Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №4939762 від 05.09.2021 року в розмірі 75 250,00 грн., та за договором №77549956 від 06.09.2021 року в розмірі 12 590,40. В обґрунтування позову зазначено, що між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір №4939762 від 05.09.2021 року. Також, між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір №77549956 від 06.09.2021 року. Позивач за договорами факторингу набув право вимоги до боржника та прохає стягнути на свою користь заборгованість за вказаними договорами та понесені судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу. 27.10.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов. Сторона відповідача скористалась правом на подання відзиву у якому позов не визнає. Зазначивши, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що між ним та ТОВ «Мілоан» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено електронні договори. Крім того, вказує на те, що договори оформлені невідомими особами, а тому відповідач звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою. Також, як вказує сторона відповідача, матеріали справи не місять доказів отримання саме відповідачем кредитних коштів. Також відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. Позивачем подано до суду відповідь на відзив згідно якої, зазначає, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між первісними кредиторами та саме відповідачем укладено електронні кредитні договори, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитні договори укладені сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідають вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитних договорів. Крім того, саме по собі зазначення інформації про вчинення по відношенню до відповідача шахрайських дій, без наявності відносно будь яких осіб обвинувального вироку, яким би було встановлено, що останні скористалися персональними даними відповідачки для оформлення кредитних договорів на ім`я відповідача, не доводить, що персональні дані дійсно були викрадені і кредитні договори дійсно були укладені сторонніми особами. Разом з тим, матеріалами справи доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів, відповідно умов укладених кредитних договорів. Ухвалою від 25.11.25р. за клопотанням представника позивача витребувано докази. На запит суду зробленого за клопотанням представника відповідача з СД ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Х/обл. отримано відповідь про рух кримінального провадження № 12021226260000991 від 15.11.2021р. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 05.07.2021р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір №4939762. Відповідно до п.1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн. Згідно до п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 7,5 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно п.1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами Кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на Картковий рахунок. Відповідно до Розділу 2, сторонами узгоджені умови, щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо. Договір передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Сторонами кредитного договору узгоджено, що позичальник відповідає перед кредитодавцем за зобов`язаннями, що випливають з цього договору, всіма коштами та майном, що йому належать на праві власності (у т.ч. часткової та сумісної), на які відповідно до законодавства може бути звернено стягнення. У разі прострочення позичальником виконання зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець має право, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, якщо такі складались), нарахувати проценти за стандартною ставкою, визначеною цим договором, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Відповідно до п.6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. Позикодавець на виконання Договору позики №4939762 від 05.09.2021 року, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. за посередництвом платіжної системи (ТОВ «ФК «Елаєнс» - платіжна система, яка діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на банківську платіжну картку фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку юридичної особи (IBAN) на банківську платіжну картку фізичної особи технічно неможливий без використання платіжної системи. Наведене вище, підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 13.11.2024 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Враховуючи викладені вище умови Договору №4939762 від 05.09.2021 року, та здійснені Відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 0 грн., заборгованість останнього за договором позики, згідно розрахунку заборгованості, складає 86 750,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) -10 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 75 750,00 грн.; заборгованість за комісіями - 1 000,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним договором №4939762 від 05.09.2021 року у розмірі 75 250,00 , з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 64 250,00 грн.; заборгованість за комісіями - 1 000,00 грн. Крім того, 06.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №77549956, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн. строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Відповідно до договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно до положень договору цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідно до п.6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Позикодавець на виконання Договору позики №77549956 від 06.09.2021 року, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн. за посередництвом платіжної системи (ТОВ «ФК Фінекспрес» - платіжна система, яка діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на банківську платіжну картку фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку юридичної особи (IBAN) на банківську платіжну картку фізичної особи технічно неможливий без використання платіжної системи. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією №48155a82-dbeb-4d2f-a38b-14eedb3841ff від 06.09.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Враховуючи викладені вище умови Договору позики №77549956 від 06.09.2021 року, та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 0 грн., заборгованість останнього за договором позики, згідно розрахунку заборгованості, складає 12 590,40 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 8 517,20 грн.; інфляційні збитки - 64,00 грн.; 3% річних - 9,20 грн. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно Довідки з інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Мілоан» про надсилання одноразового ідентифікатора у формі SMS-повідомлення, у якій відображено інформацію щодо направлення [PERSON] відповідного SMS-коду для підписання Договору про споживчий кредит №4939762 від 05.09.2021 року, а саме зазначається, що позичальнику на номер телефону [NUMBER] 05.09.2021 року о 14:34:14 було направлено одноразовий ідентифікатор «V90094», який позичальник використав для підписання Договору. Крім того, відповідно до листа Акціонерного товариства «Універсал Банк» від 30.12.2025 року за вих. №БТ-Е-23061, вбачається, що номер телефону [NUMBER] був фінансовим номером телефону та знаходиться в анкетних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження: [INFO] ). Разом з тим, відповідно до інформації про посвідчення особи з системи BankID НБУ від 05.09.2021 року про ідентифікацію позичальника, ідентифікація та верифікація відповідача проведена за допомогою системи BankID НБУ, що виключає можливість укладення договору із первісним кредитором іншою особою, а не відповідачем. Відповідно до виписки про рух коштів по картці [PERSON] № [NUMBER] , рахунок: [NUMBER] , за період: 06.09.2021 - 13.09.2021, вбачається, що 06.09.2021 року, відповідач отримав на картку суму позики 4 000,00 грн. 29.11.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали Договір факторингу №29-11-102 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №4939762 від 05.09.2021 року. 10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали Договір факторингу №10-03/2023/01 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №4939762 від 05.09.2021 року. 27.01.2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали Договір факторингу №27/01/2022 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №77549956 від 06.09.2021 року. 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали Договір факторингу №10-01/2023 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №77549956 від 06.09.2021 року. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, комісії в порядку, визначеними договорами. Таким чином, в порушення умов укладених кредитних договору, а також вимог статей 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договорами не виконав, у наслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, процентах та комісією. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Посилання сторони відповідача, щодо не укладання [PERSON] кредитних договорів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Сам по собі факт зазначення інформації про вчинення по відношенню до відповідача шахрайських дій, без наявності відносно будь яких осіб обвинувального вироку, яким би було встановлено, що останні скористалися персональними даними відповідачки для оформлення кредитного договору на ім`я відповідача, не доводить, що персональні дані дійсно були викрадені і кредитні договори дійсно були укладені сторонніми особами. Подібного висновку дійшов Верховний суд у постанові №337/869/17 від 02.10.2019 року. Факт того, що договір укладено іншими особами, які незаконно заволоділи персональними даними відповідача, не доведено, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Заява про застосування строків позовної давності судом відхиляється оскільки позовна давність не застосовується 5 років зокрема: з 12.03.2020р. до 01.07.2023р. строки позовної давності продовжувалися на строк дії карантину, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, доповнений Законом № 540-IX від 30.03.2020); з 24.02.2022р. в Україні введено воєнний стан, внаслідок чого строки позовної давності спочатку були продовжені (Законом № 2120-IX від 15.03.2022), а з 30.01.2024р. - зупинені (Закону № 3450-IX від 08.11.2023) (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Оскільки, відповідач умови укладених договорів не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №4939762 від 05.09.2021 року, та договором №77549956 від 06.09.2021 року у розмірі 87 840,40 грн. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Що стосується витрат на правову допомогу, яку просить представник позивача стягнути, яка складає 25 000,00 грн. суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір №01-07/204 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, заявку на надання юридичної допомоги №137 від 01.09.2025 року, акт приймання-передачі, витяг з акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року. Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно із ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, оскільки, стороною позивача було надано суду достатні докази їх фактичного понесення позивачем, однак, на переконання суду, розумним та справедливим розміром зазначених витрат з огляду на перелік наданих послуг та їх вартість буде сума в розмірі 15 000,00 грн., а тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial