Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

До Шевченківського районного суду міста Полтави звернулася [PERSON] , заінтересована особа Департамент з питань реєстрації про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обгрунтування своїх позовних вказувала, що вона є співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 18.11.2025 року заявниця звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації з метою внесення до реєстру нерухомого майна частини вищевказаної квартири. Однак за результатами розгляду заяви 24.11.2025 року їй було відмовлено в проведенні реєстраційних дій на підставі того, що у поданому до заяви свідоцтві про право власності видане на [PERSON] . Відповідно до документу від підприємства бюро технічної інвентаризації, що містить відомості про зареєстроване право власності на паперовому носії інформації до 1 січня 2013 р., виданого приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 8240 від 06.08.2025 реєстрація права власності на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] проведена за [PERSON] . Отже, подані заявником документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно за заявником. При оформленні свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1996 року, записаного у реєстрову книгу за № 112-15600 в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, а саме: ім`я у вказаному документі зазначено « [PERSON] », що не відповідає його правильному написанню « [PERSON] ». Правильне написання імені [PERSON] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, 15 лютого 2002, карткою фізичної особи платника податків від 09.10.2002, атестатом про повну загальну середню освіту [NUMBER] та дипломом магістра [NUMBER] , згідно яких заявниця - [PERSON] . Відтак, правильне написання імені заявника є « [PERSON] » і в свідоцтві про право власності на житло від 18.01.1996 року, записаного у реєстрову книгу за № 112-15600, воно вказано невірно. Вважає, причина сумніву щодо правильності написання імені виникла у зв`язку із особливостями правопису під час перекладу з російської мови на українську станом на момент здійснення повноважень посадової особи, що заповнювали свідоцтво про право власності на житло здійснюючи запис з свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 07.02.1986 р. де відомості значиться російською мовою « [PERSON] », а паспорт громадянина України та всі інші документи отримала пізніше на ім`я [PERSON] . Однак, внаслідок такої помилки, в заявника на даний час, виникла певна невідповідність між документами, що посвідчують особу та правовстановлюючим документом на належну власність, який був виданий на ім`я заявника. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1996 року, записаного у реєстрову книгу за № 112-15600. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 26.12.2025 року відкрито провадження по справі за правилами окремого провадження. Заявник [PERSON] надіслала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі. Представник заінтересованої особи Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, прийшов до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. 18.11.2025 року заявниця звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації з метою внесення до реєстру нерухомого майна частини вищевказаної квартири. Однак за результатами розгляду заяви 24.11.2025 року їй було відмовлено в проведенні реєстраційних дій на підставі того, що у поданому до заяви свідоцтві про право власності видане на [PERSON] . Відповідно до документу від підприємства бюро технічної інвентаризації, що містить відомості про зареєстроване право власності на паперовому носії інформації до 1 січня 2013 р., виданого приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 8240 від 06.08.2025 реєстрація права власності на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] проведена за [PERSON] . Отже, подані заявником документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно за заявником. При оформленні свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1996 року, записаного у реєстрову книгу за № 112-15600 в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, а саме: ім`я у вказаному документі зазначено « [PERSON] », що не відповідає його правильному написанню « [PERSON] ». Правильне написання імені [PERSON] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, 15 лютого 2002, карткою фізичної особи платника податків від 09.10.2002, атестатом про повну загальну середню освіту [NUMBER] та дипломом магістра [NUMBER] , згідно яких заявниця - [PERSON] . Відтак, правильне написання імені заявника є « [PERSON] » і в свідоцтві про право власності на житло від 18.01.1996 року, записаного у реєстрову книгу за № 112-15600, воно вказано невірно. Вважає, причина сумніву щодо правильності написання імені виникла у зв`язку із особливостями правопису під час перекладу з російської мови на українську станом на момент здійснення повноважень посадової особи, що заповнювали свідоцтво про право власності на житло здійснюючи запис з свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 07.02.1986 р. де відомості значиться російською мовою « [PERSON] », а паспорт громадянина України та всі інші документи отримала пізніше на ім`я [PERSON] . Однак, внаслідок такої помилки, в заявника на даний час, виникла певна невідповідність між документами, що посвідчують особу заявника та правовстановлюючим документом на належну власність, який був виданий на ім`я заявника. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1996 року, записаного у реєстрову книгу за № 112-15600. Відповідно до ч. 1ст.2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами глави6розділуIV ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч.1ст.293ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зп.6ч.1ст.315ЦПКУкраїни суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12постанови пленумуВерховного СудуУкраїни від31.03.1995року №5«Про судовупрактику всправах провстановлення фактів,що маютьюридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Згідно роз`яснень, викладених у п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, розбіжності в документальних записах прізвища українською мовою виникли внаслідок відхилення від орфографічних норм при його міжмовному (російсько-українському) перетворенні, що є типовою девіацією в умовах українсько-російської двомовності. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1ст.256 ЦПК Українигромадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно ч. 1ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлена можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1996 року, записаного у реєстрову книгу за № 112-15600, суд приходить до висновку, що надані заявником докази є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даної заяви.

Outcome: approved