Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» Логвінов В.А. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 15614,91 грн за договором про надання кредиту заборгованість № 1430957088188 від 04.11.2024 року та стягнення судових витрат, що складаються з суми судового збору 2422,40 грн та витрат на оплату правову допомогу в розмірі 10600,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини. 04.11.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та відповідачем було укладено договір про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1430957088188, відповідно якого відповідач отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 5000 гривень на строк 120 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом з 04.11.2024 року по 04.03.2025 року, дисконтна процентна ставка становить 0,792 % в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка складає 0,99 % від суми кредиту, після 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши [PERSON] грошові кошти, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 15614,91 грн, що складається з наступного: заборгованість за кредитом 4799,37 грн, заборгованість за відсотками 2565,54 грн, штраф 8250,00 грн, яку позивач просить стягнути в примусовому порядку. Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 03.12.2025 року провадження у вказаній справі відкрито та ухвалено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). 19.01.2026 року представник відповідача [PERSON] адвокат Волторніст О.С. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначив, що основне тіло кредиту у розмірі 4 799,37 грн (чотири тисячі сімсот дев`яносто дев`ять гривень 37 копійок) було сплачено відповідачем повністю, що підтверджується платіжною інструкцією про сплату кредиту № 0.0.4115094821.1 від 08.01.2025 виданою АТ КБ «Приватбанк» та витягом з особистого кабінету платника застосунку «Додам», розрахунок заборгованості належним чином не наведено та не доведено, стягнення штрафу в сумі 8250,00 грн є незаконним, доводи позивача про стягнення витрат на оплату правової допомоги в розмірі 10600,00 грн документально не підтверджені, а також не відповідають критерію розумності, враховуючи незначну складність даної справи. Окрім того, адвокат Волторніст О.С. надіслав контр розрахунок, відповідно до якого сума процентів за договором складає 2440,74 грн. В судове засідання позивач явку представника не забезпечив. В позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача адвокат Волторніст О.С. приймав участь в режимі відеоконференції. Під час судового засідання вказав, що позивачем було сплачено суму кредиту, заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі, відповідно підтримав розрахунок, вказав, що сума заборгованості нарахованих відсотків складає 2440,74 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04.11.2024 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1430957088188. Відповідно до Договору відповідачу надано кредит у розмірі 5000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2334,72% (0,792 % в день перші 20 днів, 0,99 % в день з 21 дня по дату повернення кредиту). Строк, на який надається Кредит 120 днів з 04.11.2024 року по 04.03.2025 року. Таким чином ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» свої зобов`язання за даним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, переказ коштів здійснено 04.11.2024 року, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», а також довідкою про ідентифікацію. Позивач зазначає, що заборгованість по кредиту за Договором № №1430957088188 від 04.11.2024 року в розмірі 15614,91 грн, що складається із 4799,37 грн заборгованість за кредитом; 2565,54 грн заборгованість за відсотками, 8250,00 грн - штраф. Поряд з цим, позивач не зазначає та не відображає, що відповідачем по справі [PERSON] було сплачено заборгованість в частині тіла кредиту в сумі 4799,37 грн, що підтверджується платіжною інструкцією про сплату кредиту № 0.0.4115094821.1 від 08.01.2025 виданою АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 43), та витягу з особистого кабінету платника застосунку «Додам» (а.с. 44). Володільцем програмного забезпечення застосунку «Додам» та сайту «https://dodam.com.ua/uk» є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ», яке через вказаний застосунок надає кредитні кошти. Окрім того, викладене підтверджується Свідоцтвом на торгівельну марку «Додам» № [NUMBER] від 22.11.2023 року, зареєстрованого Державному реєстрі свідоцтв України на торговельні марки та інформацією із сайту (а.с. 45-46). Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору № 1430957088188 від 04.11.2024 строк кредитування: 120 днів з 04.11.2024 по 04.03.2025. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Кредитодавцю 04.03.2025 р. або достроково. У відповідності до п. 4.4.2 Кредитного договору № 1430957088188 від 04.11.2024 Позичальник має право достроково сплатити повністю або частково суму Кредиту з урахуванням процентів за весь час фактичного користування кредитом. Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3 - 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 12 ст. 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. У матеріалах справи наявні документальні підтвердження факту повернення кредитних коштів відповідачем. Математичне обґрунтування базується на тому, що після отримання кредиту в розмірі 5000,00 грн (04.11.2024 року). Відповідачем було здійснено три послідовні платежі, які позивач не відобразив належним чином: 22.11.2024 року в сумі 792,00 грн (що зменшило тіло до 4 208,00 грн), 12.12.2024 року в сумі 972,38 грн (що знизило залишок до 3 235,62 грн) та фінальний платіж 08.01.2025 року в розмірі 3237,00 грн, який повністю анулював залишок основного боргу. Оскільки сукупна сума фактичних оплат у розмірі 5001,39 грн ідентична сумі отриманого кредиту, в тому числі 1,39 грн на погашення нарахованих відсотків, основний борг був погашений у повному обсязі ще до моменту звернення Позивача до суду. Суд зазначає наступне, що станом на 08.01.2025 року, заборгованість [PERSON] по поверненню кредиту позивачу у частині сплати тіла кредиту була повністю погашена. Суд не визнає розрахунок заборгованості належним доказом, в ньому відсутні відомості про погашення тіла кредиту, такий розрахунок не є безспірним доказом, оскільки не відображає реальний рух коштів, що унеможливлює точне визначення суми боргу. Оскільки матеріали містять докази повернення відповідачем позивачу ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ»» отриманої за вказаним договором суми позики, тому суд приходить, що в частині заборгованості за сумою кредиту необхідно відмовити. Оскільки наданий розрахунок позивачем не містить відомостей щодо повернення коштів відповідачем, щодо нарахування відсотків у сумі 2565,54 грн. Суд зазначає наступне, що вказаний розрахунок суперечить принципу нарахування процентів на фактичний залишок заборгованості, що постійно зменшувався внаслідок проведених оплат. Згідно з наданим контррозрахунком, відсотки мали нараховуватися поетапно: спочатку на 5 000,00 грн, згодом на 4208,00 грн, потім на 3235,62 грн відповідно до дат здійснення платежів. Сукупний розмір відсотків за весь період користування коштами становить 2442,13, з яких 1,39 грн були погашені відповідачем, тобто всього 2440,74 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок проаналізувавши умови договору 1430957088188 від 04.11.2024 року щодо порядку нарахування відсотків за кредитом а також наданий відповідачем контр розрахунок. Суд приходить до висновку, що заборгованість за відсотками необхідно зменшити, підлягає стягненню з відповідача з 2565,54 грн до 2440,74 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 8250,00 грн, то суд зважає на таке. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина другастатті 551 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «ФК «Віва капітал» просив стягнути із відповідача за кредитним договором, зокрема штраф в сумі 8250,00 грн. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3)у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Отже, суд вважає, що нарахування штрафу в сумі 8250,00 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь ТОВ «ФК «Віва капітал» судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 378,59. ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» зазначає про те, що витрати на оплату правової допомоги з розгляду справи становлять 10600,00 грн. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12 171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, витрати на правничу допомогу заявлені позивачем не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності, враховуючи незначну складність даної справи. Тому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь ТОВ «ФК «Віва капітал» необхідно стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Outcome: partial