Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнень, у якому просив визнати незаконним розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 01.12.2020 № 201, скасувати рішення державного реєстратора, припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, витребувати земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 24.04.2023 позов задоволено: визнано незаконним та скасовано розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 01.12.2020 № 201 «Про надання у власність земельної ділянки державної власності [PERSON] для індивідуального дачного будівництва»; скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області Ізотової Ольги Олександрівни від 24.02.2021 № 56772326 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер 5122383000:02:001:0916 (РНОНМ 2182874251223, номер запису про право власності 40696183); витребувано на користь держави в особі Одеської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер 5122383000:02:001:0916; скасовано у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0996 га, кадастровий номер 5122383000:02:001:0916; стягнуто з Ізмаїльської районної державної адміністрації на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір у сумі 14622,05 грн за подання позову на рахунок Одеської обласної прокуратури. 30.12.2025 до Кілійського районного суду Одеської області надійшла заява представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи. 16.01.2026 від представника відповідача надійшла заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, в якій зазначено, що відповідач не мав можливості взяти особисту участь у судових засіданнях, оскільки його не було належним чином повідомлено про час, місце та дату судового засідання. Долучене до матеріалів справи судове повідомлення про виклик відповідача на 20.02.2023 містить не підпис відповідача, а підпис іншої невідомої особи. Як вбачається з інших повідомлень про виклик, відповідач жодного разу не був сповіщений про час, місце та дату судового засідання відповідно до вимог статей 128130 ЦПК України. Належність спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення с. Приморське підтверджується планом-експлікацією земель санітарно-курортних та оздоровчих закладів за матеріалами інвентаризації земель санітарно-курортних та оздоровчих закладів, погоджених, зокрема, Держуправлінням екології та природних ресурсів Одеської області. Про це свідчить також проект землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності в межах с. Приморське на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області, а саме експлікація розподілу земель с. Приморське за категоріями земель. Крім того, свідчить про відсутність земель лісогосподарського призначення на території села. Детальний план території земельної ділянки в адміністративних межах Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області (за межами населеного пункту) з метою індивідуального дачного будівництва був розроблений на підставі розпорядження районної державної адміністрації від 06.01.2017 № 29 «Про розробку детального плану території земельної ділянки в адміністративних межах Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області (за межами населеного пункту) для індивідуального дачного будівництва». Відповідно до вимог законодавства, детальний план території пройшов процедуру громадських слухань. Зауважень від громадськості, в тому числі від власників та користувачів земельних ділянок, розташованих на території, щодо якої розробляється документація, та на суміжній з нею, не надходило. Це підтверджується протоколом громадських слухань. Після проведення процедури громадських слухань відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план був затверджений розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 03.03.2017 № 139 «Про затвердження детального плану території земельної ділянки в адміністративних межах Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області (за межами населеного пункту) для індивідуального дачного будівництва». Після цього [PERSON] звернувся із відповідною заявою до Кілійської РДА щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га за рахунок земель рекреаційного призначення Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області. Повноваження органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування станом на час звернення громадянина із заявою та прийняття розпорядження Кілійською районною державною адміністрацією № 201 від 01.12.2020 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності за межами населеного пункту на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області» були визначені статтею 122 Земельного кодексу України. У районних відділах земельних ресурсів багато років зберігався фонд документації із землеустрою, у даному випадку вся документація із землеустрою та картографічні матеріали колишнього Кілійського району, усі державні акти на право власності та постійного користування землею, договори оренди землі. Крім того, районними відділами земельних ресурсів до 2013 року здійснювалася реєстрація прав на земельні ділянки та вівся державний реєстр землі та земельний кадастр, а з 2013 року ведеться державний земельний кадастр, отже, вони володіли всією повнотою інформації щодо дійсної категорії земель спірної земельної ділянки та надали інформацію (довідку), яка підтверджує належність земельної ділянки до земель рекреаційного призначення. Про це свідчать і матеріали схем. Те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення, підтверджується також Схемою планування території Кілійського району Одеської області, розробленою в 2015 році. Об`єкти природно-заповідного фонду, у тому числі Дунайський біосферний заповідник, а також землі державного лісового фонду зазначені на даній схемі, але спірна земельна ділянка не входить до їх складу. Враховуючи те, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель рекреаційного призначення та місце її розташування відповідало містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, відповідало вимогам законів, у Кілійської РДА були відсутні підстави відмовляти у наданні дозволу на формування земельної ділянки. Враховуючи вищезазначене, відповідно до статті 122 Земельного кодексу України повноваження щодо розпорядження земельними ділянками для індивідуального дачного будівництва (пункт «в» частини третьої статті 122 ЗКУ) належали виключно до повноважень районної державної адміністрації, а тому Кілійська районна державна адміністрація, приймаючи розпорядження про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності за межами населеного пункту на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області» землевпорядною організацією було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та погоджено з відповідними органами. Проект землеустрою пройшов процедуру державної експертизи землевпорядної документації, за результатами якої надано позитивний висновок. Після отримання відповідних погоджень та висновків земельна ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі, їй присвоєно кадастровий номер 5122383000:02:001:0916. На підставі вищезазначеного Кілійська РДА прийняла розпорядження від 01.12.2020 № 201 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності на території Приморської сільської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області гр. [PERSON] ». Процедура відведення земельної ділянки та передачі у власність була виконана законно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Надалі відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, на спірну земельну ділянку зареєстровано право власності. Прокурор у позові стверджує, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державного лісового фонду та знаходиться в постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство». Так, позивач зазначає, що про належність спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду свідчать інформація філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України», відповідно до якої вказана ділянка розташована на землях державного лісового фонду (відповідно до матеріалів лісовпорядкування 20132014 років), які перебувають у постійному користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України» Вилківське лісництво квартал 40. Водночас, як вбачається зі схеми розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5122383000:02:001:0916, вказана земельна ділянка, що належить [PERSON] , жодним чином не накладається на земельні ділянки, що належать лісовому фонду. Спеціальна норма Закону (частина п`ята Прикінцевих положень Лісового кодексу України) діє як виключення з загальних правил за наявності двох умов: 1) право постійного користування підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а не якоюсь «інформацією філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України»». Докази надання земельних ділянок ДП «Ліси України» до 01.01.2002 у позові відсутні. У позові прокуратура та ДП «Ліси України» посилаються лише на матеріали 20132014 років, якими нібито підтверджується право ДП «Ліси України» на спірну земельну ділянку, а не на документи до набрання чинності Земельним кодексом України (01.01.2002). У позові позивач також зазначає, що листом Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства повідомлено, що документами, які підтверджують право власності ДП «Ізмаїльське лісове господарство» на землі Вилківського лісництва, є Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Ізмаїльське лісове господарство», таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків, карти-схеми лісонасаджень ДП «Ізмаїльське лісове господарство». Також це зазначено в листі ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 19 травня 2021 р. № 99. Як уже зазначено вище, відповідно до статей 125, 126 ЗКУ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Спеціальна норма законодавства щодо тимчасового посвідчення права на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування діє лише для постійного користування, а не права власності. Тому не може бути права власності на землі лісництва без реєстрації права власності в державному реєстрі прав та без формування ділянки з присвоєнням кадастрового номера. Додані до позову у якості доказів графічні матеріали «Карта земель ДП «Ізмаїльське лісове господарство» зі схематичним зображенням самозайнятих ділянок з кадастровими номерами», «Фрагмент публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кв. 1;40 Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльський лісгосп» та межами земельних ділянок згідно наданих кадастрових номерів за станом на 01.01.2014» не є планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування у розумінні статті 48 та частини п`ятої Прикінцевих положень Лісового кодексу України, а також Порядку здійснення лісовпорядкування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2023 р. № 112. До позову не додані докази того, що надані матеріали були погоджені та затверджені, а відповідно можуть вважатися «матеріалами лісовпорядкування» та створювати правові наслідки. На зазначених нібито матеріалах лісовпорядкування відсутня інформація або підтвердження того, що графічні матеріали виконані лісовпорядними організаціями. Схеми виконані не в масштабі, в поганій якості, не містять інформації про виконавців тощо, а також не відповідають законодавству та нормативам щодо створення карт, схем та інших графічних матеріалів. Також у позові прокуратури відсутні докази того, що Одеська ОДА вважає, що інтереси та права держави в її особі порушені. Позивач стверджує, що спірна земельна ділянка відведена за рахунок земель, які перебувають у користуванні ДП «Ліси України» та Дунайського біосферного заповідника і для цих цілей облдержадміністрацією не вилучалася. Отже, у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави в особі державного підприємства (ВП Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20). Щодо повноважень Кілійської РДА на передачу у власність спірної земельної ділянки як такої, що відноситься до земель рекреаційного призначення, прокуратурою не надано належних доказів того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення. Більш того, прокуратурою не надано доказів того, що ця земельна ділянка хоча б колись відносилася до земель лісогосподарського призначення. Підставою, яка надавала Кілійській РДА право та можливість передати у власність спірну земельну ділянку, було те, що вона відноситься до земель рекреаційного призначення. Таким чином, підстав категорично стверджувати, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, у суду немає. Оскільки судом не встановлено, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, то, відповідно, і Одеська обласна державна адміністрація не мала визначених законодавством повноважень щодо її вилучення, як про те у позові стверджує прокурор. Отже, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах особи, яка не мала права на відповідний позов. На підставі викладеного у задоволенні позову необхідно відмовити. 26.02.2026 від представника позивача надійшов відзив на заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, в якому зазначено, що в якості нововиявлених обставин заявник посилається на те, що істотними обставинами для вирішення спору є факт, що зі схеми розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5122383000:02:001:0916 вбачається, що спірна земельна ділянка жодним чином не накладається на земельні ділянки, що належать лісовому фонду. Проте доказів того, що [PERSON] не було і не могло бути відомо про наявність схеми розташування земельної ділянки станом на час розгляду справи, заявником не надано. Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, не є підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Разом з тим у поданій заяві заявником взагалі не наведено доказів про те, коли саме [PERSON] стало відомо про наявність схеми розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5122383000:02:001:0916. При цьому до поданої заяви надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5122310300:01:001:0145, яка була сформована 10.09.2024. Тобто заявнику щонайменше півтора роки відомо про державну реєстрацію за державою в особі Одеської обласної державної адміністрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5122310300:01:001:0145. Також не можна погодитися з твердженням заявника, що йому не було відомо про розгляд справи, оскільки судове повідомлення про виклик відповідача в судове засідання на 20.02.2023 містить не підпис відповідача, а підпис іншої невідомої особи. Вказуючи фактично про вчинення підроблення документа, заявником не надано будь-яких доказів звернення до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення або до керівництва АТ «Укрпошта» зі скаргою на незаконні дії працівників поштового відділення. Відтак посилання заявника на те, що він не брав участі у справі, а тому не міг заперечити проти позову і надати відповідні докази, не слід приймати до уваги, адже вчинення чи невчинення учасником справи процесуальних дій не може бути підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Інші доводи заявника (відсутність у матеріалах справи матеріалів лісовпорядкування, доказів їх погодження та затвердження, відсутність підстав для представництва інтересів держави у суді, неправильно обраний спосіб захисту) фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, що виключає можливість перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами (частина четверта статті 423 ЦПК України). Отже, вилучення для нелісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності площею 0,0222 га, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство», і надання у власність такої земельної ділянки станом на 01.12.2020 належало до повноважень Кабінету Міністрів України. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кілійською районною державною адміністрацією передано у приватну власність [PERSON] для індивідуального дачного будівництва земельну ділянку лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, яка перебуває у користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство» і накладається на землі лісового фонду, а саме на квартал 1 Вилківського лісництва. Зазначене підтверджується, зокрема, інформацією філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України», викладеною у листі від 11.01.2022 № 8, відповідно до якої земельна ділянка з кадастровим номером 5122383000:02:001:0916 розташована на землях державного лісового фонду (відповідно до матеріалів лісовпорядкування 20132014 років), які перебувають у постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство» Вилківське лісництво квартал 1. Листом Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства від 17.05.2021 № 04-01-19/370 повідомлено, що документами, які підтверджують право власності ДП «Ізмаїльське лісове господарство» на землі Вилківського лісництва, є Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Ізмаїльське лісове господарство», таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків, карти-схеми лісонасаджень ДП «Ізмаїльське лісове господарство». Також відповідно до листа ДП «Укрдержліспроект» від 06.01.2022 № 10 земельна ділянка з кадастровим номером 5122383000:02:001:0916 відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013 року знаходиться в межах 1 кварталу Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльське лісове господарство». Більш того, прокурором надано висновок експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 01.06.2022 № 22-162/163 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи. Відповідно до висновків експертизи земельна ділянка з кадастровим номером 5122383000:02:001:0916 накладається на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство» квартал 1 виділ 15 відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013 року. Площа накладання становить 100 %. Щодо поданої схеми розташування земельної ділянки. Як вбачається зі змісту поданої заяви, фактично єдиною підставою, яку заявник ставить в обґрунтування скасування судового рішення за нововиявленими обставинами, є схема розташування спірної земельної ділянки. Інформації щодо дати складання, а також особи, яка здійснила формування цієї схеми, заява відповідача не містить. У вказаній схемі здійснюється порівняння місцезнаходження земельних ділянок з кадастровими номерами 5122383000:02:001:0916 та 5122310300:01:001:0145. На виконання Регіональної програми розвитку земельних відносин та охорони земель на 20162018 роки, затвердженої рішенням Одеської обласної ради від 12.12.2015 № 39-VII, розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 07.12.2018 № 1469/А-2018 «Про надання дозволу на проведення інвентаризації земельних ділянок» та договору від 17.11.2017 № 1431, укладеного між Департаментом фінансів Одеської обласної державної адміністрації та ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», останнім проведено інвентаризацію земель лісогосподарського призначення державної власності на території Кілійського району Одеської області (за межами населених пунктів). Одночасно накладання однієї земельної ділянки на іншу у Державному земельному кадастрі є технічно неможливим. Таким чином, під час розроблення ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення земельна ділянка відповідача, а також ряд інших неправомірно сформованих земельних ділянок не враховувалися при формуванні земельної ділянки з кадастровим номером 5122310300:01:001:0145. На території Дунайського біосферного заповідника встановлено земельні ділянки, що надані стороннім користувачам, відомості про які внесені до Державного земельного кадастру. Так само, як вбачається з додатку № 1 до Пояснювальної записки, інвентаризація земель лісогосподарського призначення не здійснювалася щодо кварталу 1 Вилківського лісництва (за місцем розташування спірної земельної ділянки). Таким чином, заявником хибно здійснюється ототожнення земельних ділянок з кадастровими номерами 5122383000:02:001:0916 та 5122310300:01:001:0145. Щодо інших обставин, встановлених судом при розгляді справи. Варто відзначити, що судом при розгляді справи встановлено інші обставини неправомірного набуття [PERSON] спірної земельної ділянки. Зокрема, формування спірної земельної ділянки відбулося за відсутності проекту землеустрою. Натомість державний кадастровий реєстратор Чернієнко А. Р. вніс незаконні зміни до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5122383000:02:001:0916 (площа 0,12 га для садівництва), а саме змінено площу, конфігурацію, цільове призначення та форму власності цієї ділянки без наявності необхідної документації із землеустрою та заяви від власника або користувача. Це стало підставою для дисциплінарного звільнення [PERSON] та його кримінального покарання за порушення законодавства (вироком Київського районного суду м. Одеси від 02.09.2022 у справі № 947/13883/22, який набрав законної сили 03.10.2022, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 362, частиною третьою статті 362, частиною третьою статті 368-4 Кримінального кодексу України). Крім того, оспорюване розпорядження Кілійської районної державної адміністрації, яке стосувалося передачі земельної ділянки у власність, було прийнято на основі підробленої заяви від [PERSON] , що підтверджено висновком експерта № 21-1769 судово-почеркознавчої експертизи від 27.06.2022. Таким чином, порушення норм законодавства призвели до незаконної реєстрації земельної ділянки та передачі її у власність на підставі фальсифікації документів. В свою чергу будь-яких спростувань інших висновків суду, встановлених у цій справі, [PERSON] не надано. Фактично заява ґрунтується на одному документі схемі розташування земельної ділянки, яка є недопустимим доказом, оскільки не містить відомостей щодо джерела її походження. На підставі викладеного прокурор просив суд у задоволенні заяви представника [PERSON] адвоката Бурлаченка Д. В. про перегляд рішення Кілійського районного суду Одеської області від 24.04.2023 у справі № 502/2080/22 за нововиявленими обставинами відмовити. Прокурор у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив, поданий Одеською обласною прокуратурою, підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Бурлаченко Д. В. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву про перегляд за нововиявленими обставинами підтримав у повному обсязі. Відповідач представник Ізмаїльської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, клопотав про розгляд справи без їх участі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. На підставі письмових заяв позивача, представників відповідачів суд за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому статтею 247 ЦПК України, не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали, на які посилається відповідач в обґрунтування нововиявлених обставин, враховуючи поданий прокурором відзив, суд встановив таке. Відповідно до статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1.істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2.встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3.скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, що переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 35, 7 Постанови «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року, суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається; вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини; обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги; процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку; обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Судом встановлено, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 24.04.2023 позов задоволено, визнано незаконним та скасовано розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 01.12.2020 № 201 «Про надання у власність земельної ділянки державної власності [PERSON] для індивідуального дачного будівництва». Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області Ізотової Ольги Олександрівни від 24.02.2021 № 56772326 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер 5122383000:02:001:0916 (РНОНМ 2182874251223, номер запису про право власності 40696183). Витребувано на користь держави в особі Одеської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер 5122383000:02:001:0916. Скасовано у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0996 га, кадастровий номер 5122383000:02:001:0916. Стягнуто з Ізмаїльської районної державної адміністрації на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір у сумі 14622,05 грн за подання позову на рахунок Одеської обласної прокуратури. Згідно з частинами першоюдругою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки). Статтею 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. Відповідно до частин першоїтретьої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частинами першою, третьоюп`ятою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Статтею 80 Земельного кодексу України до суб`єктів права власності на землю віднесено, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування на землі комунальної власності. Згідно з частиною другою статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Положеннями частини першої статті 391 Цивільного кодексу України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Відповідно до частини першої статті 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Статтею 57 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, для доведення права прокурора на звернення до суду з позовом в інтересах Одеської обласної державної адміністрації як органу, що має повноваження щодо вилучення земельних ділянок із земель державної власності, наданих у постійне користування ДП «Ізмаїльське лісове господарство», прокурор мав, насамперед, довести, що спірна земельна ділянка відносилася до земель, які на момент проведення державної реєстрації права власності за Вилківською міською радою Ізмаїльського району Одеської області перебували у постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство». Статтею 1 Лісового кодексу України визначено, що ліс тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцезнаходженням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 Лісового кодексу України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням. За змістом статті 35 Лісового кодексу України організація лісового господарства передбачає, зокрема, проведення лісовпорядкування. Відповідно до статті 45 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 48 Лісового кодексу України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, що до набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII Прикінцеві положення Лісового кодексу України. Таким чином, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства, про що неодноразово висловлювалися суди вищої інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду від 30.09.2015 у справі № 6-196цс15, від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14, від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14, у правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі 488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі № 369/16418/18, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 13.06.2018 у справі № 369/1777/13-ц. Разом з тим прокурором в якості доказів не надано суду таких планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а додані графічні матеріали викопіювання з матеріалів лісовпорядкування зі схематичним зображенням самозайнятих ділянок з кадастровими номерами, фрагмент картографічних матеріалів з нанесеними межами кв. 40 Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльський лісгосп» та межами земельних ділянок згідно наданих кадастрових номерів за станом на 01.01.2013 не є такими в розумінні статті 48 та частини п`ятої Прикінцевих положень Лісового кодексу України, а також Порядку здійснення лісовпорядкування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2023 р. № 112. Додані до позову матеріали не можуть вважатися належними матеріалами лісовпорядкування, оскільки не містять доказів щодо їх погодження та затвердження, як має бути відповідно до абзацу четвертого статті 48 Лісового кодексу України. Посилання прокурора в позові на матеріали лісовпорядкування 20132014 років не є підтвердженням наявного права ДП «Ліси України» на спірну земельну ділянку. Крім того, з наданих в обґрунтування позову доказів неможливо встановити накладення меж спірної земельної ділянки на землі ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (ДП «Ліси України»). Водночас наведені прокурором у позові обставини та надані вищевказані докази, які не підтверджують наявного права ДП «Ліси України» на спірну земельну ділянку, спростовуються доданими стороною відповідача адвокатом Бурлаченком Д. В. доказами, зокрема схемою розташування спірної земельної ділянки, де вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5122383000:02:001:0916 жодним чином не накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 5122310300:01:001:0145 та не містить жодних лісових насаджень. Так, встановлено, що лише у 2022 році на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації передано ДП «Ізмаїльське лісове господарство» земельні ділянки у постійне користування. До вказаного часу жодних підтверджуючих документів, відповідно до яких можна було б визначити належність лісовому господарству, немає. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення державної власності на території Кілійського району Одеської області вбачається, що в результаті вказаної інвентаризації ДП «Ізмаїльське лісове господарство» зареєструвало право користування землями лісового господарства у Державному земельному кадастрі. Так, згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.12.2021 вбачається, що земельна ділянка під кадастровим номером 5122310300:01:001:0145 відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення, для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг. Право власності на вказану земельну ділянку під кадастровим номером 5122310300:01:001:0145 з площею 2188,2707 га було зареєстровано 10.04.2023, власник: Одеська ОДА (інформація з ДРРП № 394192412), та є тією земельною ділянкою, про яку йде мова в позові та на яку посилається прокурор з доданих графічних матеріалів викопіювання, і, відповідно до даних публічної кадастрової карти, земельна ділянка, що належить відповідачу під номером 5122383000:02:001:0916, не накладається на земельну ділянку 5122310300:01:001:0145. Відповідно й посилання у позові на проведену комплексну судову земельно-технічну та оціночно-земельну експертизу, про що складено висновок від 01.06.2022 № 22-162/163 під час досудового розслідування у наведеному вище кримінальному провадженні, відповідно до якого експерт встановив, що земельна ділянка з кадастровим номером 5122383000:02:001:0916 накладається на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство», є безпідставним, оскільки така експертиза проведена на основі матеріалів лісовпорядкування 20132014 років. Прокурором не надано зі свого боку, відповідно до засади змагальності, не спростовано вказану схему під час розгляду за нововиявленими обставинами та не підтверджено належним чином, що вказана земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення. Оскільки судом не встановлено, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, то, відповідно, і Одеська обласна державна адміністрація не мала визначених законодавством повноважень щодо її вилучення, як про те у позові стверджує прокурор. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A. 303-A, пункт 29). Частиною третьою статті 429 ЦПК України встановлено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка не належить до земель лісогосподарського призначення, тобто не накладається на земельну ділянку 5122310300:01:001:0145, відповідач [PERSON] набув право власності на неї в передбачений законом порядок, та на підставі викладеного суд дійшов висновку, що у позові прокурора слід відмовити повністю.

Outcome: approved