Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр», в особі директора Мостовенка О.І, звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд стягнути зі [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4272289 від 06.06.2021 у розмірі 65 952,87 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 17 000,00 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 06 червня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №4272289, за умовами якого останній надано кредитні кошти в безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку, реквізити якої надані позичальником. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав кредитні грошові кошти у розмірі 20 000,00 гривень позичальнику [PERSON] 04 лютого 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №04-02-01/2022, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі і по вказаному договору, укладеному з відповідачем. В свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги позивачу відповідно до договору про відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №4272289 від 06.06.2021 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач [PERSON] належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 08.04.2024 року виникла заборгованість в сумі 65 952,87 гривень, з яких: 20 000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 45 600,00 гривень - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 32,87 гривень - нараховані 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України; 320,00 гривень - інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом. 11 липня 2024 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву та клопотання про перевірку судом оригіналів електронних доказів та виключення копій з числа доказів у справі. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначає, що не визнає позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» щодо стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту №4272289 від 06.06.2021 року в повному обсязі. Вважає, що єдином доказом укладання з нею даного договору та визнання істотних умов такого договору може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі-підписами сторін, згідно зі ст.100 ЦПК України та ч.1 ст.5, абз.1 ч.1 ст.7 та ч.4 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», який їй дозволить перевірити наявність електронних цифрових підписів обох сторін договору та дату його укладення, щоб встановити достовірний незмінний зміст підписаного сторонами Договору і застосувати його умови до правовідносин при прийнятті судом рішення. Позивачем не надано доказів надання відповідачу його примірнику оригіналу договору ні під час, ні після його укладення, у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність. Отже, відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 2,6 ст12 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою виникнення обов`язків у відповідача як споживача кредитних послуг. Позивачем недоведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, відсоткам, неустойці, які не були погодженні у письмовій формі). Нарахувані позивачем суми не відповідають законодавству України, у тому числі ст.1048 ЦК України, ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. Відповідач як військовослужбовець звільнений від сплати процентів і пені у період служби на підставі п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ненадання Позивачем доказів відправлення відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги. На підставі викладеного просила суд відмовити у задоволенні позову. 24.07.2025 року на підтвердження заявленних вимог по кредитному Договору №4272289 від 06.06.2021 та його підписання позивачем ТОВ «Коллект Центр» до суду надано письмові пояснення та електронні докази, а саме СД Диск, на якому містяться оригінали договору про надання споживчого кредиту №4272289 від 06.06.2021 року, Додаток №1 до Договору, Паспорт споживчого кредиту. Також, позивачем ТОВ «Коллект Центр» до суду надано заперечення на відзив відповідача та клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк», а саме доказів на підтвердження видачі на ім`я відповідача банківської картки, зарахування на її картку грошових коштів та підтвердження фінансового номеру відповідача. Клопотання обґрунтовано тим, що витребувані докази становлять банківську таємницю та не можуть бути самостійно отримані Позивачем. Також позивач просив суд поновити строк для подачі клопотання про витребування доказів, оскільки підстави для витребування з`явилися саме під час розгляду справи. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 17.09.2025 року позивачу поновлено строк для подання клопотання про витребування доказів та витребувано докази від Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ: 14360570, місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д), а саме: інформацію, чи видавалась [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] ) кредитна картка № [NUMBER] ; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 20 000,00 грн., які 06.06.2021 були на неї перераховані, а саме виписки по [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період з 06.06.2021 по 12.06.2021; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 06.06.2021 по 12.06.2021; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» до судового засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, неодноразово подавала до суду клопотання про перенесення розгляду справи без повідомлення причин неявки. Суд, відповіднодо до ст. 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутністю останньої та вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, дійшов наступного висновку. 06.06.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4272289. Відповідно до умов Договору, Кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Укладення договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток, Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Обистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організаціїї каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства (п. 1.1. Договору). Під час судового розгляду судом досліджено докази, надані представником Позивача на електронному носії, та встановлено факт підписання відповідачем спірного кредитного Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А103786», 06.06.2021 09:27:31 (п.11.Договору), що також відповідає п. 11 Договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, частина 2 статті 638 ЦК України визначає, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Водночас, згідно статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документита електроннийдокументообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умовиви користання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та, зокрема, підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. З огляду на такі обставини, відповідач був повністю ознайомлений з умовами Кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами Кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу. Тому доводи Відповідача про те, що спірний правочин між сторонами не укладався, є безпідставними. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21)». В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20 (провадження №61-2902св21), викладено позицію колегії суду щодо наступного: «У справі, що переглядається, судом установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суди дійшли обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача». Окрім цього, у разі незгоди з умовами Кредитного договору відповідач [PERSON] мала можливість скористатися своїм правом, визначеним частиною 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та частиною 1 статті 5 Закону України «Про споживче кредитування», на відкликання протягом 14 календарних днів своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Відповідач так не вчинила, натомість підписала договір та отримала кредитні кошти, які підлягають поверненню в повному обсязі. Відповідно до умов Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Кредитодавцю з метою отримання кредиту (п.2.1.Договору). Позикодавець ТОВ «Коллект Центр» зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, що підтверджується доказами, витребуваними судом з АТ КБ «ПриватБанк», а саме доказів на підтвердження видачі на ім`я відповідача [PERSON] банківської картки, зарахування на її картку грошових коштів та підтвердження фінансового номеру Відповідача, а також Довідкою від 08.03.2024 за вих. №4254, виданної ТОВ «Фінансова компанія «Контрактний дім». Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів танормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Вказаний Закон «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. На виконання ухвали суду про витребування доказів 04.11.2025 року АТ КБ «ПриватБанк» направлено до суду запитувану інформацію стосовно рахунків [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Зазначено, що номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 06.06.2021-12.06.2021рр. є [NUMBER] . Даний номер телефону знаходиться/знаходився в анкетних данних [PERSON] . По рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) було зарахування коштів на суму 20 000,00 гривень від 06.06.2021 року. Банком також надано Виписку по рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період 06.06.2021-12.06.2021рр. Отже, надані Позивачем докази перерахування грошових котів є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт перерахування позикодавцем грошових коштів відповідачу, оскільки правовідносини виникли, в тому числі, з урахуванням вищезазначених норм законодавства, зокрема, і з використанням платіжних інструментів. Відповідно до положень договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 20 000,00 гривень (п.1.3. Договору), строк кредиту становить 30 днів (п 1.4.Договору). Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позичальника; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація згідно п.4.2 Договору (п.1.5. Договору). Умови пролонгації та автопролонгації полягають у наступному: Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2. (пп. 4.2.1.4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1-4.3.2) Договору Отже, відповідно до п. 4.2, у випадку продовження строку кредиту за ініціативою Споживача (далі пролонгація), пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це кредитора. У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в пп. 4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті (п. 4.2.4 Договору). Порядок автопролонгації передбачений п.4.3 Кредитного договороу полягає в тому, що Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою: Споживача, відповідно до пп 4.2.2-4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1. Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2. Договору (п.п 4.3.2 Договору). Вказаний в 4 розділі Договору порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля Сторін передбачена в п. 4.2 Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п.4.3 Договору письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмові форма правочину. Судом встановлений факт часткового погашення відповідачем відсотків 07.07.2021 по кредиту у розмірі 3 800 гривень, в наслідок чого відбулася пролонгація на строк, зазначений п.1.4 Договору (30 днів). Однак, внаслідок подальшого невиконання умов Договору Позичальником на кінець строку пролонгації, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по тілу кредиту та відсоткам, Кредитором застосована автопролонгація на умовах п.4.3 Договору, строком до 04.11.2021 (включно), у період якої Кредитором нараховувалися відсотки за базовою ставкою, згідно п. 1.5. Тип процентної ставки фіксований. Отже, сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Внаслідок протиправної поведінки відповідача [PERSON] кредитором у межах строку кредиту всього нараховано відсотків у сумі 45 600, 00 гривень. Таким чином, заборгованість на кінець строку кредитного договору (04.11.2021 року) становила 65 600,00 гривень, з них: 20 000 гривень - заборгованість за основним боргом по тілу кредиту та 45 600 гривень - заборгованість по відсоткам, нарахованим в межах строку кредиту. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1ст.530 ЦК Україниякщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦУ України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Що стосується відсотків, які позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] суд дійшов наступного висновку. Позивач звернувся з позовом до суду внаслідок порушення умов Договору, оскільки відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 08.04.2024 року загальний розмір заборгованості, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 65 952,87 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20 000,00 гривень; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 45 600,00 гривень; заборгованість по пеням і штрафам - 0,00 гривень; нараховані 3% річних - 32,87 гривень; інфляційні втрати - 320,00 гривень. Як встановлено судом, відсотки у розмірі 45 600,00 гривень нараховані у межах строку договору, на підставі умов погоджених між сторонами (розділ 4 Договору). Дані умови договору були діючими на момент нарахування відсотків, не оспорювалися відповідачем та не визнані недійсними. Однак, як вбачається, з матеріалів справи, після набуття права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» здійснило нарахування 3% річних та інфляційних збитків, як міра відповідальності за порушення повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал», останнім зроблені нарахування відсотків у період 04.02.2022 - 23.02.2022, на підставі ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення виконання зобов`язання, а саме: нараховані 3% річних - 32,87 гривень та інфляційні втрати - 320,00 гривень, на загальну суму- 352,87 гривень. Свої вимоги в цій частині позивач обгрунтовує ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 в п.8.38, зробила висновок про те, що: «з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і проценти річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, пов`язаної з усіма ними спрямованими на відновлення майнової. сфера боржника. Отже, з урахуванням конкретних матеріальних справ, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вищих критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальність за час прострочення грошового зобов`язання. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені та відсотків річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання очевидно більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким чином, що у відповідності до цієї справи, яка має юридичний характер. значенням, та наведеним вищим критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до потягу судами попередніх інстанцій, та відмовитися від їх потягу з цих підстав.». За таких умов, суд вважає, що не застосування до Відповідача 3% річних та інфляційних збитків, як міра відповідальності за порушення повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, буде справедливим і співмірним. Відтак, нараховані ТОВ «Вердикт Капітал 3% річних - 32,87 гривень та інфляційні втрати - 320,00 гривень, на загальну суму- 352,87 гривень, на підставі ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення виконання зобов`язання, стягненню не підлягає. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений документ сформований в системі іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах,що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні,новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ізст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. 04.02.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 04-02-01/2022, відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4272289 від 06.06.2021 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та позичальником, яким є: [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр» (Позивач) відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4272289 від 06.06.2021 р., що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником, яким є: [PERSON] . На підтвердження факту набуття ТОВ «Вердикт Капітал» перед ТОВ ««Авентус Україна» прав вимоги за договором факторингу №04-02-01/2022 від 04.02.2022 року до матеріалів справи додано: акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №04-02-01/2022 від 04 лютого 2022 року, відповідно до якого на виконання умов зазначеного вище договору факторингу первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кількістю 2506; реєстр боржників до зазначеного договору, де під номером №543 зазначено заборгованість відповідача [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №04-02-01/2022 від 04.02.2022 року до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №4272289 від 06.06.2021 року на суму 65 600, 00 гривень. На підтвердження факту набуття позивачем прав вимоги за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/1 від 10 березня 2023 року, укладеним між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр», до матеріалів справи додано: акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/1 від 10 березня 2023 року, відповідно до якого на виконання умов Договору №10-03/2023/1 первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кількістю 29 141; реєстр боржників до зазначеного договору, де