Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Представник АТ «А-БАНК» - Шкапенко О.В., за допомогою підсистеми «Електронний Суд», звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101335979 від 24.09.2024 у розмірі 80429 грн 08 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог вказано, що 24.09.2024 року [PERSON] уклав з АТ «А-Банк» кредитний договір ABH0CT155101335979, щодо надання кредиту в розмірі 50000.00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 23.09.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 55.00% щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору. У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору (Заяви клієнта, далі кредитний договір), ліміт цього договору: 50000.00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 23.09.2027 року, терміном на 36 місяці. Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 55.00 річних. Відповідно до п. 7, Позичальник сплачує Банку комісію в розмірі 0.00 грн. Станом на 11.11.2025 року заборгованість Відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 80429.08 грн., яка складається з: 49406.67 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 26555.54 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами. 0.00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією. 4466.87 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. За викладених обставин позивач вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою за захистом своїх порушених прав. Ухвалою від 15.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 13 год. 15 хв. 12.02.2026 у приміщенні суду. Ухвалою суду від 12.02.2026 для здійснення повторного виклику відповідача відкладено розгляд справи та призначено судове засідання на 09 год. 30 хв. 06.03.2026. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви та доданому клопотанню просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в даній справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 03.02.2010, з умовами якої погодився відповідач [PERSON] , про що свідчить наявність власноручного підпису в ній, визначено, що заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.14 звор.). 24.09.2024 року [PERSON] уклав з АТ «А-Банк» кредитний договір ABH0CT155101335979, щодо надання кредиту в розмірі 50000,00 грн строком на 36 місяців (тобто до 23.09.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 55,00% щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Відповідач підписав даний договір та паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.6-9). Вказані документи містять всі суттєві умови кредитування, строк, розмір процентів, максимальний розмір кредиту, тощо. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору (а.с.11). Згідно із розрахунком заборгованості за договором № ABH0CT155101335979 від 24.09.2024 станом на 11.11.2025 відповідач [PERSON] має заборгованість в загальному розмірі 80429,08 грн, яка складається з: 49406,67 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 26555,54 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 4466,87 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею (а.с.10). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Матеріали справи містять належні, допустимі і достатні докази, якими підтверджується факт укладення між сторонами кредитного договору (погодження його істотних умов), отримання відповідачем погодженої суми кредиту і неналежне виконання останньою обов`язку з повернення коштів. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. У постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року (справа № 539/402/24) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах: «10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Положеннями частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.… Із аналізу частини третьої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що за умови затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, законодавець надав право кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. У тому випадку, якщо умовами договору про споживчий кредит передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, останній зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, строку, протягом якого вони мають бути здійснені та усунути такі порушення у визначений кредитодавцем строк, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.… Суд апеляційної інстанції встановив, що кредитодавець не набув право на дострокове повернення споживчого кредиту у повному обсязі, строк виплати якого ще не настав, однак з позичальника на користь банку підлягала стягненню прострочена заборгованість, яка виникла на час звернення банку до суду з цим позовом. Колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18) зазначено, що: «колегія суддів уважає безпідставними посилання апеляційного суду, як на законність підстави для відмови у задоволенні позову банку на недоведення суми заборгованості, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини друга, третя статті 212 ЦПК України 2004 року). Встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». На підставі наданих позивачем доказів, судом встановлено, що 24 вересня 2024 року між банком і відповідачем укладений кредитний договір споживчого кредиту. Пунктом 3.3 паспорту споживчого кредиту і пунктом 5 заяви про надання послуги «Швидка готівка» визначено строк кредитування 36 місяців, тобто строк дії договору до 24.09.2027 включно. Отже, на час звернення до суду з позовом строк дії договору не закінчився і позивач просить достроково повернути споживчий кредит у повному обсязі, строк виплати якого ще не настав, що узгоджується із приписами ч.2 ст.1050 ЦК України і пункту 6.2. паспорту споживчого кредиту, згідно яких у разі наявності заборгованості у клієнта із сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, банк має право достроково розірвати кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку заборгованості, що виникли при користуванні клієнтом послугою «Швидка готівка». Проте, позивач не надав суду доказів направлення відповідачу та одержання ним вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, тобто позивач не виконав вимоги статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», тому не набув права вимагати повернення усієї суми кредиту, проте має право на стягнення із відповідачки простроченої заборгованості, яка виникла на час звернення банку до суду з цим позовом. Позов пред`явлений до суду 05 грудня 2025 року, отже банк має право на стягнення простроченої заборгованості, що виникла з 24 жовтня 2024 року по 05 грудня 2025 року. Згідно п.5 паспорту споживчого кредиту, п.7 заяви про надання послуги «Швидка готівка», таблиці обчислення загальної вартості кредиту щомісячний платіж становить 2884,17 грн, що включає частину тіла кредиту і частину нарахованих відсотків, отже за 14 місяців прострочена заборгованість за тілом кредиту і процентами становить: 2884,17 х 14 = 40378,38 грн. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення прострочена сума заборгованості за станом на 05 грудня 2025 року у сумі: 40378,38 грн. Суд звертає увагу, що позовні вимоги, заявлені про повернення всієї суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49406,67, та заборгованості за процентами у розмірі 26555,54 грн, що включають також платежі за період з 24.12.2025 по 23.09.2027, які на дату звернення позивача до суду не є простроченими, є передчасними, що в подальшому не позбавляє позивача права звернутися з іншим позовом з такими вимогами після закінчення строку, на який надано кредит. Водночас суд доходить висновку про безпідставність вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього заборгованості за штрафом (неустойкою), з огляду на таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, який триває донині. Позивачем нарахований штраф (неустойка) в розмірі 4466,87 грн, що суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] штрафу (неустойки) в розмірі 4466,87 грн є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог на 50,20 %, виходячи із змісту вище зазначеної норми, з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1216 грн 04 коп.

Outcome: approved