Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідачка є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька цієї дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2022 року ухвалено відібрати у відповідачки вказану малолітню дочку без позбавлення її (відповідачки) батьківських прав. У зв`язку із вказаним рішенням виконавчим комітетом Коломийської міської ради Івано-Франківської області - далі Коломийська міська рада) від 20.04.2022 року надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. В подальшому над вказаною малолітньою дитиною встановлено опіку та призначено їй опікуна, а саме її тітку [PERSON] . Опіку вказаною особою припинено 23.08.2023 року за заявою вказаної опікуна. Тому 31.08.2023 року зазначену малолітню дитину тимчасово влаштовано в сім`ю потенційних прийомних батьків у м. Калуші Івано-Франківської області. Представник позивача також зазначає, що відповідачка перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті з 2006 року, оскільки має діагноз «F 25.2» - шизоактивний розлад змішаного типу та є особою з інвалідністю ІІ групи. Виходячи з найкращих інтересів дитини комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області (далі Калуська міська рада) тричі ухвалювала рішення про відмову відповідачці в зустрічі із вказаною малолітньою дочкою, оскільки такі зустрічі можуть негативно вплинути на психоемоційний стан та світосприйняття дитини. 18.06.2025 року комісією з питань захисту прав дитини при Управлінні соціальної політики Коломийської міської ради ухвалено рішення про доцільність позбавлення відповідачку батьківських прав відносно її вказаної малолітньої дочки. На підставі наведеного представник позивача просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] та стягувати з відповідачки аліменти на утримання вказаної дитини в загальному розмірі 3 000 грн. щомісячно. 18.12.2025 року представник відповідачки, адвокат Голіней Лілія Дмитрівна подала через підсистему «Електронний Суд» відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Вказує, що відповідні органи опіки та піклування з 2022 року повністю обмежили участь відповідачки як матері у житті її малолітньої дочки. При цьому відповідачка має бажання брати таку участь, однак, у зустрічах із малолітньою дочкою відповідачці щоразу було відмовлено комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Калуської міської ради. Крім того, з цього приводу відповідачка зверталася до Офісу Президента України, Уповноваженого з прав людини та телефонувала на урядову "гарячу" лінію. Представник відповідачки також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази свідомого нехтування відповідачкою її батьківськими правами відносно зазначеної малолітньої дочки, умисного ухилення відповідачки від виконання її батьківських обов`язків щодо цієї дитини та (або) жорстокого поводження відповідачки з нею. Крім того, відповідачка не працевлаштована, отримує дохід лише у виді пенсії по інвалідності в розмірі 2 360 грн. щомісяця, а тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання вказаної дочки в розмірі 3 000 грн. щомісяця (а. с. 35-37). Представник позивача [PERSON] в судових засіданнях, які проводились по 23.02.2026 року включно, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити, оскільки наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно вказаної малолітньої дочки та стягнення аліментів на користь останньої з відповідачки. Відповідачка та її представник, адвокат Голіней Л. Д. в судових засіданнях, які проводились по 23.02.2026 року включно, підтримали доводи, викладені у відзиві на позовну заяву і додатково зазначили, що відповідачка вживала заходів задля можливості побачитися зі своєю дочкою, однак, служба у справах дітей Калуської міської ради перешкоджала у таких побаченнях. Отже, відповідачка умисно не ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно вказаної малолітньої дочки, і твердження представника позивача про доцільність позбавлення відповідачку батьківських прав є необґрунтованими. Суд відкладає ухвалення та проголошення судового рішення на строк по 05.03.2026 року з дня переходу (23.02.2026 року) до стадії ухвалення судового рішення. Суд, заслухавши вказаних учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. У п.54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав безумовно впливає на забезпечення прав, передбачених ст. 8 Конвенції. При цьому в цій категорії справ такий вплив суду слід розглядати з точки зору забезпечення відповідного права як дитини, так і батьків, забезпечуючи справедливий баланс між правами цих осіб, враховуючи принцип верховенства права у взаємозв`язку із принципом найкращого забезпечення інтересів дитини. За об`єктивного встановлення обставин того, що позбавлення батьків (або одного з батьків) батьківських прав щодо дитини буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини, такий крайній захід впливу на батьків може бути визнано виправданим та співмірним у демократичному суспільстві втручанням у право останніх на повагу до свого приватного і сімейного життя, передбаченого статтею 8 Конвенції. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні таких інтересів у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», заява № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», частин 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно з положенням ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце, коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, застосування якого тягне за собою серйозні правові наслідки, передбачені ст. 166 СК України. Відповідно до даних свідоцтва про народження серії « [NUMBER] (актовий запис № 433 від 03.06.2021 року), виданого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 03.06.2021 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено подружжя [PERSON] та [PERSON] (а. с. 16). Згідно з даними довідки № 16, виданої лікарем-психіатром психіатричного кабінету СП «Поліклініка» КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради Івано-Франківської області 24.01.2023 року, та виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 03.04.2025 року, наданої вказаним закладом охорони здоров`я, відповідачка перебуває на диспансерному обліку в зазначеному психіатричному кабінеті з 2008 року; шифр діагнозу за Міжнародною класифікацію хворіб «F 25.2»: шизоактивний розлад змішаного типу з частими агресивними спалахами (а. с. 13, 15). Відповідно до даних довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії «12 ААВ» № 759500, відповідачці на підставі такого акту № 652 встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причина інвалідності загальне захворювання (а. с. 14). Відповідно до даних рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради № 36 від 28.02.2023 року «Про встановлення опіки над малолітньою дитиною, яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, і призначення опікуна», над малолітньою [PERSON] , яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлено опіку та призначено її опікуном її тітку [PERSON] , [INFO] (а. с. 19). Згідно з даними листа заступника директора Єдиного центру надання реабілітаційних та соціальних послуг м. Коломиї Івано-Франківської області Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради № 308/01-12 від 23.08.2023 року вказана опікун завжди йшла на співпрацю з працівниками відділення та дослухалася до їхніх порад та настанов. Однак, останнім часом в сім`ї вказаної опікуна почалися конфлікти та непорозуміння між дорослими членами сім`ї через загострення наявного у відповідачки психічного захворювання. Психологічний мікроклімат в родині зазначеної опікуна - негативний (а. с. 20). Тому згідно з даними рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради № 225 від 23.08.2023 року «Про припинення опіки над малолітньою та звільнення від повноважень опікуна» припинено опіку над вказаною малолітньою дитиною та звільнено [PERSON] від повноважень опікуна цієї дитини (а. с. 22). Відповідно до даних листа начальника Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області № 12643/108/56-2023 від 25.08.2023 року зі служби «102» надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що 13.08.2023 року о 19 год. 00 хв. відповідачка разом із малолітньою [PERSON] пішла з дому в невідомому напрямку. Працівниками вказаного органу поліції встановлено, що відповідачку та її малолітню дочку знайдено за адресою: [ADDRESS] , жертвою будь-яких протиправних дій вони не стали. Однак, в цій сім`ї регулярно вчиняється домашнє насильство, свідком чого є малолітня [PERSON] ; асоціальна поведінка відповідачки та її родичів може негативно впливати на фізичний та духовний розвиток зазначеної малолітньої дитини, а спільне проживання останньої дитини та відповідачки може становити реальну загрозу для цієї дитини (а. с. 22). У відповідності до даних висновку № 621 про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини, наданого КНП «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 11.04.2024 року, у малолітньої [PERSON] діагностовано вальгусну деформацію ніг (а. с. 17). У відповідності до даних висновку № 425 про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини, наданого тим же КНП від 17.01.2025 року, вказана малолітня дитина є здоровою (а. с. 18). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку відносно її малолітньої дочки [PERSON] , який надано вказаним органом опіки та піклування і затверджено наказом Управління соціальної політики Коломийської міської ради № 58 о/п від 09.07.2025 року, підтверджено зазначені представником позивача обставини щодо ухилення відповідачки від виконання обов`язків щодо виховання вказаної малолітньої дитини. Враховуючи наведене, відповідна комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення відповідачку батьківських прав відносно вказаної малолітньої дочки [PERSON] (а. с. 6-9). Судом також встановлено, що згідно з даними відповідей Коломийської міської ради № 1922-2024/01.5.-25 від 26.12.2024 р. та № 546-2025/02.0-12/ від 14.02.2025 р. відповідачку повідомлено, що для організації зустрічі з її вказаною малолітньою дочкою їй слід звернутися до служби у справах дітей Калуської міської ради. Ці відповіді надано на звернення відповідачки (а. с. 39, 40). Відповідно до даних відповіді начальника служби у справах дітей Коломийської міської ради № 235/02.0.-31/08 від 03.06.2024 р. вказаний орган звернувся з листом до начальника служби у справах дітей Калуської міської ради з проханням організувати відповідачці зустріч із її вказаною малолітньою дочкою. (а. с. 46, 47). Згідно з відповідями служби у справах дітей Калуської міської ради від 10.06.2024 р., № Р-571 від 03.09.2024 р., № Р-635 від 13.11.2024 р., виходячи з найкращих інтересів дитини вказаний орган відмовив відповідачці у зустрічах з її малолітньою дочкою [PERSON] , оскільки відповідачка має нестабільний стан здоров`я, і такі зустрічі можуть негативно впливати на психоемоційний стан зазначеної малолітньої дитини (а. с. 41, 43, 45). З наявних у матеріалах справи копій документів вбачається, що відповідачка зверталась також до Державної служби України у справах дітей, служби у справах дітей Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Офісу Президента України, Калуської районної державної (військової) адміністрації Івано-Франківської області, Івано-Франківської обласної прокуратури та представника Уповноваженого Верховної Ради з прав людини із заявами про неправомірне відібрання у неї вказаної малолітньої дочки та щодо здійснення перешкод у побаченнях відповідачки з її малолітньою дочкою (а. с. 40-46). Як вказано вище, орган опіки та піклування Коломийської міської ради дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку відносно її вказаної малолітньої дочки. Однак, такий висновок суд вважає передчасним. Так, судом встановлено, що протягом 2024 і 2025 років відповідачка неодноразово зверталась до вищевказаних органів щодо надання їй можливості побачитись із зазначеною малолітньою дочкою, що свідчить про намір відповідачки змінити свою поведінку та бажання займатися належним вихованням вказаної дочки. Однак, у таких проханнях відповідачці щоразу відмовлено відповідним органом опіки та піклування. При цьому стан здоров`я відповідачки, а саме наявність психічного захворювання та інвалідності ІІ групи не можуть бути тими обставинами, які свідчать про доцільність та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої дочки. Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Згідно зі змістом постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2024 року, винесеної у справі № 204/2097/22, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Тому в задоволенні позовної вимоги про позбавлення відповідачку батьківських прав відносно зазначеної малолітньої дитини слід відмовити, одночасно поклавши на відповідний орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачкою батьківських обов`язків. Щодо вимоги про стягнення аліментів слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 166 цього Кодексу особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з даними довідки № 3471/021 від 18.12.2025 року, складеної головним спеціалістом та заступником начальника відділу обслуговування громадян № 8 (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відповідачка знаходиться на обліку в зазначеному Управлінні як одержувач державної допомоги особам з інвалідністю. З цієї довідки вбачається, що середньомісячний дохід позивачки за період з 01.01. по 31.12. 2025 р. становить 2 361 грн. Судом встановлено, що на час ухвалення даного рішення (05.03.2026 року) відповідачка не зверталася з позовом про повернення її дитини. На підставі наведеного, враховуючи вік зазначеної дитини та пов`язані з цим витрати на її харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, фізичний та духовний розвиток, значне зростання цін після введення в Україні 24.02.2022 року воєнного стану, суд вважає за можливе та доцільне визначити аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Тому ця позовна вимога підлягає частковому задоволенню. Судом також встановлено, що позивачем заявлено дві позовні вимоги (немайнового і майнового) характерів, та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Загальний розмір судового збору становить 2 422 грн. 40 коп. (1 211 грн. 20 коп. х 2). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, судові витрати по оплаті судового збору слід віднести на рахунок держави, оскільки обидві сторони звільнені від їх сплати. На підставі статті 51 Конституції України, статей 19, 164-166, 180-182 СК України, п. 9, 14 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та,

Outcome: partial