Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

21.01.2026 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про зняття арешту з майна, а саме просить скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8251800, яке зареєстроване 02.12.2008 року Першою одеською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: ухвала Київського районного суду м. Одеси від 08.04.1999 року; об`єкт обтяження квартира за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 25 жовтня 2023 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі продажу, відповідно до умов якого (п.1) останній передав у власність (продав), а вона прийняла у власність (купила) нежитлове приміщення магазин-офіс, загальною площею 51.9 кв.м., що розташоване в будинку [ADDRESS] та сплатила за нього вказану у п. 2 цього договору грошову суму. Вказаний правочин був посвідчений 25.10.2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1197. У даному договорі вказано, що зазначене нежитлове приміщення магазин-офіс належало продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.03.2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, серія [NUMBER] , зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі 87неж, на сторінці 13, номер запису: 601, реєстраційний номер 26986270. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно: 22417254, сформований 08.04.2009 року. Так, відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.03.2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, серія [NUMBER] , вбачається, що дійсно [PERSON] на праві приватної власності належав об`єкт, який в цілому складається з приміщень літ. «А», загальною площею 51,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вказує, що дане свідоцтво було посвідчено першим заступником міського голови Ворохаєвим А.І. та видане на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.11.2008 р. № 1108; договору № 98/00072 купівлі-продажу нерухомого майна від 26.10.1998 року зареєстрованого на Чорноморській товарній біржі, зареєстрованого ОМБТІ та РОН від 30.10.1998 р. під № 102доп стор. 135 p.601. Позивачкою було набуто право власності на нежитлове приміщення магазин-офіс, загальною площею 51.9 кв.м., що розташоване в будинку [ADDRESS] у встановленому законом порядку та з дотриманням всіх відповідних процедур. Однак, у січні 2026 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення, де дізналась, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про обтяження, а саме арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 8251800, яке зареєстроване: 02.12.2008 р. Першою одеською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: ухвала бн. 08.04.1999 Суд Київського району м. Одеси; об`єкт обтяження квартира, адреса: [ADDRESS] ; власник [PERSON] . Вказаний архівний запис було перенесено з «ФЕМІДИ» 305-99 від 09.04.1999 року. Зазначене підтверджується довідками про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, копії яких додаються. Позивачка вказує, що відповідно до інформаційної довідки від 15.01.2026 року за №460406014, вбачається, що станом на теперішній час вона є власником нежитлового приміщення магазину-офісу, загальною площею 51,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . З вказаної довідки також вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належало дане нежитлове приміщення магазину офісу, на підставі згаданого вже вище свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.03.2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, серія CACN№636464. Також відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.01.2026 року за № 460397342 за параметрами запиту фізична особа [PERSON] , відсутні відомості про право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , проте в державному реєстрі наявне вищевказане обтяження даної квартири. В свою чергу відповідно до інформаційної довідки № 460397595 від 15.01.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] за вказаними параметрами запиту у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні. Позивачка також вказує, що в Одеському державному нотаріальному архіві було відшукано копію ухвали на підставі якої було накладено арешт. Так суддя Київського районного суду Корнієнко А.М., розглянувши подання державного виконавця в порядку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.99 про стягнення шкоди з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 2598 грн., 08.04.1999 виніс ухвалу якою наклав арешт та звернув стягнення на майно [PERSON] , [PERSON] у вигляді квартири розташованої за адресою [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту позивачка не може захистити своє порушене право власності, тому звернулася до суду з даним позовом. Позивачка також зазначає, що арешт на майно був накладений у 1999 році, на даний час виконавчі провадження та судові справи знищені за спливом терміну зберігання. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2026 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зняття арешту з майна було залишено без руху. Повідомлено позивача [PERSON] про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Роз`яснено, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. 02.02.2026 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зняття арешту з майна. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. В судове засідання 10.03.2026 року позивач не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, проте надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. У судове засідання 10.03.2026 року відповідач не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, проте надіслав заяву в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував та просив розглянути справу за його відсутності. Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, відповідно до договору купівлі-продажу №1197 від 25.10.2023 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній передав у власність (продав), а [PERSON] прийняла у власність (купила) нежитлове приміщення магазин-офіс, загальною площею 51.9 кв.м., що розташоване в будинку [ADDRESS] та сплатила за нього вказану у п. 2 цього договору грошову суму. Вказаний правочин був посвідчений 25.10.2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1197. Відповідно до вказаного вище договору, зазначене нежитлове приміщення магазин-офіс належало продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.03.2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, серія [NUMBER] , зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі 87неж, на сторінці 13, номер запису: 601, реєстраційний номер 26986270. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.03.2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, серія [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належав об`єкт, який в цілому складається з приміщень літ. «А», загальною площею 51,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Так, [PERSON] було набуто право власності на нежитлове приміщення магазин-офіс, загальною площею 51.9 кв.м., що розташоване в будинку [ADDRESS] у встановленому законом порядку та з дотриманням всіх відповідних процедур. Позивачка вказує, що у січні 2026 року вона звернулась до приватного нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення, де дізналась, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про обтяження, а саме арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 8251800, яке зареєстроване: 02.12.2008 р. Першою одеською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: ухвала бн. 08.04.1999 Суд Київського району м. Одеси; об`єкт обтяження квартира, адреса: [ADDRESS] ; власник [PERSON] . Вказаний архівний запис було перенесено з «ФЕМІДИ» 305-99 від 09.04.1999 року. Вказане вище підтверджується довідками про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, копії яких додаються. Відповідно до архівної довідки №2777/0118 від 07.11.2023 року Одеського Державного нотаріального архіву Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України, повідомлено, що в матеріалах архівного фонду Першої одеської державної нотаріальної контори переданих на державне зберігання міститься ухвала Київського районного суду м. Одеси від 08.04.1999 року про накладення арешту на майно квартиру [ADDRESS] . Відомості щодо зняття арешту в матеріалах справи відсутні. Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Одеси Корнієнко А.М. від 08.04.1999 року накладено арешт та звернуто стягнення на майно [PERSON] , [PERSON] у вигляді квартири розташованої за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню. Збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права позивача. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Для особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові передбачений порядок вирішення спору - шляхом подачі позову про звільнення майна з-під арешту (ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Звільнення з-під арешту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] є належним способом захисту прав та інтересів позивача [PERSON] , як власника такого майна. Відновлення порушеного права можливе шляхом звільнення майна з-під арешту. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, судом встановлено, що позивачка [PERSON] набула право власності на нежитлове приміщення магазин-офіс, загальною площею 51.9 кв.м., що розташоване в будинку [ADDRESS] , у встановленому законом порядку та з дотриманням всіх відповідних процедур. Вказане вище нежитлове приміщення магазин-офіс, загальною площею 51.9 кв.м., що розташоване в будинку [ADDRESS] , [PERSON] купила у відповідача, відповідно до договору купівлі-продажу №1197 від 25.10.2023 року, жодні обтяження на яке були відсутні, проте зазначене нежитлове приміщення магазин-офіс раніше було квартирою [ADDRESS] , на яку ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Корнієнко А.М. від 08.04.1999 року накладено арешт. Таким чином, суд зазначає, що у позасудовому порядку арешт зняти не вбачається можливим, та викладене вище дозволяє суду дійти висновку, що наявність арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8251800, зареєстрований 02.12.2008 року Першою одеською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: ухвала Київського районного суду м. Одеси від 08.04.1999 року; об`єкт обтяження квартира за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає позивачці розпорядитися належним їй нерухомим майном. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про зняття арешту з майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved