Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Правекс Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , з вимогою визнати іпотеку за договором іпотеки № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року, укладеним між Акціонерним товариством «Правекс Банк» та [PERSON] , предметом якої є житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , припиненою, а право вимоги Акціонерного товариства «Правекс Банк» за договором іпотеки відсутнім. В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 10 жовтня 2008 року між нею та АКБ «Правекс Банк» було укладено кредитний договір № 6426-005/08Р, за умовами якого кредитор надав грошові кошти у розмірі 35 000,00 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно із договором страхування нерухомого майна, на строк до 10.10.2023 зі сплатою 14,49 % річних. 10 жовтня 2008 року після укладення кредитного договору позивачка, як покупець, уклала з [PERSON] , продавцем, договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстровий номер - 1483. Відповідно до пункту 2.1. договору купівлі-продажу житлового будинку оплата правочину була здійснена у сумі 172 448,50 гривень, які еквівалентні 35 000,00 доларів США, за офіційним курсом НБУ на день укладення договору (1 долар США = 4,9271 гривень) - кредитні кошти, надані покупцеві АКБ «Правекс Банк» згідно із кредитним договором № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року. У цей же день для забезпечення кредитного договору банком-кредитором були укладені: договір поруки № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року з [PERSON] та договір іпотеки № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року з [PERSON] . Предметом договору іпотеки є придбаний позивачкою житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що 30 вересня 2016 року ПАТ КБ «Правекс Банк» звернулось до суду із позовною заявою про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором станом на 28.05.2015 у загальній сумі 62 432,36 доларів США. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року у справі № 646/10982/16-ц у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс Банк» було відмовлено. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2018 року у справі № 646/10982/16-ц скаргу ПАТ КБ «Правекс Банк» залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2020 року касаційну скаргу АТ «Правекс Банк» задоволено частково: рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні відсотків за пропуском строку скасовано та постановлено у цій частині нове рішення, яким у стягненні відсотків відмовлено у зв`язку із втратою такого права. В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін. 15 квітня 2021 року АТ «Правекс Банк» звернулось до суду із позовом, у якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором у сумі 276 942,44 доларів США, а також судові витрати у розмірі 4 154,14 гривень. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року у справі № 646/2597/21 у задоволенні позовної заяви АТ «Правекс Банк» було відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Правекс Банк» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 646/2597/21 залишено без задоволення, а рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року залишено без змін. На переконання позивачки, оскільки основне зобов`язання припинилось за встановленим договором кредиту строком закінчення дії кредитного зобов`язання 10 жовтня 2023 року, то і іпотека є дійсною тільки до дати припинення основного зобов`язання - 10 жовтня 2023 року. Підтвердженням припинення 10 жовтня 2023 року основного зобов`язання (кредиту) за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та АТ «Правекс Банк» є запис в Українському бюро кредитних історій, внесений безпосередньо банком у кредитну історію позивачки. Згідно із вказаним вище записом: тип кредиту - кредит, термін кредиту - до 10.10.2023; кредит закритий - списаний, вид забезпечення - NA. Банк відмовляється визнати факт закінчення дії кредитних зобов`язань 10 жовтня 2023 року, відповідно, відмовляється визнати факт припинення іпотеки як похідного зобов`язання від основного (кредитного), що, на думку позивачки, є протиправним. Ураховуючи викладене вище, позивачка просила визнати іпотеку за договором іпотеки № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року, укладеним між нею та Акціонерним товариством «Правекс Банк», предметом якого є житловий будинок за адресою: [ADDRESS] припиненою, а право вимоги Акціонерного товариства «Правекс Банк» за договором іпотеки відсутнім. Окрім того, [PERSON] просила стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 968,96 гривень. 20 листопада 2025 року засобами системи «Електронний суд» від представника Акціонерного товариства «Правекс Банк» Попова Є. В. надійшов відзив на позовну заяву. 26 листопада 2025 року засобами системи «Електронний суд» від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій остання просила відмовити у прийнятті до розгляду у справі № 646/6743/25 документу «Відзив на позовну заяву», направленого до суду Акціонерним товариством «Правекс Банк». У якості підстав для відмови у прийнятті до розгляду направленого відповідачем відзиву на позовну заяву позивачка посилається на пропущення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву; відсутність доказів направлення відзиву на позовну заяву позивачці у спосіб, встановлений Цивільним процесуальним кодексом України; відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження повноважень представника відповідача. 27 листопада 2025 року від позивачки надійшла заява про виправлення описки у відповіді на відзив на позовну заяву у справі № 646/6743/25, у якій остання просила у розділі І «Пропуск процесуального строку для подачі відзиву» у першому та останньому рядках другого абзацу виправити « [PERSON] » на правильне « [PERSON] », у розділі IV «Дотримання строку і порядку направлення відповіді на відзив» у першому і останньому рядках сьомого (останнього) абзацу виправити « [PERSON] » та « [PERSON] » на правильне « [PERSON] » та « [PERSON] ». 09 грудня 2025 року засобами системи «Електронний суд» від представника Акціонерного товариства «Правекс Банк» Стеценка М. В. надійшла заява про вступ у справу як представника. 12 січня 2026 року засобами системи «Електронний суд» від позивачки надійшла заява про відмову адвокату Стеценку М. В. у визнанні його представником відповідача Акціонерного товариства «Правекс Банк» у справі № 646/6743/25. 13 січня 2026 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких останній просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Правекс Банк» відмовити у повному обсязі. 25 лютого 2026 року від позивачки надійшла заява про відмову відповідачу у прийнятті документів з причини їх невідповідності вимогам закону, а саме, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження повноважень адвоката Стеценка М. В. діяти від імені та в інтересах Акціонерного товариства «Правекс Банк». У судове засідання 26 лютого 2026 року позивачка не з`явилась, про дату та час судового розгляду була повідомлена належним чином. Засобами системи «Електронний суд» надала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв/клопотань від нього до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином, заяв/клопотань від неї на адресу суду не надходило. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Стосовно поданого 20 листопада 2025 року засобами системи «Електронний суд» представником Акціонерного товариства «Правекс Банк» Поповим Є. В. відзиву на позовну заяву суд зазначає таке. Відповідно до частини шостої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України до відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача. Відповідно до частини третьої статті 58 Цивільного процесуального кодексу України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України представником в суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Згідно із частинами першою, третьою та четвертою статті 62 Цивільного процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної чи юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». На підтвердження повноважень представника Попова Є. В. діяти від імені та в інтересах Акціонерного товариства «Правекс Банк» до відзиву на позовну заяву додано довіреність № 104-ВС від 16 липня 2024 року, згідно із якою Акціонерне товариство «Правекс Банк» в особі тимчасово виконуючого обов`язки голови правління Бабаєва С. З. уповноважує Попова Є. В. бути представником Акціонерного товариства «Правекс Банк», зокрема, у загальних судах. Суд зазначає, що матеріали позовної заяви не містять жодного доказу (як-то: трудового договору (контракту), посадової інструкції, або витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань тощо) на підтвердження права Бабаєва С. З. діяти від імені та в інтересах Акціонерного товариства «Правекс Банк». Окрім того, відповідно до частини п`ятої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України до відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. На підтвердження направлення позивачці відзиву на позовну заяву відповідач надав доказ його направлення на електронну адресу «nosova_not@ukr.net». Водночас направлення Акціонерним товариством «Правекс Банк» відзиву на позовну заяву позивачці, яка зареєстрована у підсистемі «Електронний суд», шляхом надсилання на електронну пошту не може уважатись належним виконанням обов`язку щодо направлення такого відзиву. Суд також зазначає, що ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 01 вересня 2025 року відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. З матеріалів справи убачається, що ухвала Основ`янського районного суду міста Харкова від 01 вересня 2025 року про відкриття провадження у справі, якою, зокрема, було встановлено відповідачу процесуальний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, була доставлена до електронного кабінету Акціонерного товариства «Правекс Банк» в підсистемі «Електронний суд» 01.09.2025 о 16:21:58. Разом з тим Акціонерним товариством «Правекс Банк» відзив на позовну заяву подано до суду лише 20 листопада 2025 року, тобто з істотним пропуском встановленого судом процесуального строку. У поданому відзиві відповідач не порушує питання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву, а також не зазначає поважних причин його пропуску. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у прийнятті відзиву на позовну заяву до розгляду та вирішення справи за наявними у справі матеріалами. 10 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6426-005/08Р. Відповідно до пункту 1.1. договору банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 35 000,00 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно із договорами страхування нерухомого майна, укладання яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог пункту 6.1.14 даного договору. За змістом пункту 1.2. договору кредит надається позичальникові строком з 10 жовтня 2008 року до 10 жовтня 2023 року зі сплатою 14,49 відсотків річних. Як зазначено у пункті 10.5. договору, даний договір набуває чинності з дня його підписання і до повного виконання зобов`язань за ним. У той же день між [PERSON] , як іпотекодавцем, з однієї сторони, та Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК», як іпотекодержателем, з другої сторони, було укладено договір іпотеки № 6426-005/08Р. Відповідно до пункту 1.1. договору іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, надалі - основне зобов`язання, передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями під номером [ADDRESS] , загальною площею - 69,5 кв. м, житловою - 36,9 кв. м та надвірних будівель та споруд: льох літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, літній душ літ. Ж, гараж літ. Д, літня кухня літ. Е, огорожа № 1 - 3, 6, колодязь № 4, 5, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із пунктом 1.2. договору іпотекодавець зобов`язаний повернути кредит у розмірі 35 000,00 доларів США у строк до 10 жовтня 2023 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок рівними частинами у сумі 194 доларів США щомісячно до 10 числа наступного місяця включно, у порядку, передбаченому пунктом 4.1. кредитного договору. Іпотекодавець зобов`язаний сплачувати щомісяця проценти за користування грошовими коштами у розмірі 14,49 % річних. Іпотекодавець зобов`язаний використати грошові кошти на придбання житлової нерухомості. Іпотекодавець зобов`язаний сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення умов кредитного договору. За змістом пункту 1.3. договору передане в іпотеку нерухоме майно є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 10 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 1483 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 3183166. Відповідно до пункту 2.1. договору іпотекодержатель має право, зокрема, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому розділом 3 даного договору, та задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна в повному обсязі, визначені на момент фактичного задоволення, враховуючи суму заборгованості за кредитом, плату за користування грошовими коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, пов`язаних із пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також витрат, пов`язаних із утриманням і збереженням предмета іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису тощо. 10 жовтня 2008 року [PERSON] набула у власність житловий будинок з надвірними будівлями під номером [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Носовою О. В. Як убачається з витягу № 20599328 від 16 жовтня 2008 року, складеного Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № РN 1483, посвідченого 10 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Носовою О. В., зареєстровано за [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08 жовтня 2009 року Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб за актовим записом № 21. 08 вересня 2015 року [PERSON] змінила ім`я на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданим 08 вересня 2015 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Як встановлено з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 429747201 від 03 червня 2025 року, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, Р№ 1483, 10.10.2008, приватний нотаріус ХМНО Носова О. В. На підставі договору іпотеки, 1485, 10.10.2008, ПН ХМНО Носова О. В., до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором: приватний нотаріус Носова О. В. внесено запис про обтяження нерухомого майна: житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , за № 8057426. Як убачається з наданого позивачкою витягу з Українського бюро кредитних історій, за наданою Акціонерним товариством «Правекс Банк» інформацією, за договором (6426-005/08Р): тип кредиту - іпотечний кредит, дата видачі кредиту - 10.10.2008, сума кредиту - 35 000,00, поточна заборгованість - 62 432,36, поточна прострочена заборгованість - 55 801,36, валюта - USD, термін кредиту до - 10.10.2023, кредит закритий? - списаний, дата оновлення - 02.06.2024, вид забезпечення - NA, вартість забезпечення в базовій валюті - NA. Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із пунктом 1) частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», у редакції чинній на момент укладення договору іпотеки № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Отже, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Схожий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2023 року у справі № 335/12138/21, провадження № 61-8877св23. Згідно із абзацом четвертим статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із пунктом 1) частини першої статті 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 зроблено висновок, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 Цивільного кодексу України. Оскільки іпотечний договір, як забезпечення основного зобов`язання, є похідним, тому підстави його припинення залежать безпосередньо від належного виконання основного зобов`язання. Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 208/1476/19, провадження № 61-1701св21. Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року у справі № 646/10982/16-ц відмовлено у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Правекс Банк» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 28.05.2015 в загальній сумі 62 432,36 доларів США. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2018 року у справі № 646/10982/16-ц скаргу ПАТ КБ «Правекс Банк» залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2020 року касаційну скаргу АТ «Правекс Банк» задоволено частково: рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні відсотків за пропуском строку скасовано та постановлено у цій частині нове рішення, яким у стягненні відсотків відмовлено у зв`язку із втратою такого права. В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін. 15 квітня 2021 року АТ «Правекс Банк» звернулось до суду із позовом, у якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 276 942,44 доларів США, а також судові витрати у розмірі 4 154,14 гривень. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року у справі № 646/2597/21 у задоволенні позовної заяви АТ «Правекс Банк» було відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Правекс Банк» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 646/2597/21 залишено без задоволення, а рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року залишено без змін. Однак, наявність самого судового рішення, яким було розглянуто позовні вимоги в частині стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 22-ц/796/716/2014, провадження № 6-1080цс15, від 09 вересня 2014 року у справі № 922/3658/13, провадження № 3-71гс14, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, провадження № 14-546цс19. Суд зазначає, що доказів виконання позивачкою умов кредитного договору № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року матеріали справи не містять, отже зобов`язання [PERSON] за кредитним і забезпечувальним договорами з цих підстав не припинилися, що не спростовує, у свою чергу, право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у позасудовому порядку. Що стосується доводів [PERSON] щодо припинення строку дії кредитного договору 10 жовтня 2023 року, та, відповідно, і іпотечного договору, як підстави для визнання іпотеки такою, що припинена, суд зазначає таке. Так, поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно із приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно із частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як зазначено у статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно із приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного суду, що викладена у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Із змісту кредитного договору № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року встановлено, що сторони погодили, що кредит надається позичальником строком з 10 жовтня 2008 року до 10 жовтня 2023 року зі сплатою 14,49 відсотків річних. Разом з тим, відповідно до пункту 10.5. вказаного вище договору даний договір набуває чинності з дня його підписання і до повного виконання зобов`язань за ним. Договір іпотеки № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року не містить положень, які б визначали момент припинення дії цього договору. Судом встановлено, що банком було у повному обсязі виконано взяті на себе зобов`язання та видано [PERSON] у користування кредитні кошти на придбання житлового будинку, у той час як остання взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту до теперішнього часу не виконала, а отже і строк дії договору, відповідно, не закінчився. Як зазначено позивачкою у тексті позовної заяви, останній раз нею було здійснено оплату заборгованості за кредитом і відсотків за користування кредитом у розмірі 100,00 доларів США - 11 квітня 2011 року. Отже, з огляду на встановлені судом обставини справи, досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, а також наведені вище норми матеріального права, суд доходить висновку про відсудність фактичних та правових підстав для визнання іпотеки за договором іпотеки № 6426-005/08Р від 10 жовтня 2008 року, укладеним між Акціонерним товариством «Правекс Банк» та [PERSON] , предметом якого є житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , припиненою, а права вимоги Акціонерного товариства «Правекс Банк» за договором іпотеки відсутнім, тому, позовна заява задоволенню не підлягає. Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, сплачені позивачкою судові витрати по справі залишаються за нею.

Outcome: dismissed