Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

16 жовтня 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №2038200682 в розмірі 11951,14 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між АТ «ОТП БАНК» та відповідачем 26 листопада 2021 року був укладений Кредитний договір №2038200682, згідно якого позикодавець надав позичальнику кредит в розмірі 15489 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених в договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Зазначає, що зазначений кредитний договір був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті товариства. Вказав, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства позичальник надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів кредитного договору та проставив відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Кредитний договір укладався відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», і відповідний примірник кредитного договору був наданий позичальнику в її особистому кабінеті на сайті Товариства. Вказав, що позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання, що підтверджується платіжним сервісом ТОВ про проведення успішної видачі займу на картку відповідача за кредитним вказаним кредитним договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, заборгованість не погасив, нараховані проценти за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 11951,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 10089,36 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 3,1 грн., заборгованості за комісією у розмірі 1858,68 грн. 14 березня 2025 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/03/25, за яким позивач за плату отримав право вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача за вказаним договором. А тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за Кредитними договорами в розмірі 11951,14 грн. Також, просить стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 3028 грн. Відповідачем відзиву на позов не надано. Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між АТ «ОТП БАНК» та відповідачем 26 листопада 2021 року був укладений Кредитний договір №2038200682, згідно якого позикодавець надав позичальнику кредит в розмірі 15489 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених в договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Зазначає, що зазначений кредитний договір був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті товариства. Вказав, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства позичальник надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів кредитного договору та проставив відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Кредитний договір укладався відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», і відповідний примірник кредитного договору був наданий позичальнику в її особистому кабінеті на сайті Товариства. Вказав, що позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання, що підтверджується платіжним сервісом ТОВ про проведення успішної видачі займу на картку відповідача за кредитним вказаним кредитним договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, заборгованість не погасив, нараховані проценти за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 11951,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 10089,36 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 3,1 грн., заборгованості за комісією у розмірі 1858,68 грн. 14 березня 2025 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/03/25, за яким позивач за плату отримав право вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача за вказаним договором. Наданими позивачем доказами підтверджено укладення між сторонами вказаних електронних договорів позики з використанням електронного підпису та ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами отримання позики, встановленими договором, підписаним сторонами, а отже у відповідності до приписів статей 6, 627 ЦК України та статей 11,12 Закону України «Про електронну комерцію» є укладеними та вважаються такими, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Відповідно до умов договорів кредитний договір набирає чинності у день надання кредиту (безготівкового перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок, вказаний позичальником або надання готівкових коштів позичальникові). Закінчення строку дії Кредитного договору не припиняє зобов`язання, яке не було виконане належним чином однією зі сторін. Проценти за користування Кредитом нараховані згідно умов зазначених договорів, та відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з яким погоджується суд, вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищевказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 11951,14 грн. У зв`язку з неналежним виконанням умов вказаного договору позивачем на адресу відповідача направлені відповідні вимоги про сплату заборгованості за договором позики, що залишені відповідачем без відповідного реагування. Положеннями ч.1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. За змістом норм ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею шостою ЦК України утверджений принцип свободи договору у цивільних правовідносинах, за змістом якого його учасники вправі врегулювати свої відносини на власний розсуд; учасникам цивільних правовідносин лише забороняється відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин. Проаналізувавши зміст кредитних договорів, суд приходить до висновку, що сторони добровільно, на свій розсуд визначили строк їх дії, а також періоди і умови нарахування і сплати процентів за користування кредитом. Такий порядок і умови нарахування та сплати процентів узгоджується із нормами ст.1048, ст.1056-1 ЦК України. Однак, не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії, оскільки у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Тобто, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов договору та майнових прав позивача на повернення кредиту та процентів за ним. Аналізуючи вищевикладене, ураховуючи установлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи та перевіривши правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість за кредитом у розмірі 10089,36 грн., заборгованість по відсотках у розмірі 3,1 грн., а всього 10092,46 грн. У задоволенні іншої частини вимог належить відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial