартістю 8000,00 грн. З огляду на детальний опис наданих послуг від 12.01.2026р. до Акту №464 за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025р. АО «Апологет» надало наступні послуги у справі про стягнення заборгованості за Кредитним договором №2365237 від 07.05.2020р. боржник [PERSON] : усна консультації Клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 0 год. 30 хв.; ознайомлення із матеріалами кредитної справи - 2 год. 00 хв.; погодження правової позиції Клієнта у справі - 0 год. 30 хв.; складання позовної заяви з урахуванням правової позиції Клієнта - 3 год. 30 хв. При цьому, відповідно до п. 6 Акту №464 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 12.01.2026р. Клієнт зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок Виконавця протягом 1 року з моменту підписання Акту. У справі «Бєлоусов проти України» (заява № 4494/07, рішення від 07.11.2013р.) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені. Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №910/12876/19 від 07.07.2021р. зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Дослідивши надані докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. знайшли своє підтвердження. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, що становить 3786,45 грн. (8000,00 грн.*18440,00 грн./38960,00 грн.); в іншій частині витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають. На підставі ст. 8, 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 203-205, 207, 212, 215, 509, 512, 514, 516-517, 526-527, 530, 610-612, 625-629, 633, 634, 638-639, 1048-1050, 1054-1055, 1056-1, 1077-1078, 1080, 1082 ЦК України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис»,

Outcome: partial