Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про зміну статусу власності на нерухоме майно (квартиру) зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність із виділенням часток, покликаючись на те, що він є домовласником та співвласником нерухомого майна, яким є квартира [ADDRESS] . Його частка та частки інших 4-х співвласників становить рівні частки по 20 (двадцять) відсотків кожного. На даний час виникло питання щодо перетворення спільної сумісної власності на квартиру за вище зазначеною адресою у спільну часткову власність. Крім цього один із співвласників - [PERSON] пред`явив до нього вимогу надати йому ключі від квартири для проживання у квартирі [ADDRESS] . Інші співвласники, у тому числі і він, з такими вимогами відповідача категорично не погоджуються. Крім того, виділити у даній квартирі частку [PERSON] для проживання неможливо. Квартира [ADDRESS] , розташована на 2-му поверсі, двохповерхового будинку, площею 29,7 кв.м, 1-а кімната 17,7 кв.м, 2-а кімната 12,00 кв.м, кімнати прохідні, кухня площею 5,4 кв.м, ванна 3,5 кв.м, коридор 5,3 кв.м, сходова 4,0 кв.м. Встановити окремий вхід, окреме газове постачання, опалення, водовідведення та освітлення, технічно неможливо. Єдиним варіантом для відповідача, оскільки його частка маленька, залишається сплатити вартість його частки. Позивач зазначає, що відповідач з 1999 року до і після смерті матері та після приватизації (2000 рік) у квартирі не проживав, ніякої участі у ремонті та благоустрою квартири не приймав, комірне та інші платежі не сплачував. Також вказує, що відповідач має житло по [ADDRESS] . З огляду на вищезазначене, позивач просить змінити статус власності на нерухоме майно (квартири), яким є спільна сумісна власність на спільну часткову власність з виділенням кожному із співвласників: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно (квартира) в рівних частинах за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернувся із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, у якій покликався на те, що він є співвласником квартири по [ADDRESS] . Також він зареєстрований за вказаною адресою. Однак вимушений проживати по [ADDRESS] . У той же час, [PERSON] , який є його братом та одним із співвласників квартири по [ADDRESS] , фактично використовуючи вказану квартиру для власних цілей, вчиняє йому перешкоди у користуванні його власністю, шляхом відмови надати йому ключі до вказаного житлового приміщення, невідкривання йому вхідних дверей тощо. [PERSON] використовував вказану квартиру як офісне приміщення для здійснення адвокатської діяльності. Так відповідно до даних Єдиного Реєстру адвокатів України адвокат Гринчук Юрій Петрович здійснює індивідуальну адвокатську діяльність по [ADDRESS] . Останнім часом вказане приміщення постійно закрите. З приводу вчинення вказаних перешкод він звертався до поліції, що підтверджується відповідними відповідями на його звернення із поліції. Також він надіслав відповідачу вимогу про те, щоб він надав йому доступ до квартири, про що він сам вказує у своєму позові від 20.03.2024. Також ним було надіслано відповідний лист відповідачу із вимогою про передачу йому ключів. Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року справу № 344/5226/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про зміну статусу власності на нерухоме майно (квартиру) зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність із виділенням часток та справу № 344/19910/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, об`єднано в одне провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали заявлені позовні вимоги. Просить позов задовольнити. У задоволенні позову [PERSON] просять відмовити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні не заперечували щодо задоволення позовних вимог, поданих [PERSON] . [PERSON] та його представник не заперечували щодо позову [PERSON] про зміну статусу власності на нерухоме майно (квартиру) зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність із виділенням часток. Також просять задовольнити у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про право вланості на житло від 11 січня 2001 року, квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] - брату, [PERSON] - дружині, [PERSON] сину та [PERSON] дочці в рівних долях (а.с. 16, т. 1). Квартира [ADDRESS] , загальною площею 47,9 кв.м., складається із двох кімнат житловою площею 29,7 кв.м.: 1-а кімната площею 17,7 кв.м., 2-а кімната площею 12,00 кв.м., кухня площею 5,4 кв.м., ванна площею 3,5 кв.м., коридор площею 5,3 кв.м., сходова клітка площею 4,0 кв.м., що встановлено з копії Технічного паспорту (а.с. 15, т. 1). Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 355 визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частинами 1, 2 статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 та ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, передбаченому статті 364 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки між позивачем і відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Як вбачається з практики ВССУ (а саме ухвали ВССУ від 12.12.2012 року № 6-44981ск12) ідеальна частка - це частка у праві на річ. Оскільки згідно зі Свідоцтвом про право власності на житло частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. Враховуючи позицію відповідачів, які погоджуються із заявленими позовними вимогами про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, слід зазначити наступне. Як зазначено вище, позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право вланості на житло від 11 січня 2001 року. Вказана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Іншими співвласниками є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - в рівних долях (а.с. 16, т. 1). Квартира [ADDRESS] , загальною площею 47,9 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. (а.с. 15, т. 1). [PERSON] покликається на те, що відповідачем [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою, що, зокрема, підтверджується відповідями на його звернення до поліції. Водночас, з долучених відповідей на звернення позивача (а.с. 7, 8, т. 2) не вбачається жодних фактичних даних, які б підтверджували викладені у позові обставини, так само як і не надано до суду самого звернення, яке було направлено до поліції. Відтак суд позбавлений можливості взяти до уваги вказаний лист в якості доказу. Відповідно до ст. 41 Конституції Україникожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом є створення іншою особою перешкод власнику у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення таі наявність його у момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Так, звертаючись до суду із даним позовом, позивач покликається на те, що ключі від квартири [ADDRESS] знаходяться у відповідача [PERSON] , відповідно до чого останній не дає позивачу до доступу до квартири. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач, відповідно до вимог процесуального закону, зобов`язаний надати суду належні та допустимі докази, які б підтверджували існування перешкод у користуванні належним йому на праві власності майном. Суд, встановиши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні житловим приміщенням, відтак відсутні правові підстави для усунення перешкод позивачу у користуванні житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Зважаючи на вище встановлені обставини, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення не підлягає до задоволення.

Outcome: approved