Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

06.11.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернувся з позовом до суду до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 25.09.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9984815 , відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі 8 640,00 грн. Відповідач приєднався до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 96502, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акцепту позичальником кредитодавцем на кредитний договір було накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу, що підтверджується положеннями кредитного договору та довідкою про ідентифікацію. На виконання умов кредитного договору 25.09.2024 первісний кредитор ініціював переказ грошових коштів шляхом безготівкового зарахування через Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТГІД» на платіжну картку № [NUMBER] , що, на думку позивача, підтверджує факт прийняття відповідачем пропозиції кредитодавця. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується повідомленням Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТГІД» з відповідною відміткою та додатком до нього. 14.05.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал (далі договір факторингу), відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно з реєстром боржників № Б/Н від 14.05.2025 до договору факторингу та актом приймання-передачі (додатки № 11, № 12) до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.Оскільки відповідач не виконує свої зобов`язання на момент звернення до суду із позовом загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 23 880,96 грн, яка складається з: 8 640,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 11 640,96 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 3 600,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи), відповідно до виписки з особового рахунку за період з 14.05.2025 по 01.10.2025. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором № 00-9984815 від 25.09.2024 у розмірі 20 280,96 грн. судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Представник ТОВ «Юніт Капітал» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, відзиву на позов не подав. Зі згоди позивача, висловленої під час звернення до суду, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши подані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Усі досліджені судом письмові докази надані суду через систему «Електронний суд». Судом встановлено, що 25.09.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9984815, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі 8 640,00 грн. Відповідач приєднався до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 96502, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акцепту позичальником кредитодавцем на кредитний договір було накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу, що підтверджується положеннями кредитного договору та довідкою про ідентифікацію. На виконання умов кредитного договору 25.09.2024 первісний кредитор ініціював переказ грошових коштів шляхом безготівкового зарахування через Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТГІД» на платіжну картку № [NUMBER] . Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується повідомленням Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТГІД» з відповідною відміткою та додатком до нього. 14.05.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал , відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно з реєстром боржників № Б/Н від 14.05.2025 до договору факторингу та актом приймання-передачі (додатки № 11, № 12) до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Оскільки відповідач не виконує свої зобов`язання утворилась загальна сума заборгованості та становить 23 880,96 грн, яка складається з: 8 640,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 11 640,96 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 3 600,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи), відповідно до виписки з особового рахунку за період з 14.05.2025 по 01.10.2025 року. Ухвалою суду від 25.12.2025 року банком АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" надано інформацію стосовно [PERSON] . Банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . За період з 25.09.2024 по 30.09.2024 року було зарахування коштів у сумі 7 200,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Встановлено, що відповідачка, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернула. Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з ч. 3ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір від 24.09.2020 під № 276303494 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення витрат професійну правничу допомогу, суд зауважує наступне. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої ташостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18; від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, ціни позову. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи, об`єм позовної заяви, ціну позову, а також те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки даний спір є незначної складності, клопотання представника позивача про розгляд справи без їх участі, суд вважає, що зазначені витрати на правову допомогу у розмірі 7000грн. є суттєво завищеними. У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial