Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник Комунального підприємства "Павлоградська телерадіокомпанія" (м. Павлоград, вул. Соборна, 95 Дніпропетровської області) Василець Марина Сергіївна (с. Перше Травня, вул. Широка, 47 Солонянського району Дніпропетровської області) звернулася в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ), про захист авторських прав, та просить суд визнати протиправними дії [PERSON] , що полягають у незаконному використанні фрагментів відеоматеріалів, створених КП "Павлоградська телерадіокомпанія", зобов`язати [PERSON] припинити порушення авторських прав позивача, шляхом видалення всіх відеоматеріалів, що містять фрагменти творів КП "Павлоградська телерадіокомпанія" з його YouTube-каналу, Facebook та інших ресурсів; заборонити [PERSON] використовувати та поширювати у мережі Інтернет (у тому числі, але не виключно, у соціальних мережах «YouTube»,«YouTube Shorts, «Instagram», «Тік-tok», « [PERSON] », «Facebook») відеозображень з використанням матеріалів, що належать КП "Павлоградська телерадіокомпанія" та стягнути з [PERSON] на користь КП "Павлоградська телерадіокомпанія" 50 000 грн. моральної та 9 689, 60 грн. матеріальної шкоди та судові витрати по справі.. Позов мотивований тим, що Комунальне підприємство «Павлоградська телерадіокомпанія» є правовласником аудіовізуальних творів - відеоматеріалів інформаційного та новинного характеру, які створюються працівниками підприємства у межах виконання службових обов`язків та публікуються на офіційному YouTube-каналі телерадіокомпанії. Разом з тим, відповідач [PERSON] без отримання будь-якого дозволу або погодження з правовласником використовує фрагменти відеоматеріалів, створених КП «Павлоградська телерадіокомпанія», шляхом їх розміщення на власному YouTube-каналі та на сторінці у соціальній мережі Facebook. При цьому, як зазначає позивач, відповідач не лише відтворює частини відеоматеріалів позивача, а й використовує логотип телерадіокомпанії та супроводжує відповідні публікації власними коментарями і висловлюваннями. На думку позивача, такі дії призводять до перекручення змісту створених позивачем відеоматеріалів, формують у глядачів викривлене уявлення про діяльність телерадіокомпанії, а також супроводжуються поширенням недостовірної інформації щодо фінансування та діяльності підприємства. Внаслідок розміщення відповідачем зазначених відеоматеріалів у мережі Інтернет без відповідного дозволу порушуються його виключні майнові права на використання творів, а також завдається шкода діловій репутації підприємства. З огляду на викладене позивач просить суд визнати дії відповідача щодо використання відеоматеріалів протиправними, зобов`язати відповідача припинити порушення авторських прав, заборонити подальше використання відеоматеріалів позивача та стягнути з відповідача моральну шкоду і судові витрати. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначивши її до розгляду по суті в приміщенні Берегівського районного суду Закарпатської області. Представник позивача Василець М.С. в судове засідання не з`явилась, разом з тим, подала до суду заяву про розгляду справи без її участі, позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Оскільки, відповідач належним чином повідомлений про судовий розгляд і не подав відзиву, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд згідно вимог ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, надані позивачем докази, оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог статей 7681, 89 ЦПК України, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», первинним суб`єктом авторського права є автор твору. Відповідно до статті 435 ЦК України, автором твору є фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Водночас відповідно до статті 429 ЦК України, майнові права інтелектуальної власності на твір, створений у зв`язку з виконанням трудового договору, належать роботодавцю, якщо інше не передбачено договором. Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Павлоградська телерадіокомпанія» здійснює діяльність у сфері створення інформаційних та новинних відеоматеріалів, які є результатом творчої діяльності працівників підприємства та публікуються на офіційному каналі телерадіокомпанії у мережі YouTube. Вказані відеоматеріали містять логотип підприємства та інші ознаки авторства і створюються працівниками позивача у межах виконання ними службових обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] використовує фрагменти зазначених відеоматеріалів шляхом їх відтворення та розміщення на власному каналі у відеохостингу YouTube, а також на сторінці у соціальній мережі Facebook. При цьому використання таких відеоматеріалів здійснюється без отримання дозволу правовласника, що підтверджується наданими позивачем матеріалами справи, зокрема роздруківками веб-сторінок та посиланнями на відповідні відеоматеріали. Досліджені судом матеріали свідчать про те, що відповідач використовує фрагменти відеоматеріалів позивача, які містять логотип телерадіокомпанії та інші елементи авторського твору, що у свою чергу підтверджує факт використання відповідачем аудіовізуальних творів позивача без відповідного дозволу правовласника. Водночас доказів того, що позивач надавав відповідачу згоду або будь-який інший дозвіл на використання відповідних відеоматеріалів, матеріали справи не містять. Відповідно до статті 443 ЦК України, використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди. Також, згідно з ч.1 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання. Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором (ч.1 ст.431 ЦК України). Таким чином, будь-яке використання твору без згоди правовласника є неправомірним тому вимога позивача зобов`язати відповідача припинити дії, що порушують авторське право є обґрунтованою. Авторські права - це набір суб`єктивних виключних прав, які дозволяють авторам літературних, мистецьких та наукових творів отримати соціальні та фінансові блага від результатів своєї творчої діяльності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України, об`єктами авторського права є твори, а саме: 1) літературні та художні твори, зокрема: романи, поеми, статті та інші письмові твори; лекції, промови, проповіді та інші усні твори; драматичні, музично-драматичні твори, пантоміми, хореографічні, інші сценічні твори; музичні твори (з текстом або без тексту); аудіовізуальні твори; твори живопису, архітектури, скульптури та графіки; фотографічні твори; твори ужиткового мистецтва; ілюстрації, карти, плани, ескізи і пластичні твори, що стосуються географії, топографії, архітектури або науки; переклади, адаптації, аранжування та інші переробки літературних або художніх творів; збірники творів, якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦК України первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Відповідно до ст. 438 ЦК України автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу та іншими законами. Відповідно до ст. 423 ЦК України особистими немайновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на визнання людини творцем (автором, виконавцем, винахідником тощо) об`єкта права інтелектуальної власності; 2) право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатному завдати шкоди честі чи репутації творця об`єкта права інтелектуальної власності; 3) інші особисті немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Відповідно до статті 443 ЦК України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди. За правилами ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Так ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 даної статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, але не виключно: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно до п. 4 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року (далі- «Постанова») чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Відповідно до ч.1 ст.432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У постанові КЦС Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 263/16183/18 суд зазначив, що при визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди». Як вже було встановлено судом моральна та зазначено позивачем шкода полягає у тому, що використаний авторський контент було перероблено, що має негативний вплив на імідж та ім`я автора, зокрема призвело до негативних коментарів у соціальних мережах, створило викривлене уявлення про діяльність телерадіокомпанії, вплинуло на довіру аудиторії, що принесло моральні страждання. З огляду на вищевикладене, оцінюючи доводи, якими позивач обґрунтував стягнення моральної шкоди, суд враховуючи ступінь понесених моральних страждань та переживань, погіршення відносин з оточуючими, суд вважає що, заявлений позивачем розмір моральної шкоди підлягає задоволенню, а моральна шкода у розмірі 50 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач порушив авторське права позивача, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 9689, 60 гривень, який підтверджений квитанціями про сплату, що містяться в матеріалах справи. З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст.ст. 16, 201, 423, 424, 432, 433, 435, 1167, 1190 ЦК України, Закон України «Про авторське право і суміжні права»,

Outcome: approved