Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 10.12.2025 до Софіївського районного суду надійшов цивільний позов ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованість за договором №58710-03/2025 від 27.03.2025 у розмірі 20 571,00 грн. та за договором позики № 73595185 від 19.08.2024 у розмірі 27 000 грн., а також понесений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 27.03.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фынансового кредиту №58710-03/2025, який підписаний електронним підписом позичальника відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер моб. телефону відповідача. 29.07.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №29072025, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору Факторингу №29072025 від 29.07.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20571 грн., з яких: 8200 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7840,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 4100 грн. сума заборгованості за штрафом, 431,00 грн.- сума комісії за видачу кредиту. 19.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 73595185. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. 27.03.2025 між ТОВ "ФК "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 27/03/25, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, за вищевказаним договором позики від 19.08.2024, заборгованість відповідача [PERSON] за яким складає у загальному розмірі 27000 грн, з яких: 4967,13 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12084,48 грн - заборгованість за відсотками, 9948,39 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою . Відповідач своїх зобов`язань за зазначеними кредитними договорами не виконала та не сплатила борг. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 47571,00 грн. та понесені судові витрати. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 12.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадження з викликом сторін. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористалась, просила справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача, що підтверджено відповідним клопотанням викладений у прохальній частині позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, натомість надала заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила про часткове визнання позову, зокрема заперечує проти розміру заборгованості за відсотками нарахованих за понадстрокове користування позикою № 73595185 від 14.08.2024, у зв`язку із тим, що нею не було ініційовано продовження строку кредитування та проти нарахування штрафу у розмірі 4100 грн за кредитним договором № 58710-03/2025, оскільки вони нараховані в період дії воєнного стану. Наголосила, що через скрутне матеріальне становище, яке викликане тим, що вона самостійно виховує малолітнього сина 2022 року народження, і її заробітна плата не дозволяє повноцінно забезпечити всі потреби, переш за все потреби дитини, окрім того вказує про те, що кредитну заборгованість не мала змоги погасити через хворобу матері, що також потребувало фінансових витрат на її лікування. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Таким чином, оскільки текст рішення складено 05.03.2026, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 03.03.2026, датою ухвалення рішення є саме 05.03.2026. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 27.03.2025 між [PERSON] та ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір про надання фінансового кредиту №58710-03/2025 за умовами якого відповідачу наданий кредит шляхом перерахування коштів безготівково на рахунок з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (п. 1.6 Договору), у розмірі 8 200,00 грн. (п. 1.1 Договору), строком на 120 днів (п.1.2 Договору) з денною процентною ставкою 0,90 % (п. 1.4 Договору) в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісія за видачу кредиту у сумі 820 грн. . Відповідно до розділу 2 Договору визначено порядок укладення договору, договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний через сайт товариства або відповідний мобільний додаток. Після входу до Особистого кабінету, Клієнт, для отримання кредиту, заповнює Заявку-Анкету (п. 2.6 Договору). Згідно п. 2.16 Договору у випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту), Клієнт натискає кнопку «підписати», після чого Клієнт отримує вхідний дзвінок на номер телефону та вводить отриманий одноразовий ідентифікатор, або йому надсилається смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який Клієнт вводить у відповідне поле. Введенням коду на сайті Товариства Клієнт підтверджує прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) Товариства на укладення Кредитного договору (електронний підпис Клієнта накладається на оригінал Договору). Договір №58710-03/2025 від 27.03.2025 підписано відповідачем електронним підписом Y262 (а.с. 11). Згідно додатку до договору про надання фінансового кредиту № 58710-03/2025 від 27.03.2025, що представляє собою графік платежів вбачається, що загальна вартість кредиту становить 17 876,00 грн, яка складається із тіла кредиту у розмірі 8200 грн, комісії у розмірі 820 грн та проценти за користування у розмірі 8856,00 грн. (а.с.12). За відомостями довідки за вих.. № 3426_25101552009 від 15.10.2025, видно, що ТОВ Універсальні платіжні рішення 27.03.2025 прийнято платіж на користь ТОВ СТАР ФАЙНЕНС ГРУП здійснено переказ коштів на суму 8200 грн на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.15). Таким чином первісний кредитор виконав вимоги підписаного договору про надання фінансового кредиту № 58710-03/2025 від 27.03.2025, тоді як відповідачем порушено вимоги договору і нею не було внесено кошти в рахунок погашення кредиту, у зв`язку із чим виникла заборгованість. 29.07.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №29072025 за яким, ТОВ «Стар Файненс Груп» відступає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту № 58710-03/2025 від 27.03.2025 (а.с.16-18). Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №29072025, витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29072025 від 29.07.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 58710-03/2025 від 27.03.2025 в сумі 20571 грн., з яких: 8200 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7840,00 грн. сума заборгованості за відсотками, сума заборгованості за штрафами у розмірі 4100 грн., та сума комісії за видачу кредиту у розмірі 431,00 грн. (а.с.18-20). Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором в загальному розмірі 20571,00 грн. Крім того, 19.08.2024 між ТОВ 1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів та [PERSON] було укладено договір позики № 73595185. Згідно із п. 1 Договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до умов Договору позики ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язуються надати відповідачу грошові кошти у загальній сумі 20 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, строком на 30 календарних днів, тобто до 17.09.2024,з процентною ставкою у розмірі 0,98 % (в день), процентами за понадстрокове користування позикою за день 2,70 %, пеня 2,7 %, орієнтовна реальна річна процента ставка 2463,47 %, орієнтовна загальна вартість позики 25880,00 грн. (а.с. 26-28). Підписанням цього Договору позики відповідач підтвердила, що вона ознайомилась на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license з повною інформацією щодо позикодавця -а його послуги, що передбачена ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», ст.7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», (п.п. 5.1Договору позики). А також погодилась, що до моменту підписання Договору вивчила цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license та їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі, (п.п. 5.3. п. 5 Договору позики). Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п. 21 Договору позики цей договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Згідно із п. 25 Договору позики, Договір укладений в результаті зваженого рішення Сторін, на взаємовигідних умовах, на принципах статей 6, 627 Цивільного кодексу України. Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, викладеної у письмовому вигляді та Додатку №1, доданого до Договору позики № 73595185 від 19.08.2024 сума кредиту складає 20 000, 00 грн., загальна вартість кредиту складає 25880 грн., у тому числі проценти за користування кредитом складають 5880 грн.. Строк кредитування з 19.08.2024 по 17.09.2024 року (а.с. 29). 27.03.2025 між ТОВ "ФК "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 27/03/25, та наступна додаткова угода № 2 від 23.04.2025, відповідно до умов яких ТОВ "ФК "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ "ФК "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів"права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників (а.с. 32-34). Згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників № 4 від 23.04.2025 за договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає, а ТОВ «ЄАПБ» прийняв реєстр боржників № 4 від 23.04.2025 у кількості 5193, після чого від ТОВ «1 БАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» переходять права вимоги заборгованості від боржників і ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 35). Відповідно до реєстру боржників № 4 від 23.04.2025 до Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 27000 грн. 00 коп., з яких: 4967,13 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 12084,48 грн. - заборгованість за відсотками, 9948,39 грн. - заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою (а.с. 37). Із наданого розрахунку заборгованості за договором позики № 73595185 від 19.08.2024 вбачається, що боржником [PERSON] подекуди вносились грошові кошти в рахунок сплати заборгованості, таким чином за період з 21.08.2024 по 15.04.2025 нею було сплачено 17 033,39 грн. (а.с. 38-40). Правове врегулювання правовідносин. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредити, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) За змістом ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі штрафу за договором про надання фінансового кредиту № 58710-03/2025 від 27.03.2025. Разом з тим, даючи оцінку доводам позивача щодо обґрунтованості пред`явленого до стягнення розміру заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 58710-03/2025 та її окремих складових, суд не погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача боргу за штрафом в сумі в розмірі 4100 грн, оскільки п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, оскільки означені суми штрафу були нарахована відповідачу за прострочення виконання нею зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту, укладеним 27.03.2025, тобто після 24 лютого 2022 року, коли Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 р., в Україні було введено воєнний стан, який триває і донині, то ці штрафи підлягають списанню позикодавцем і не може бути стягнута з позичальника. Отже, після проведеного судом перерахунку заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 58710-03/2025 від 27.03.2025 становить: 16 471 грн, з яких: 8200,00 грн. - заборгованість за основною сумою, 7840 грн. заборгованість за відсотками, та 431 грн сума комісії за видачу кредиту. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене у позовних вимогах щодо стягнення кредитної заборгованості за фінансовим кредитом № 58710-03/2025 від 27.03.2025 підлягає частковому задоволенню, а саме із відповідача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 16 741,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за понадстрокове користування позики №73595185 від 19.08.2024. Згідно вимог п. 6 договору позики передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених за цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосування одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання продовження строку користування позикою відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку позики та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладаються між сторонами, а також відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Доказів того, що позичальником було іційовано таке подовження, суду не надано, таким чином строк дії договору позики діяв на протязі 30 днів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак із розрахунків наданих позивачем вбачається, що позикодавцем було нараховано відсотки за користування позикою поза межами строку дії договору, аж до 23.04.2025, тоді як строк договору закінчився 17.09.2024. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з п. 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно п. 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). У пункті 140 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору. Якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (висновки Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19). ТОВ "1 БАНК", як юридична особа, діяльність якою пов`язана з наданням фінансових послуг і яка підготувала проект договору позики - є сильнішою стороною у цих правовідносинах, а тому тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь відповідача. Як встановлено судом, за умовами укладеного між сторонами Договору, ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 17.09.2024, а після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, та у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання позикодавець має право на стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак у даній справі таких позовних вимог позивачем не заявило, а тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами поза межами дії кредитного договору задоволенню не підлягають. Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами дії кредитного договору є безпідставними. Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому умовами договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики), укладеним між сторонами, визначено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надає [PERSON] позику в розмірі 20 000,00 грн строком на 30 днів, тобто до 17.09.2024. Текст договору містить положення щодо продовження строків кредитування, лише у разі ініціювання позичальником такого продовження, шляхом укладення додаткових угод (а.с. 6 договору позики), але ж таких додаткових угод про пролонгацію договору позики, які б надавали право позикодавцю здійснювати нарахування відсотків поза межами строку кредитування за ставкою передбаченою договором, до суду не надано позивачем. Відтак, товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» мало право нараховувати проценти лише по 17.09.2024. При цьому слід вказати, що пунктом 5.3 договір позики № 73595185 від 19.08.2024 передбачено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх суть зміст, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі. Водночас позивачем не надано до матеріалів справи навіть таких Правил надання грошових коштів у позик, у тій редакції на момент укладення договору позики. Взагалі цих правил, у яких можливо в містять умови щодо строку пролонгації, з якими позичальник ознайомилась, до суду не надано на протязі всього часу розгляду справи, а тому суд не приймає доводи представника позивача щодо того, що вона була ознайомлена із вказаними правилами, шляхом підписання договору позики від 19.08.2024, у зв`язку із чим у позивача відсутні правові підстави для нарахування заборгованості за відсотками за понадстрокове користування позикою. На підставі наданих доказів, суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема за договором про надання фінансового кредиту № 58710-03/2025 від 27.03.2025 у розмірі 16 471 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8200 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 7840,00 грн та комісії за видачу кредиту у розмірі 431,00 грн., та за договором позики № 73595185 від 19.08.2024 у розмірі 17 051,61 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4967,13 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 12 084,48 грн., а відтак загальна сума бургу, яку належить стягнути з відповідачки на користь позивача складає 33 522,61 грн. Щодо розстрочення виконання рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Частинами 1, 3, 4,5 статтею 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим . Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо . Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови . Розстрочка це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Приписами п. 37 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 24 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Зважаючи на скрутне матеріальне становище відповідача, зокрема наявності на її утриманні малолітнього сина, про що свідчить свідоцтво про народження дитини, яка отримує мінімальну заробітну плату, якої не вистачає навіть на задоволення базових потреб перш за все дитини для гармонійного її розвитку, суд вважає можливим задовольнити її клопотання та розстрочивши виконання рішення суду на 10 місяців, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 435 ЦПК України. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору в розмірі 2133,79 грн.

Outcome: partial