під номером № 27 566 зазначено заборгованість відповідача. Відповідно до реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/1від 10 березня 2023 року до ТОВ «Коллект центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №4272289 від 06.06.2021 року на суму 65 952,82 гривень, з них 20 000,00 гривень - тіло кредиту, 45 600 гривень - нараховані відсотки, 352,87 гривень - відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно статті 625 ЦК України. Отже, судом встановлено укладення між первісним кредитором та ТОВ «Вердикт Капітал», між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» договорів факторингу. Заборгованість відповідачем погашена не була ані попередному кредитору, ані позивачу. Таким чином, викладене свідчить, що відповідач [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань, відповідно до вищезазначеного договору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 65 952,82 гривень. Таким чином, позивач ТОВ «Коллект Центр» набув право належного кредитора та наділено правом вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №4272289 від 06.06.2021 у розмірі 656000 гривень. При цьому суд при вирішенні спору по суті відхиляє доводи відповідача про те, що ненадання позивачем доказів відправлення відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги є підставою для її звільнення від виконання умов кредитного договору№4272289 від 06.06.2021, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку погашення кредиту взагалі, як то зазначено у вищевикладених висновках Верховного суду. Щодо вимоги відповідача про застосування до неї вимог п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які Відповідач просить затосувати до неї, як до військовослужбовця, який звільнений від сплати процентів і пені у період служби, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції від 10.05.2025, що діяла станом на дату, з якої відповідач перебуває на службі) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Отже, вищевказаною нормою закону дійсно встановлено пільгу для військовослужбовців певної категорії на час їх призову. Пунктом 12 Указу Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 «Про затвердження Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Згідно п. 2.8.4.3 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України №40 від 31.01.2024 військовослужбовцям і працівникам Збройних Сил України та членам їх сімей для підтвердження факту перебування на військовій службі (роботі) можуть видаватися довідки за формами 5, 6 (додатки 21, 22) для подання за місцем вимоги. Фактично Форма 5 - це документ про те, що конкретна людина проходить військову службу у конкретному підрозділі. У цій довідці зазначаються: військове звання прізвище, ім`я та по-батькові назва військової частини або підрозділу, в якому військовослужбовець перебуває на службі (з приналежністю до військового формування - Національна гвардія України, різні роди військ Збройних Сил України тощо) установа, для якої виписується довідка: банк, навчальний заклад, Центр надання адміністративних послуг або просто - «за запитом»/ «за потребою». Довідка має бути обов`язково підписана командиром військової частини (для бійців Національної гвардії також можливий варіант начальника штабу) та завірена печаткою для довідок і кутовим штампом військової частини. Аналогом цієї довідки для цивільних, які працюють у військових частинах, є Форма 6. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, що підлягають доказуванню, і вжити всіх необхідних заходів для встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та справедливого вирішення спору. Такий висновок зроблений у постанові КЦС ВС від 20.11.2024 у справі № 520/820/17 (провадження № 61-3103св24). Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Цей принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Іншими словами, принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. До схожого висновку дійшов Верховний Суд у свої Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та у Постанові від 23 жовтня 2019 року по справа № 917/1307/18. П. 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона є військовослужбовцем і перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, у зв`язку з чим, відсутні підстави застосування судом до Відповідача пільг передбачених положеннями п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`і. За таких обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги повністю обґрунтованими, тоді як стороною відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б їх спростовували. Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що факт набуття позивачем ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до відповідача [PERSON] підтверджений матеріалами справи, факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором доведений, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 65600 гривень, вказана заборгованість відповідачем не спростована, тому позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4272289 від 06.06.2021 в розмірі 65600 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 17 000,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) надає висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу надано договір №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року; заявку на надання юридичної допомоги №174 від 01.03.2024 року; витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024 року; платіжна інструкція №0421280000 від 15.03.2024 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 17 000,00 гривень є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатським об`єднанням обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому зазначені судові витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3028,00 гривень.

Outcome: partial