Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 92 166, 41 гривень заборгованості за кредитним договором № СІК-300124/047-00 від 30.01.2024 та 3028 гривень судового збору. В обґрунтування позову послався на те, що 30.01.2024 [PERSON] звернувся до ПАТ «Акордбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву-пропозицію № СІК-300124/047-00, на підставі якої прийняв пропозицію банку щодо укладення кредитного договору та приєднався до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «КБ «Акордбанк», які разом із заявою-пропозицією та умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту. Підписавши заяву-пропозицію, відповідач підтвердив, що ознайомився з інформацією, зазначеною у ній, а також погодився з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «КБ «Акордбанк», які оприлюднені на офіційному сайті банку. Відповідно до Додатку №1 до заяви-пропозиції № СІК-300124/047-00 від 30.01.2024, графіка платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки строк кредиту становить 36 місяців, сума кредиту 79 403,92 грн, процентна ставка 20,99 % річних, місячна комісія 1,50 %, одноразова комісія 0,00 %. Позивач зазначає, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 19.12.2025 утворилася заборгованість у загальному розмірі 92 166,41 грн, яка складається з: простроченої суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 30 705,03 грн; простроченої суми заборгованості по процентах в розмірі 12 273,19 грн; простроченої заборгованості за комісією в розмірі 15 483,78 грн, строкової суми заборгованості по кредиту 33704,41 грн. З огляду на наведене, представник позивача просить позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену заборгованість. Ухвалою від 08.01.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд даної справи, який відкладався через неявку відповідача. 02.03.2026 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача просив розгляд справи проводити у його відсутності, а також зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даної справи, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток), які містяться в матеріалах справи та які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судові повістки скеровувалися на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №2219606 від 08.01.2026 (а. с. 63). Заяв чи клопотань відповідач не подавав, причин неявки не повідомляв. Відзиву на позов відповідачем подано не було. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 9 березня 2026 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 2 березня 2026 року, датою ухвалення даного рішення є саме 9 березня 2026 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.01.2024 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Акордбанк» та [PERSON] було підписано Заяву-Пропозицію № СІК-300124/047-00, на підставі якої відповідач прийняв пропозицію укласти кредитний договір та приєднався до Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КБ «Акордбанк», що розміщені в мережі Інтернет на офіційному Інтернет-сайті Банку www.accordbank.com.ua, які разом і Заявою-Пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають Договір про надання споживчого кредиту ( надалі Договір) (а. с. 27-29). Відповідно до п. п. 2.2. -2.2.2 Договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 79 403,92 гривень - на загальні споживчі цілі. Відповідно до п. 2.3. Договору, строк споживчого кредиту 36 місяців. Відповідно до п. п. 2.4., 2.5, 2.6. Договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 20,99 % річних, розмір щомісячної комісії 1,50 %, розмір одноразової комісії 0,00 %. Відповідно до п. 2.8 Договору, мета отримання споживчого кредиту: задоволення споживчих особистих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Відповідно до п. 2.9 Договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування з позичкового рахунку 2203.6.191859.006 за платіжним дорученням клієнта за реквізитами згідно п. 2.10 Заяви-пропозиції. Відповідно до Додатку № 1 до Заяви-Пропозиції № СІК-300124/047-00 від 30.01.2024, Графіку Платежів та Розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки зазначено детально строк кредиту - 36 місяців, сума споживчого кредиту 79 403,92 гривень, процентна ставка 20,99 % річних, розмір щомісячної комісії 1,50 % ( а. с. 30, 31,33,34). Своїм підписом в паспорті споживчого кредиту [PERSON] підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (а. с. 32). На виконання умов Договору, ПАТ «КБ «Акордбанк» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю, - кошти надав, що підтверджується платіжною інструкцією № 6815031 від 30.01.2024, платіжною інструкцією № 6815032 від 30.01.2024, платіжною інструкцією № 129322779 від 30.01.2024 (а. с. 24,25,26). З виписки по особовому рахунку позичальника (відповідача) та з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач здійснював платежі на погашення заборгованості у загальному розмірі 33 850 грн, проте у повному обсязі заборгованість не погашена (а. с. 10-23). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.12.2025 заборгованість становить 92 166,41грн., яка складається з: простроченої суми заборгованості по кредиту в розмірі 30 705,03 грн; простроченої суми заборгованості по процентах в розмірі 12 273,19 грн; простроченої заборгованості за комісією в розмірі 15 483,78 грн, строкової суми заборгованості по кредиту 33704,41 грн (а. с. 9). 03.11.2025 ПАТ «КБ «Акордбанк» направив відповідачу досудову вимогу, відповідно до якої ПАТ «КБ «Акордбанк» вимагав виконати зобов`язання, а саме: погасити заборгованість в загальному розмірі 92 166, 41 гривень протягом 30 днів з моменту отримання даного листа (а. с. 47), яка виконана не була. Оскільки відповідач не виконує своїх зобов`язань, представник позивача звернувся до суду для захисту своїх порушених прав та стягнення заборгованості. При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемний. Як встановлено судом, 30.01.2024 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Акордбанк» та [PERSON] було підписано заяву-пропозицію № СІК-300124/047-00, на підставі якої відповідач прийняв пропозицію укласти кредитний договір та приєднався до Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КБ «Акордбанк», що розміщені в мережі Інтернет на офіційному Інтернет-сайті Банку www.accordbank.com.ua, які разом і заявою-пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають Договір про надання споживчого кредиту, що підтверджується підписом у анкеті-пропозиції. Відповідно до Договору [PERSON] , підписавши Заяву-Пропозицію підтвердив, що ознайомився і згоден з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «КБ «Акордбанк, що оприлюднені на офіційному сайті Банку: www.accordbank.com.ua та підтвердив своє розуміння і згоду з тим, що моментом прийняття (акцепту) банком його Заяви-Пропозиції щодо укладення Договору буде вважатися дата підписання банком цієї Заяви-Пропозиції та скріплення її печаткою. Крім цього, [PERSON] ознайомився та власноручно підписав графік платежів, розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, у яких зазначено: строк кредитування - 36 місяців, сума споживчого кредиту 79 403,92 гривень, процентна ставка 20,99 % річних, розмір щомісячної комісії 1,50 %. Таким чином, суд дійшов висновку, що вищевказаний договір підписаний відповідачем власноручним підписом є належним та допустимим доказом наявності договірних відносин між позивачем та відповідачем. Із матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Акордбанк» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, перерахувавши йому кошти у розмірі 79 403,92 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 6815032 від 30.01.2024, № 6815031 від 30.01.2024, № 129322779 від 30.01.2024. З виписки по рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , а також розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами та вносив кошти на погашення кредиту, чим підтвердив отримання ним кредитних коштів. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював платежі на погашення кредитної заборгованості на загальну суму 33 850 грн, з яких позивачем зараховано: 14 994,48 грн у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, 9 327,04 грн у рахунок погашення заборгованості за процентами, 9 528,48 грн у рахунок погашення заборгованості за комісією. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, що у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020. Таким чином, відповідач добровільно виразив свою волю на укладання Договору відповідно до законодавчо встановленого механізму. Між сторонами був укладений договір, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти під проценти, на умовах вказаних в договорі. Разом з цим, відповідач свого зобов`язання за вищевказаним Договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.12.2025 заборгованість відповідача за Договором становить 92 166,41грн., яка складається з: простроченої суми заборгованості по кредиту в розмірі 30 705,03 грн; простроченої суми заборгованості по процентах в розмірі 12 273,19 грн; простроченої заборгованості за комісією в розмірі 15 483,78 грн, строкової суми заборгованості по кредиту 33 704,41 грн., За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено. Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконав, кредит не повернув, що призвело до виникнення заборгованості. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 64 409,44 гривень (в тому числі 30 705,03 гривень прострочена сума заборгованості по тілу кредиту та 33 704,41 гривень строкова сума заборгованості по кредиту) слід задовольнити. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами за Договором у розмірі 12 273,19 гривень суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Із Договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування 36 місяців, тобто з 30.01.2024 по 30.01.2027. Відповідно до п. п. 2.4. Договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 20,99 % річних. Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач приступив до виконання умов договору та здійснював часткові платежі, які були зараховані позивачем у погашення заборгованості по процентах у розмірі 9327,04 грн. Також із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за Договором нараховані позивачем за період з 30.01.2024 по 18.12.2025, тобто в межах строку кредитування, у загальному розмірі 12 273,19 грн (з урахуванням здійснених відповідачем оплат). Наведене свідчить, що позивач здійснив нарахування процентів в порядку, передбаченому Договором та у межах строку кредитування. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що заборгованість по процентах за користування кредитними коштами підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про стягнення комісії в сумі 15 483,78 гривень суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 2.5 Договору за користування кредитом позичальник сплачує банку щомісячну комісію у розмірі 1,50 %. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01.01.2017) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, з урахуванням вищевикладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10.06.2017) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, ПАТ «Комерційний Банк «Акордбанк» встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,50%, тобто, фактично встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". При цьому, в Договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи наведене, суд приходить висновку про те, що положення Договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця щомісячної комісії суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними, а відтак відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний Банк «Акордбанк» заборгованості за комісією у розмірі 15 483,78 гривень. Разом із тим, сплачені відповідачем кошти в рахунок оплати такої комісії у сумі 9 528,48 гривень підлягають зарахуванню в рахунок сплати процентів за користування даним кредитом, у зв`язку з чим з відповідача слід стягнути заборгованість за процентами у сумі 2 744,71 грн (12 273,19 грн 9 528,48 грн). Зважаючи на вищевикладене, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вищевказаним договором. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № СІК-300124/047-00 від 30.01.2024 в загальному розмірі 67 154,15 гривень, що складається з: простроченої суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 30 705,03 грн; простроченої суми заборгованості по процентах в розмірі 2 744,71 грн; строкової суми заборгованості по кредиту в сумі 33 704,41 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної з квитанцією № 314297 від 16.12.2025 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3028 гривень. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно стягнути з [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 2 206,26 гривень, виходячи з такого розрахунку: 67 154,15 грн (розмір задоволених позовних вимог)/92 166,41 грн (розмір заявлених позовних вимог) х 3028 грн (сума сплаченого судового збору).

Outcome: partial