Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок різних поглядів на життя та сім`ю, подружнє життя не склалось. Він з відповідачкою проживає окремо близько 2 років, спільного побуту не ведуть, не спілкуються. За цей час він дійшов висновку, що розлучення це єдиний вихід для них, щоб побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення спільної дитини про сім`ю. За наведених обставин, вважає, що шлюб носить лише формальний характер, примирення та збереження шлюбу є неможливим. Сім`я фактично розпалася, у зв`язку із чим виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення. У шлюбі подружжя має неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 23.12.2025 розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін повідомлені належним чином. Відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. 20.03.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Хмельницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 330. Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачено ч.1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вказані положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд враховує, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Однак сторони не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю неможливо. Приймаючи до уваги причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, суд вважає позов обґрунтованим, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення. Отже, слід розірвати шлюб між сторонами. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за пред`явлення позову у розмірі 1211,20 грн. Суд звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві просить судові витрати залишити за ним. На це суд зауважує, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою та не залежить від думки позивача, а покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Натомість питання отримання виконавчого листа щодо примусового стягнення судового збору є суб`єктивним правом позивача, оскільки виконавчий лист видається судом саме за його заявою. Таким чином, вирішити питання щодо розподілу судових витрат суд має згідно вимоги законодавства. Проте подальша реалізація такого стягнення залежить тільки від волевиявлення позивача, вимоги якого задовольняються судом. На підставі ст. ст. 24, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved