Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

18 жовтня 2024 року [PERSON] (далі також [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач 1) [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач 2), третя особа, без самостійних вимог, щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька. Короткий зміст позовних вимог. Позивач в обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона та син відповідачів - [PERSON] з початку 2021 року по червень 2022 року перебували у близьких стосунках як чоловік і жінка. Внаслідок цих стосунків у квітні 2022 року позивачка завагітніла, про що вони дізналися на початку травня 2022 року. Позивачка вказує, що [PERSON] зрадів вагітності, наполягав на народженні дитини та одруженні з нею, що підтверджується телефонним листуванням між ними, скріншоти якого додаються до позовної заяви. [PERSON] 23 травня 2022 року стала на облік по вагітності на терміні 6 тижнів. Була заведена індивідуальна карта вагітної та породіллі, де батьком дитини зазначено [PERSON] . Також зазначає, що про вагітність та майбутнє планування народження дитини і одруження вони повідомили своїх батьків: [PERSON] , [PERSON] (батьки [PERSON] ) та [PERSON] , [PERSON] (батьки позивачки). [INFO] [PERSON] загинув під час несення військової служби, не дочекавшись народження дитини. Факт його смерті підтверджується свідоцтвом про смерть та лікарським свідоцтвом про смерть, сповіщенням сім`ї №15. Також позивач зазначає, що [INFO] народилась їхня донька [PERSON] . Однак, оскільки на момент народження доньки, [PERSON] вже загинув, а вони не перебували у зареєстрованому шлюбі і він не встиг подати заяву про добровільне визнання батьківства, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень здійснено за її вказівкою відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Одразу після народження [PERSON], батьки [PERSON] визнавали онуку та відвідували її, що підтверджується фотознімками та скріншотом переписки з [PERSON] .. Оскільки так сталося, що [PERSON] ще до народження втратила батька, але має право, щоб в її свідоцтві про народження в графі батько, був зазначений саме її батько - [PERSON] , з метою встановлення факту батьківства загиблого [PERSON] у відношенні новонародженої дитини [PERSON] , [PERSON] , як матір дитини звернулась у відділення судово-медичної генетики КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР. Висновком спеціаліста №356-МГ встановлено, що загиблий [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , вірогідність цього становить не менше 99,99999 %. Будучи переконаною, що відсутній спір про право, оскільки батьки [PERSON] визнавали онуку, вона звернулась до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська із заявою про встановлення факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON]. 30 жовтня 2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі №209/6445/23. Однак 22 лютого 2024 року представником заінтересованої особи [PERSON] до суду були подані заперечення, в яких було заявлено про наявність спору про право та поставлено під сумнів висновок судово-медичної експертизи. Внаслідок цього 17 жовтня 2024 року суд ухвалою залишив заяву без розгляду. З покликанням на норми Сімейного кодексу України, зокрема зазначає, що відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу. Оскільки біологічні батьки померлого [PERSON] заперечують факт батьківства їх померлого сина по відношенню до дитини [PERSON] , позивач звернулася до суду із позовною заявою. В той же час, позивач вважає, що позиція ані дідуся, ані бабусі щодо батьківства онуки, не може позбавити малолітню дитину права знати свого батька, мати запис про батька в свідоцтві про народження, пишатись своїм батьком та мати право на отримання пенсії по втрат годувальника, а також отримати права на виплату членам сім`ї загиблого військовослужбовця. Відтак просить суд визнати [PERSON] , ( [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , громадянина України, померлий [INFO] ), батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису №45 від 24 січня 2023 року про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам?янське Кам?янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зазначивши в графі «Відомості про батька» [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , громадянина України, померлий [INFO] ), в графі «ім?я по-батькові дитини» - « [PERSON] »; стягнути з відповідачів солідарно понесені позивачем судові витрати. Процесуальні дії у справі та позиції сторін. Ухвалою суду від 21.10.2024 позовну заяву залишено без руху. 24.10.2024 через систему «Електронний суд» представник позивача [PERSON] - адвокат Стребіж А.О. подала до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 24.10.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18 листопада 2024 року з викликом та направленням на адресу сторін повідомлень з зазначенням дати, часу та місця проведення судового засідання. Ухвалою суду від 18.11.2024 за клопотаннями представника позивача та відповідача [PERSON] відкладено підготовче засідання у справі на 04 грудня 2024 року. Ухвалою від 04.12.2024 за клопотанням представника відповідача [PERSON] відкладено підготовче засідання у справі на 16 грудня 2024 року. Ухвалою суду від 16.12.2024 клопотання представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи задоволено. Призначено судову молекулярно-генетичну експертизу у справі. На час проведення експертизи провадження по справі № 209/7725/24 (провадження №2/209/1841/24) зупинено. 17.02.2025 року до суду надійшов висновок експерта № 24-МГ від 06.02.2025 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, складений експертами ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» (вх. № 4098). Ухвалою суду від 19.02.2025 поновлено провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 10 березня 2025 року. Ухвалою суду від 10.03.2025 за клопотанням представника [PERSON] відкладено підготовче засідання у справі на 31.03.2025. Продовжено підготовче провадження по даній цивільній справі на тридцять днів. 17 березня 2025 року представником позивача скеровано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням у плановій відпустці. Ухвалою суду від 31.03.2025 відкладено підготовче засідання у справі на 17.04.2025. Від відповідачів під час підготовчого провадження відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою суду від 17.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 13.05.2025. 02.05.2025 від [PERSON] через підсистему «Електронний суд» надійшла заява «Про заперечення щодо визнання батьківства та причетність її сина до дитини, яку народила гр. [PERSON] [INFO] », у яких відповідач зазначила, що є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] за невстановлених обставин. Відповідач не погоджується з вимогами позивачки про визнання її померлого сина батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач повідомила, що у провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу перебуває кримінальна справа № 237/2729/22 за обвинувальним актом відносно [PERSON] , якого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 404 КК України. Потерпілими у зазначеному кримінальному провадженні визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62022050010000216 від 08 червня 2022 року здійснювалося старшим слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, [PERSON] . За твердженням відповідача, [PERSON] було визнано потерпілою у зазначеному кримінальному провадженні без її відома, у зв`язку з чим наразі вирішується питання щодо виключення її з числа учасників кримінального процесу. На думку відповідача, у результаті таких дій позивачка отримала доступ до матеріалів кримінального провадження, зокрема до документів, що стосуються її померлого сина, копії яких використовує з метою отримання грошової допомоги від держави. Крім того, відповідач зазначила, що ще до народження дитини вона разом із чоловіком пропонувала [PERSON] провести ДНК-експертизу з метою встановлення кровної спорідненості між дитиною та родичами померлого. За словами відповідача, у разі підтвердження такого споріднення вони були готові визнати батьківство її сина та зазначити його батьком дитини у свідоцтві про народження. Однак, як зазначає відповідач, позивачка категорично відмовилася від проведення такої експертизи, що викликає у неї сумніви щодо батьківства її сина. Також відповідач зазначила, що за її відомостями, [PERSON] , знаючи про свою вагітність, неодноразово відмовлялася від реєстрації шлюбу із [PERSON] , хоча останній під час проходження лікування у м. Богодухів наполягав на реєстрації шлюбу між ними. Відповідач також вказала, що позивачка неодноразово зверталася до суду з вимогами, пов`язаними зі встановленням сімейних відносин та батьківства. Так, вперше звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2022 року у справі № 209/1779/22 зазначену заяву залишено без розгляду. Надалі позивачка звернулася до суду у порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту батьківства [PERSON] щодо її дитини. На підтвердження своїх вимог вона надала висновок спеціаліста № 356-МГ від 07 лютого 2023 року, складений на підставі дослідження зразка сухої крові [PERSON] . Однак у подальшому позивачка подала заяву про залишення цієї заяви без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право (справа № 209/6445/23). У подальшому [PERSON] звернулася до суду з даним позовом (справа № 209/7725/24) та просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] , внести відповідні зміни до актового запису про народження № 45 від 24 січня 2023 року, складеного Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кам`янське, а також стягнути солідарно з відповідачів понесені нею судові витрати. Разом з тим відповідач зазначила, що у межах кримінального провадження позивачка посилається на висновок експерта № 24-МГ від 06 лютого 2025 року, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] . Із зазначеним висновком відповідач не погоджується. На обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається, зокрема, на копію індивідуальної карти вагітної, надану позивачкою, відповідно до якої станом на 23 травня 2022 року термін вагітності [PERSON] становив 6-7 тижнів. Водночас, за твердженням відповідача, у цей період її син [PERSON] перебував на лікуванні у хірургічному відділенні військової частини [NUMBER] у [ADDRESS] у зв`язку з пораненням, отриманим 22 березня 2022 року поблизу населеного пункту Мар`їнка. З огляду на викладене відповідач заперечує можливість того, що її син [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком дитини [PERSON] (а.с. 2-5, том 2) 05 травня 2025 року [PERSON] через систему «Електронний суд» до суду подала клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи по відношенню [PERSON] . Ухвалою суду від 07.05.2025 в задоволенні клопотання [PERSON] про проведення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи у справі №209/7725/24 відмовлено. 12.06.2025 представник відповідача [PERSON] - адвокат Тризна Є.М. подав до суду клопотання у якому просив суд про повернення до стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 31.07.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвокат Тризни Є.М. про повернення до стадії підготовчого провадження відмовлено. 16 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» [PERSON] до суду подано клопотання про виклик раніше не заявлених свідків та про витребування медичної документації. Ухвалою суду від 01.10.2025 [PERSON] відмовлено в поновленні строку для подання клопотання про виклик свідків та витребування медичної документації. Клопотання [PERSON] про виклик свідків та про витребування медичної документації, які подані до суду через підсистему «Електронний суд» 16.09.2025 - залишено без розгляду. 31.10.2025 року [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подано заяву про відвід судді Левицької Н.В. від розгляду справи № 209/7725/24. Ухвалою суду від 03.11.2025 визнано заяву [PERSON] від 03 листопада 2025 року про відвід головуючої судді Левицької Н.В. від справи №209/7725/24 необґрунтованою. Справу передано на автоматизований розподіл для визначення судді, який буде розглядати заяву про відвід судді від 03 листопада 2025 року. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 05.11.2025 відмовлено заявнику [PERSON] в задоволенні заяви про відвід судді Левицької Н.В. у справі. Також 31.10.2025 року через підсистему «Електронний суд» від [PERSON] до суду надійшло клопотання про внесення змін до протоколу судового засідання в режимі конференції № 5364720 від 30.10.2025 справа № 209/7725/24, яке передано головуючій судді 03.11.2025. Ухвалою суду від 05.11.2025 зауваження відповідача [PERSON] щодо протоколу судового засідання в режимі конференції № 5364720 від 30.10.2025 у цивільній справі №209/7725/24 - повернуто заявнику [PERSON] . 16.12.2025 представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано заяву про відшкодування судових витрат (розподіл судових витрат) щодо судового збору, витрат, сплачених на проведення експертизи в суді та сплачених витрат на правову допомогу. 19 грудня 2025 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву-клопотання, у якій зазначила, що звернувшись до суду з позовною заявою, позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Стребіж А.О. порушили її конституційні права, зокрема вимоги статті 32 Конституції України щодо недоторканності особистого і сімейного життя. У заяві відповідач зазначила, що під час подання позову позивачкою було використано персональні дані її померлого сина [PERSON] , а також персональні дані її та її чоловіка без їхньої згоди, чим, на її думку, порушено вимоги Закону України «Про захист персональних даних». Відповідач вказала, що їй невідомо, яким чином позивачка та її представник отримали персональні дані членів її сім`ї. Крім того, відповідач повідомила, що за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 1202522601000102 від 22 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. За її словами, досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області. На підтвердження зазначеного відповідач послалася на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 31 жовтня 2025 року у справі № 201/13613/25. Також відповідач зазначила, що до позовної заяви від 18 жовтня 2024 року представником позивачки долучено ряд документів, які, на її думку, містять персональні дані членів її сім`ї або належать їй та її родині та використання яких здійснено без їхньої згоди. При цьому відповідач вказала, що частину документів вона вважає такими, що отримані незаконно. Зокрема, відповідач зазначила, що до позовної заяви було долучено копію паспорта [PERSON] , який, за її твердженням, постановою слідчого Державного бюро розслідувань від 11 липня 2022 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 62022050010000216 від 08 червня 2022 року, а ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року у справі № 202/2656/22 на нього накладено арешт. У зв`язку з цим відповідач вказала, що суд мав з`ясувати обставини перебування паспорта [PERSON] у матеріалах кримінального провадження. Також відповідач звернула увагу на долучену до матеріалів справи копію індивідуальної карти вагітної і породіллі форми 140/о, зазначивши, що вважає цей документ недостовірним. На її думку, фактично до матеріалів справи долучено довідку форми № 111/о, відповідно до якої станом на 23 травня 2022 року [PERSON] перебувала на обліку у медичному закладі з терміном вагітності 6-7 тижнів. Крім того, відповідач зазначила, що до позову було долучено копію свідоцтва про смерть [PERSON] , оригінал якого, за її словами, отриманий нею 20 липня 2022 року у Богодухівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану та зберігається у неї та її чоловіка. Вона зазначила, що не надавала позивачці зазначеного документа та не давала згоди на його використання. Аналогічні зауваження відповідач висловила і щодо копії сповіщення сім`ї про смерть [PERSON] , виданого [INFO] , оригінал якого, за її словами, також зберігається у відповідачів. Також відповідач зазначила, що долучене до матеріалів справи лікарське свідоцтво про смерть містить недостовірні відомості щодо місця події. Окремо відповідач звернула увагу на долучені до позову скріншоти телефонного листування між [PERSON] та [PERSON] , а також відеозапис на DVD-диску, зазначивши, що їх використання порушує право на таємницю листування та недоторканність особистого життя, передбачені статтями 31 та 32 Конституції України. Крім того, відповідач зазначила, що вважає підробленим висновок спеціаліста № 356-МГ який долучений позивачкою на підтвердження своїх вимог. Також відповідач висловила заперечення щодо долучених до позовної заяви копій адвокатських запитів та відповідей на них, вважаючи їх такими, що свідчать про несанкціонований збір інформації про її померлого сина та розголошення інформації, що охороняється законом. Посилаючись на викладені обставини, відповідач вважає, що позивачкою під час звернення до суду було використано документи, що містять персональні дані членів її сім`ї, без їхньої згоди, а також документи, які вона вважає недостовірними або отриманими незаконним шляхом (а.с. 1-4, том 4). Окрім цього, у ході розгляду справи у судових засіданнях неодноразово оголошувалися перерви, розглядалися клопотання учасників справи, які вирішувалися судом протокольними ухвалами. 05 березня 2026 року після закінчення судових дебатів у справі суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав його ухвалення і проголошення до 11 березня 2026 року о 15 год. 00 хв, про що постановлено протокольну ухвалу. Доводи учасників справи. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник позивача просила суд задовольнити позов, зазначивши, що у даній справі підлягають захисту права дитини, яка втратила батька. Також вона звернула увагу суду на те, що у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт батьківства [PERSON] . Крім того, представник позивача зазначила, що сторонами не заперечується обставина спільного проживання позивачки разом зі [PERSON] у період, коли останній перебував на лікарняному, за місцем проживання відповідачів. Позивач у судовому засіданні підтримала позицію свого представника. Відповідачі у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували. Зазначили, що наявні у матеріалах справи докази є неналежними та не підтверджують доводів позивачки. Вказували, що медична документація, долучена до матеріалів справи, спростовує можливість зачаття дитини позивачкою від їхнього сина [PERSON] , оскільки період перебування останнього на лікарняному вдома та зазначені у медичних документах строки вагітності не свідчать про можливість зачаття саме у цей період. У зв`язку з цим відповідачі вважають, що їхній син не є біологічним батьком дитини позивачки. Крім того, відповідачі зазначили, що наявні у матеріалах справи експертні висновки не можуть вважатися належними доказами, оскільки їм невідомо, які саме матеріали були використані експертами під час проведення досліджень, а також вони вважають, що відповідні експерти не мали повноважень на проведення таких досліджень. З огляду на викладене відповідачі просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Начальник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області скерував до суду лист у якому просив розглядати справу без представника відділу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд зазначає наступне. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки поведінки учасників цивільного обороту, так і для тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, а також для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча основною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, ця норма не лише зобов`язує державу утримуватися від такого втручання. На додаток до цього негативного зобов`язання можуть існувати і позитивні зобов`язання, притаманні ефективній повазі до приватного або сімейного життя. Такі зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між особами (див. рішення у справі Von Hannover v. Germany (no. 2), заяви № 40660/08 та № 60641/08, § 98, ЄСПЛ 2012). Межа між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 Конвенції не підлягає чіткому визначенню; однак застосовні принципи є подібними. В обох випадках необхідно встановити справедливий баланс між конкуруючими інтересами (там само, § 99) (рішення у справі Yakushev v. Ukraine, № 15978/09, § 22, ЄСПЛ, 14 грудня 2018 року). Завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача дійсно порушені, а учасники справи використовують цивільне судочинство саме для їх захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права чи інтересу позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21, провадження № 61-550св22). Приватно-правовими нормами визначено обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права чи інтересу особи. До них, зокрема, належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача), зловживання матеріальними правами, обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права або інтересу, а також сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, провадження № 61-12101св23). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 Сімейного кодексу України). Суд застосовує способи захисту, встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України). Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частиною другою статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до частини першої статті 135 СК України, якщо дитина народжується у матері, яка не перебуває у шлюбі, і відсутні спільна заява батьків, заява батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька записуються за її вказівкою. Згідно з частинами першою та другою статті 128 СК України, за відсутності відповідної заяви батьків батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення такого факту приймається судом за умови, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень здійснений відповідно до частини першої статті 135 СК України. З такою заявою, зокрема, може звернутися мати дитини. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є внесення запису про батька дитини за вказівкою матері та смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. Та обставина, що питання визнання батьківства за життя такої особи не вирішувалося у порядку статей 128-129 СК України, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20) та від 15 квітня 2021 року у справі № 361/2653/15 (провадження № 61-2239св21). Рішення щодо встановлення факту батьківства повинно ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина має містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах державної реєстрації актів цивільного стану (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22, від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22). Тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює вичерпного переліку доказів, на підставі яких може бути встановлено факт батьківства. Підставою для такого встановлення можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи та зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Такі докази підлягають оцінці у їх сукупності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18). У постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі № 592/4443/17 (провадження № 61-9923св22) зазначено, що при вирішенні спору про визнання батьківства суд має враховувати всі передбачені законом засоби доказування, зокрема письмові, речові та електронні докази, висновки експертів і показання свідків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання щодо походження дитини вирішується судом на підставі оцінки доказів у їх сукупності. Висновок експерта не має для суду наперед встановленої сили і оцінюється разом з іншими доказами за правилами статті 89 ЦПК України. Відхилення такого висновку повинно бути належним чином мотивоване (стаття 110 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів, наданих сторонами. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас суд не зобов`язаний вважати доведеною будь-яку обставину лише на підставі тверджень сторони. Така обставина повинна бути доведена відповідно до стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини є більш імовірним, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Національні органи влади, вирішуючи спори щодо встановлення батьківства, мають забезпечити баланс між інтересами дитини та передбачуваного біологічного батька, виходячи з найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ у справі Krisztian Barnabas Toth v. Hungary, № 48494/06, § 33, 12 лютого 2013 року). Європейський суд з прав людини зазначив, що ДНК-тест є науковим методом точного встановлення батьківства, а його доказова цінність значно переважає інші докази, які можуть бути надані сторонами для підтвердження або спростування факту батьківства (рішення у справі Kalacheva v. Russia, № 3451/05, § 34, 07 травня 2009 року). У рішенні Moldovan v. Ukraine (№ 62020/14, § 52-54, 14 березня 2024 року) ЄСПЛ також наголосив, що надмірно формальний підхід національних судів до оцінки доказів, зокрема неврахування результатів ДНК-тестування, може становити порушення позитивних зобов`язань держави за статтею 8 Конвенції. Подібні висновки щодо доказового значення ДНК-тесту містяться і в рішенні ЄСПЛ Mifsud v. Malta (заява № 62257/15). Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. [PERSON] народилася [INFO] в м. Дніпро. Матір`ю дитини у свідоцтві про народження зазначена [PERSON] , батьком - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.14 том 1). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька [PERSON] , громадянина України, внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.15 том 1). Згідно копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.07.2022 Богодухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , місце смерті Донецька область, Мар`їнський район, село Новомихайлівка (а.с.11, том 1). Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть №2680 (остаточне) від 08.08.2024, замість остаточного №2680 від 11.06.2022, яке видано КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради», смерть [PERSON] , [INFO] настала [INFO] у зоні бойових дій, місце смерті Донецька область, населений пункт Новомихайлівка (а.с. 245зворот -246, том 3). На фотознімках, долучених до позовної заяви, зображено позивачку разом з [PERSON] та з його батьками [PERSON] , [PERSON] , а також спільні зображення позивачки, дочки [PERSON] , батьків (відповідачів) померлого [PERSON] та батьків позивачки (а.с.22-25 том 1). Відповідачі не заперечували обставину щодо зображення на вказаних фотознімках їх сина [PERSON] .. На долученому до позовної заяви оптичному носії (CD-диску) містяться відеофайли, на яких зафіксовано спільне перебування позивачки та [PERSON] . Як пояснила позивачка у судовому засіданні, зазначені відеозаписи здійснені у 2021 році у місті Харкові, зокрема у належній їй квартирі, де [PERSON] після повернення з роботи готував вечерю, а також під час їх спільної прогулянки у парку з нагоди Дня вишиванки, та коли відвідував місце роботи позивачки (а.с. 52 том 1). Окрім цього, окремий відеофайл, збережений на зазначеному носії, містить запис, на якому зокрема позивачка разом зі своїми батьками та [PERSON] разом із його батьками перебувають на земельній ділянці та здійснюють посадку картоплі у період, коли останній перебував на лікарняному у квітні 2022 року. Зі слів позивачки, відеозапис здійснювався безпосередньо [PERSON] .. Відповідачі не заперечували, що на вказаних відеофайлах зображений їх син [PERSON] , а відеозапис посадки картоплі був здійснений ним особисто. Окрім цього, окремий відеофайл містить запис, на якому зафіксовано спільне перебування батьків позивачки та відповідачів. Як пояснила позивачка, даний запис здійснено під час візиту батьків [PERSON] до її квартири у місті Харкові з метою сватання. Відповідачі не заперечували проти цієї обставини. У листуванні за допомогою месенджерів «Viber» та «Telegram» між позивачкою [PERSON] та [PERSON] який значиться, як «Мій Всесвіт», наявна інформація, яка свідчить, що [PERSON] повідомляє про підтвердження вагітності. [PERSON] у відповідь висловлює позитивну реакцію, зазначає про радість та зацікавленість її станом здоров`я, цікавиться самопочуттям, рекомендує берегти себе. У подальшому сторони обмінюються повідомленнями, в яких чоловік висловлює переконання, що жінка буде «найкращою мамою», а жінка, своєю чергою, зазначає, що він буде «татом» (а.с.17-21 том 1). Свідок [PERSON] , батько позивачки, пояснив суду, що його дочка, [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 2021 року в м. Харкові. Точний період він не пам`ятає, оскільки часто перебував у відрядженнях, проте, коли приїжджав до дочки, вони проживали у квартирі удвох. Коли розпочалося повномасштабне вторгнення росії в Україну, відповідач [PERSON] забрав дочку з м. Харкова до свого помешкання, де він проживав разом із сім`єю. У 2022 році, коли [PERSON] перебував вдома після поранення, де також проживали відповідачі та [PERSON] , свідок приїжджав з дружиною до них за запрошенням [PERSON] . Свідок зазначив, що йому відомо, що батьком його онуки [PERSON] є [PERSON] , оскільки він та його дочка проживали разом, а [PERSON] освідчився [PERSON] та просив дозволу на одруження. Також свідок повідомив, що [PERSON] в присутності батьків повідомиляв, що [PERSON] вагітна. Після народження онуки [PERSON] відповідачі спочатку визнавали дитину, відвідували її та привозили подарунки. Свідок [PERSON] , мати позивачки, повідомила суду, що у лютому 2021 року вони з чоловіком придбали дочці квартиру у м. Харкові. Після цього вона повернулась до свого місця проживання, а [PERSON] переїхав до [PERSON], і вони почали проживати разом. [PERSON] проходив військову службу неподалік Харкова і час від часу приїжджав додому. Коли розпочалася війна у 2022 році, батько [PERSON] забрав [PERSON] до Богодухівського району, де вони проживали, і [PERSON] постійно перебувала у батьків [PERSON] . Пізніше [PERSON] був поранений та перебував на лікарняному, спостерігався у госпіталі в Полтаві та знаходився вдома у батьків. [PERSON] весь цей час також перебувала там, і вони спілкувались по відеозв`язку. Також вказала, що у квітні 2022 року, коли перебувала у гостях у відповідачів, [PERSON] зробив [PERSON] пропозицію, а також їй відомо, що [PERSON] повідомляв своїм батькам про вагітність [PERSON], а сама вона дізналась про це на початку травня 2022 року. Після народження онуки у січні 2023 року відповідачі відвідували дитину, раділи її народженню та приїжджали в гості. Відповідачі, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилалися на те, що медична документація позивачки [PERSON] щодо перебігу вагітності містить суперечності, оскільки зазначені у ній строки вагітності, на їхню думку, не підтверджують доводи позивача про те, що вона завагітніла саме від їхнього сина - [PERSON] . Зокрема, відповідачі зазначали, що після отриманого поранення [PERSON] прибув на лікування 16.04.2022 року та у період з 18.04.2022 року по 14.05.2022 року перебував на амбулаторному (стаціонарному) лікуванні у Богодухівській міській лікарні, що на їхню думку, виключає можливість його батьківства. Разом з тим, згідно з випискою з медичної карти амбулаторного хворого встановлено, що [PERSON] перебував на лікуванні в амбулаторно-поліклінічному закладі у період з 17.04.2022 року по 13.05.2022 року, при цьому у стаціонарне відділення не направлявся (а.с. 178, том 3). Крім того, під час розгляду справи відповідачі підтвердили, що їхній син [PERSON] у зазначений період перебував разом із [PERSON] у них вдома. Також відповідачі зазначили, що 16 травня 2022 року [PERSON] після лікування повернувся до місця проходження військової служби, а [PERSON] 17 травня 2022 року поїхала на медичне обстеження. Таким чином, сам по собі факт перебування [PERSON] на амбулаторному лікуванні не свідчить про неможливість його спілкування з позивачем та не виключає можливості їх спільного перебування у відповідний період часу. З дослідженої під час розгляду справи обмінної карти [PERSON] вбачається, що остання взята на облік 13 травня 2022 року з терміном вагітності 6-7 тижнів (а.с. 10, том 1). У щоденнику відвідувань з карти [PERSON] містяться записи щодо відвідувань лікаря та строку вагітності. Зокрема, 13.05.2022 року зазначено строк вагітності 6 тижнів, а станом на 02.01.2023 року - вагітність 39 тижнів. Також містяться відомості щодо пройдених [PERSON] медичних обстежень під час вагітності (а.с.219-235, том 3). Оцінюючи наведені доводи відповідачів та досліджену медичну документацію, суд враховує встановлені під час розгляду справи обставини щодо строку вагітності позивачки та зазначає таке. Суд при вирішенні спору оцінює наявні у матеріалах справи докази, у тому числі медичну документацію щодо перебігу вагітності, однак не встановлює та не може встановлювати точну дату зачаття дитини, оскільки визначення строку вагітності належить до сфери медичних знань та здійснюється лікарями орієнтовно на підставі сукупності медичних показників, зокрема даних щодо дати останньої менструації, результатів ультразвукового дослідження, клінічних ознак перебігу вагітності та інших медичних даних. Водночас у медичній практиці визначення строку вагітності має орієнтовний характер і може містити певну похибку, що обумовлено індивідуальними фізіологічними особливостями організму жінки, можливими відхиленнями у перебігу вагітності, а також особливостями методів медичного обстеження. Таким чином, зазначені у медичній документації строки вагітності не можуть розглядатися як безумовний та точний доказ дати зачаття дитини і самі по собі не можуть виключати можливість зачаття у певний період часу. Разом з тим, беручи до уваги зазначені медичні дані та загальновідомий у медичній практиці порядок обчислення строку вагітності, а також дату народження дитини - [INFO] , суд враховує, що орієнтовний період можливого зачаття дитини припадає на середину - другу половину квітня 2022 року. Як встановлено судом та узгоджується з іншими дослідженими доказами у справі і поясненнями сторін, саме у цей період [PERSON] після поранення перебував на амбулаторному лікуванні та підтримував особисті відносини з позивачкою, перебуваючи разом з нею вдома. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд не виключає можливості того, що позивач могла завагітніти у зазначений період часу. Крім того, навіть у разі наявності певних розбіжностей у визначенні строків вагітності такі обставини самі по собі не можуть бути достатньою підставою для спростування факту біологічного батьківства, встановленого за результатами молекулярно-генетичного дослідження. За таких обставин доводи відповідачів щодо невідповідності строків вагітності, зазначених у медичній документації, суд оцінює критично, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та не спростовують встановлених у справі обставин, підтверджених іншими належними та допустимими доказами. Так, у матеріалах справи міститься висновок спеціаліста КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» № 356-МГ, яким встановлено вірогідність того, що загиблий [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком новонародженої [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що загиблий [PERSON] дійсно є біологічним батьком новонародженої дитини [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами дослідження становить не менше 99,99999 % (а.с. 26-29, том 1). Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що з архіву відділення судово-медичної імунології Дніпропетровського обласного БСМЕ надійшов саморобний паперовий конверт білого кольору, розміром 12,0х9,5 см з рукописним текстом: «№2822 ВД mp. [PERSON] а/р 2680-11.02.222». Зворотна сторона конверта опечатана фрагментом паперу з відбитком круглої печатки з текстом: «Україна* Дніпропетровська обласна державна адміністрація* Департамент охорони здоров`я* Комунальний заклад* «Дніпропетровське обласне Бюро судово-медичної експертизи» Відділення судово-Медичної імунології і.к. 01985239». Упакування конверта не порушено. При розкритті в ньому знаходились лист руху зразка крові та два паперових згортка. Перший згорток з контролем марлі не досліджувався. В другий згорток поміщена складена в декілька шарів марлева серветка, майже по всій поверхні просочена та ущільнена кров`ю. До серветки металевою скобою прикріплена картонна бирка з рукописним текстом:№2822 [PERSON] 2680-11,06» Для дослідження зроблена вирізка з кров`ю. Вказаний висновок було складено на підставі заяви [PERSON] від 25 січня 2023 року (вх. № 14 від 24.01.2023). 16.12.2024 ухвалою суду у даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Згідно з висновком експерта № 24-МГ від 06.02.2025, складеним судово-медичним експертом Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» І.В. Хотієнко, за результатами проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком зазначеної дитини і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи становить не менше 99,999 %. Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що з архіву біологічних зразків відділення доставлено: саморобний конверт білого кольору, розмірами 11,8х10,0см з рукописним текстом: «№2822 [PERSON] 2680-11.06 ніготь». Зворотна сторона конверта опечатана фрагментом паперу білого кольору з відбитком круглої печатки з текстом: «Україна* Дніпропетровська обласна державна адміністрація* Департамент охорони здоров`я* Комунальний заклад «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Відділ судово-медичної імунології і.к. 01985239». Упакування конверта не порушено. При розкритті в ньому знаходився паперовий згорток, в який поміщена одна нігтьова пластина жовто-коричневого кольору. Для дослідження була взята подрібнена частина даної нігтьової пластини. При проведенні експертного дослідження експерт була в установленому законом порядку попереджена про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України. Щодо доводів відповідачів про те, що наявні у матеріалах справи експертні висновки є суперечливими та неналежними доказами, оскільки їм не відомо, чи дійсно в експертній установі наявні біологічні зразки їх загиблого сина [PERSON] та чиї саме біологічні зразки були відібрані і досліджені, суд зазначає таке. Як убачається з матеріалів справи, відповідно до відповіді на адвокатський запит представника позивача-адвоката Стребіж А.О. від 23.09.2024 щодо наявності біологічних зразків загиблого військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , заступником начальника Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» листом від 27.09.2024 № 4793 повідомлено, що в архіві біологічного матеріалу судово-медичної лабораторії зберігається біологічний матеріал [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер 2680 від 11.06.2022 відділу судово-медичної експертизи трупів Дніпропетровського БСМЕ (а.с. 34 зворот, том 1). Також відповідно до відповіді ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 27.09.2024 № 4192 на адвокатський запит представника позивача-адвоката Стребіж А.О. від 23.09.2024 щодо підстави надання біологічних зразків загиблого військовослужбовця [PERSON] , [INFO] для проведення молекулярно-генетичної експертизи по встановленню факту батьківства у відношенні народженої дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] повідомлено, що всі питання проведення судово-медичних експертиз, у тому числі щодо зберігання біологічного матеріалу, регулюються Правилами проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затвердженими наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6. Відповідно до п. 3.2. Правил біологічний матеріал, який направлений у відділення судово-медичними експертами (рідка кров, вилучена з трупів для встановлення групової належності, жовч, сеча, слина, м?язи, частини внутрішніх органів, кістки, тампони і мазки з вмістом вагіни, ротової порожнини тощо) підлягає дослідженню у встановленому порядку. Вказаний біологічний матеріал, відібраний у встановленому порядку, знаходиться у розпорядженні бюро судово-медичної експертизи і зберігається у відділенні протягом 3-х років. Якихось особливих підстав та погоджень для використання відібраного біологічного матеріалу з метою дослідження Правила проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи не передбачають. За таких обставин суд доходить висновку, що судово-медичний експерт мав можливість використати наявні у розпорядженні бюро біологічні зразки загиблого військовослужбовця [PERSON] , [INFO] для проведення молекулярно-генетичного дослідження. Крім того, за клопотанням відповідачки [PERSON] експерти [PERSON] та [PERSON] були викликані в судове засідання для надання пояснень щодо експертних висновків. Під час допиту судово-медичний експерт [PERSON] пояснила, що на виконання ухвали суду нею було направлено запит до архіву відділення щодо надання біологічних зразків. З архіву у запечатаному конверті було надано біологічний матеріал - нігтьову пластину [PERSON] . Нею для дослідження була використана подрібнена частина нігтьової пластини, оскільки при роботі вона завжди намагається залишити частину біологічного матеріалу. Експерт також зазначила, що на конверті містився напис із зазначенням вхідного номера відділення №2822, який відповідає реєстраційному номеру у журналі обліку відділення при надходженні біологічних зразків [PERSON] , тоді як номер № [NUMBER] є номером, присвоєним під час проведення судово-медичного розтину тіла [PERSON] .. Таким чином, зазначені номери мають різне облікове призначення та використовуються на різних етапах обліку матеріалів у бюро судово-медичної експертизи, що не свідчить про підміну або невідповідність біологічного матеріалу. Експерт-імунолог [PERSON] також пояснила, що для проведення дослідження було відібрано зразок крові матері дитини, букальний епітелій дитини та використано зразок крові [PERSON] , який зберігався в архіві бюро судово-медичної експертизи відповідно до вимоги законодавства. Дослідження було проведена на підставі заяви [PERSON] .. Суд враховує, що використання різних видів біологічного матеріалу [PERSON] (крові, нігтьової пластини тощо) для проведення молекулярно-генетичних досліджень не впливає на достовірність результатів ДНК-аналізу та не свідчить про суперечливість експертних висновків. Висновок спеціаліста № 356-МГ суд оцінює як письмовий доказ у справі, оскільки він складений поза межами судового провадження та не є судовою експертизою у розумінні статей 102-104 ЦПК України. Водночас наведені у ньому результати узгоджуються з висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 24-МГ від 06.02.2025. Верховний Суд у постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 зазначив, що висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи є підставою для категоричного висновку щодо визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства щодо конкретної дитини. З огляду на наведене суд доходить висновку, що висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи № 24-МГ від 06.02.2025 є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, який підтверджує біологічне батьківство [PERSON] щодо дитини [PERSON] . Доводи відповідачів про те, що експерт не мав права проводити судову молекулярно-генетичну експертизу без дозволу слідчого у межах кримінального провадження за фактом смерті [PERSON] , суд вважає безпідставними. Проведення експертизи у даній справі здійснювалося на підставі ухвали суду, постановленої у межах цивільного провадження, відповідно до вимог процесуального законодавства. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що використані для проведення експертизи зразки були отримані з матеріалів кримінального провадження або що їх використання обмежене вимогами кримінального процесуального законодавства. Саме по собі існування кримінального провадження за фактом смерті [PERSON] не позбавляє суд можливості призначити та провести експертизу у межах цивільної справи для встановлення обставин, які мають значення для вирішення спору, зокрема щодо походження дитини. Також щодо посилання відповідачів на те, що відносно експертів КЗ «ДОБ СМЕ» ДОР відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 384 КК України, слід зазначити, що сам по собі факт відкриття кримінального провадження щодо експерта або установи, що проводила експертизу, не є належною підставою для визнання висновку експерта недопустимим або недостовірним доказом у справі, якщо такий висновок складений у порядку, передбаченому процесуальним законом, та відповідає вимогам, встановленим до доказів. Підстав сумніватися у правильності висновку експерта судом не встановлено. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені у ньому висновки, а також не доведено, що такий висновок є недостатньо обґрунтованим, суперечить іншим матеріалам справи чи що під час проведення експертизи були допущені істотні порушення вимог законодавства, які регламентують порядок її проведення. Щодо доводів відповідачів про недопустимість використання у справі копій окремих документів, зокрема копії паспорта [PERSON] , копії свідоцтва про його смерть, копії сповіщення сім`ї про смерть, а також скріншотів телефонного листування та відеозапису, суд зазначає таке. Сам по собі факт долучення до матеріалів справи копій документів, оригінали яких можуть зберігатися у відповідачів або перебувати у матеріалах кримінального провадження, не свідчить про їх недопустимість як доказів у цій справі. Зазначені документи подані позивачем з метою підтвердження обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому відповідачі не заперечують факту смерті [PERSON] , а отже сам по собі спосіб отримання позивачем копій зазначених документів не спростовує обставин, для підтвердження яких вони подані. Суд також враховує пояснення позивачки про те, що копії документів, які стосувалися [PERSON] були надані їй особисто відповідачкою, а також отриманні після того як [PERSON] загинув. Крім того, під час розгляду справи судом враховано пояснення відповідачів щодо наявних розбіжностей у лікарському свідоцтві про смерть, які виникли у зв`язку з помилковим зазначенням місця смерті [PERSON] та досліджено долучене відповідачкою лікарське свідоцтво про смерть №2680 (остаточне) від 08.08.2024. Водночас суд звертає увагу, що предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані зі встановленням походження дитини від конкретної особи. Відтак доводи сторін та подані ними докази підлягають оцінці саме з точки зору їх здатності підтвердити або спростувати обставини батьківства. Обставини, на які посилаються відповідачі щодо способу отримання позивачем окремих документів або наявності розбіжностей у певних відомостях у таких документах, не спростовують заявлених позовних вимог та самі по собі не свідчать про відсутність чи наявність батьківства. Тому зазначені доводи суд оцінює як такі, що не впливають на вирішення предмета спору у цій справі. Щодо доводів відповідачів про порушення права на таємницю листування та недоторканність особистого життя, зокрема і їх загиблого сина, суд зазначає, що надані позивачем скріншоти листування та відеозапис не стосуються поширення конфіденційної інформації невизначеному колу осіб, а подані виключно до суду як докази у межах розгляду цієї справи з метою підтвердження особистих відносин між позивачкою та [PERSON] . Тобто такі докази використані виключно для захисту прав та законних інтересів дитини у судовому порядку. Суд враховує, що спір у цій справі стосується встановлення батьківства, а тому безпосередньо пов`язаний із забезпеченням прав дитини на встановлення її походження. Відповідно до положень сімейного законодавства України та принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, при вирішенні таких спорів суд повинен виходити насамперед із необхідності забезпечення права дитини знати своє походження та мати правовий зв`язок з обома батьками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до положень зазначеної Конвенції дитина має право на ім`я, набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і користуватися їх піклуванням. Аналогічний підхід висловлено у практиці Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні у справі M.S. v. Ukraine від 11 липня 2017 року, у якому наголошено, що при вирішенні спорів, які стосуються дітей, визначальним є забезпечення їх найкращих інтересів. Отже, з урахуванням предмета спору та необхідності забезпечення прав дитини на встановлення її походження суд дійшов висновку, що використання зазначених доказів для підтвердження обставин особистих відносин між позивачкою [PERSON] та загиблим [PERSON] саме по собі не може розцінюватися як таке, що порушує право на приватність, оскільки такі докази подані з метою захисту прав та законних інтересів дитини. Суд також враховує, що встановлення факту батьківства [PERSON] щодо [PERSON] відповідає найкращим інтересам дитини. Крім того, встановлення факту батьківства має для позивачки юридичне значення, оскільки є необхідним для забезпечення та реалізації майнових і немайнових прав дитини. Іншим способом встановити походження дитини від зазначеної особи позивачка не має можливості. Відповідно до вимог процесуального законодавства суд бере до уваги лише ті обставини, які мають значення для правильного вирішення спору по суті та входять до предмета доказування у даній справі. Обставини, на які посилаються відповідачі у цій частині, не впливають на встановлення обставин у межах заявлених позовних вимог. Таким чином, встановивши, що на момент народження [PERSON] її батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, відомості про батька зазначені відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд доходить до переконання, що [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] , є біологічним (кровним) батьком [PERSON] , [INFO] та обґрунтовано наявні підстави для задоволення вимог [PERSON] щодо встановлення батьківства. Крім того, статтею 134 Сімейного кодексу України встановлений порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, у якому закріплено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження, на підставі рішення суду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є , зокрема, відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану). Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 6 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою , зокрема, одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини. Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану. Згідно з п.1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 (далі по тексту - Правила № 96/5), зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. За приписами п.2.6 Правил № 96/5 разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті. Як встановлено пунктом 2.13.1 Привал № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно з п.2.16.4 Правил № 96/5 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Таким чином, рішення суду про встановлення факту батьківства, яке набрало законної сили, є підставою для здійснення відповідних реєстраційних дій. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Судом з`ясовані та відображені обставини, які мають значення для даної справи та вказані висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки. Беручи до уваги наведене, враховуючи, що біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] є загиблий [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо внесення змін до актового запису про народження дитини. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99; пункт 30). У пункті 31 рішення у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та пункті 22 рішення у справі «Бацаніна проти росії» (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами» і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її. У пункті 25 рішення у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункті 13 рішення у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункті 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04) висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00 §23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат між сторонами. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , суд у відповідності до положень підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Сторона позивача у судовому засіданні просила суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. та витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 18 940 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, сторона позивача просила суд при ухвалені рішення такі не вирішувати, з покликанням на ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Щодо витрат на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України до складу судових витрат належать, зокрема, витрати, пов`язані з проведенням експертиз, призначених судом у межах розгляду справи. У цій справі ухвалою суду за клопотанням позивача була призначена судова молекулярно-генетична експертиза з метою встановлення батьківства щодо дитини. На підтвердження понесених витрат позивачем надано до суду договір про надання послуг, відповідно до якого вартість роботи складає 18 753 грн 21 коп., а також квитанцію про оплату проведення експертизи від 27.01.2025 № 0.0.4158084037.1 на суму 18 940 грн 74 коп., з урахуванням сплаченої комісії у розмірі 187 грн 53 коп., що підтверджує фактичне понесення витрат на проведення експертизи у зазначеному розмірі (а.с. 153-155, том 1). Відповідачі заперечували проти покладення на них витрат на проведення такої експертизи, посилаючись на те, що, на їх думку, експертиза повинна була бути проведена безоплатно, а також на те, що вони є пенсіонерами та не повинні здійснювати відшкодування таких витрат позивачу. Водночас матеріали справи свідчать, що проведення судової молекулярно-генетичної експертизи було необхідним для з`ясування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме встановлення походження дитини від конкретної особи. При цьому відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим встановлення походження дитини вимагало застосування спеціальних знань та проведення відповідної судової експертизи на підставі ухвали суду. Результати зазначеної експертизи стали одним із доказів, які суд враховує при вирішенні спору. Доводи відповідачів про те, що така експертиза повинна була бути проведена безкоштовно, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки процесуальне законодавство не передбачає обов`язкового безоплатного проведення судових експертиз у подібній категорії справ. У практиці Верховного Суду зазначено, що витрати на проведення експертизи, призначеної судом, підлягають відшкодуванню стороні, яка їх понесла, за умови, що такі витрати є реальними, необхідними та співмірними (зокрема, постанови Верховного Суду у справах № 761/12160/16-ц, № 755/9215/15-ц). Оскільки зазначена експертиза була призначена судом у межах розгляду справи, її проведення було необхідним для встановлення обставин справи, а витрати на її проведення підтверджені позивачем належними доказами та є обґрунтованими, суд дійшов висновку, що такі витрати підлягають відшкодуванню. З огляду на викладене, витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у сумі 18 940 грн 74 коп. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Щодо судового збору. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню повністю, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на її користь. Суд враховує посилання відповідача [PERSON] на те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю І та ІІ груп звільняються від сплати судового збору при зверненні до суду. Водночас суд звертає увагу, що зазначена норма регулює питання сплати судового збору при поданні заяви до суду та не встановлює звільнення від відшкодування судових витрат за результатами розгляду справи у випадку, коли така особа є стороною, з якої підлягають стягненню судові витрати. Підстав для застосування положень частини третьої статті 141 ЦПК України та звільнення відповідачів від відшкодування судових витрат або зменшення їх розміру суд не вбачає, оскільки належних та допустимих доказів скрутного майнового стану, який об`єктивно унеможливлює виконання такого обов`язку, матеріали справи не містять. За таких обставин з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved