Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

До Самарського районного суду міста Дніпра від представника Позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшла позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення в сумі 24926,71 грн. Стягнути з відповідачів солідарно витрати по оплаті судового збору 3028,00 грн. І. Стислий виклад позиції учасників справи. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення позивач надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам, які повинні оплачувати дані послуги щомісяця. Між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 01.12.2021 КП «Дніпроводоканал» на офіційному сайті розмістив Повідомлення про публічну пропозицію (оферту) у зв`язку з прийняттям Закону України від 03.12.2020 № 1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» та опублікував публічну пропозицію (оферту) про укладення Публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення для споживачів - власників (співвласників, користувачів) житлових та нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку, а також власників (користувачів) індивідуальних (садибних) житлових будинків. Договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному сайті КП «Дніпроводоканал» https://vodokanal.dp.ua/ співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, а власник (користувачів) індивідуального (садибного) житлового будинку не вчинив дій щодо відключення (відмови) від послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (за наявності). Індивідуальні споживачі у багатоквартирних житлових будинках, власники (користувачі) індивідуальних (садибних) житлових будинків, які фактично користуються послугами з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення або звертаються до КП «Дніпроводоканал» для отримання вказаних послуг, вважаються такими, що ознайомлені, погоджуються та приєднуються до умов Договору. У зв`язку з тим, що даний Договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем). Також, 01.03.2022 КП «Дніпроводоканал» на офіційному сайті розмістив Повідомлення про публічну пропозицію (оферту), у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 85 від 02.02.2022 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690». На даний час від відповідачів не надходило жодної заяви про вибір моделі договірних відносин або відмови від надання централізованого водопостачання та водовідведення, тому позивач вважає останніх такими, що є користувачами послуг. Станом на 30.06.2025 за адресою надання послуг: [ADDRESS] , за особовим рахунком № [NUMBER] утворилась заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, у розмірі 22419 грн. 42 коп. Вказана заборгованість утворилась за період з вересня 2011 по червень 2025. Інфляційне збільшення боргу складає 2221 грн 17 коп. за період з 07.2018 по 01.2022; сума 3 % річних складає 286 грн 12 коп. за період з 07.2018 по 01.2022 (а.с. 1-3). 28.01.2026 представник відповідача [PERSON] адвокат Сиволобов М.М. подав відзив та клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог Комунального підприємства «Дніпроводоканал» у справі № 206/5712/25, що є підставою для відмови у позові. У відзиві представник відповідача адвокат Сиволобов М.М. заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що копію позовної заяви відповідач не отримував, у зв`язку з чим відзив подано після спливу встановленого судом строку. Просив поновити строк для подання відзиву з огляду на те, що пропуск строку стався з причин, які не залежали від відповідача. По суті спору представник відповідача зазначив, що його клієнт [PERSON] 11 жовтня 2017 року набув право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного за результатами аукціону. При цьому позовні вимоги позивача стосуються заборгованості за період з 01 вересня 2011 року по 30 червня 2018 року, тобто переважно за час, коли відповідач не був власником спірного майна. Крім того, відповідач зазначив, що фактично у спірній квартирі він ніколи не проживав та не користувався нею, оскільки після придбання частки квартири встановив, що у ній проживають інші особи [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] . За твердженням відповідача, він не був допущений до користування квартирою та жодного разу у ній не перебував. Зазначив, що він зареєстрований та фактично проживає за іншою адресою: у м. Кам`янське Дніпропетровської області. Також відповідач вказав, що звертався до суду з позовом про визнання зазначених осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, однак рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року у справі № 206/3425/18, яке залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, у задоволенні такого позову було відмовлено. У зв`язку з викладеним відповідач вважає, що він не є споживачем житлово-комунальних послуг у спірній квартирі, послугами позивача не користувався, договорів з позивачем не укладав, а тому підстави для покладення на нього обов`язку щодо сплати заборгованості відсутні. Також представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову до [PERSON] у повному обсязі та покласти на позивача судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу адвоката у попередньо заявленому розмірі 12 000 грн (а.с. 35-35 зі звороту, 85-87). 18.02.2026 року через систему "Електронний суд" від представника Позивача (КП "Дніпроводоканал") надійшли додаткові пояснення по суті справи, до яких долучено уточнений розрахунок заборгованості за адресою: [ADDRESS] . У наданих суду додаткових поясненнях Позивач заперечує проти застосування наслідків спливу позовної давності, на чому наполягав представник Відповідача. Обґрунтовуючи свою позицію, КП "Дніпроводоканал" зазначає, що загальний строк позовної давності щодо вимог, які виникли з 21.05.2017 року, не сплив у зв`язку з його неодноразовим законодавчим продовженням. Зокрема, Позивач вказує, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності був зупинений на період дії карантину (з 02.04.2020) та в подальшому на період дії воєнного стану. За розрахунком Позивача, на момент зупинення строку (02.04.2020) невикористана частина загальної позовної давності становила 2 місяці. Враховуючи, що відлік строку відновився з 04.09.2025, а позовну заяву було подано 10.10.2025, Позивач вважає, що звернувся до суду в межах передбаченого законом строку, а тому вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі без обмеження трирічним періодом (а.с. 97-102). Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] з квітня 2017 по червень 2025 року сума основної заборгованості відповідачів за спожиті послуги централізованого водопостачання та водовідведення становить 18 833,63 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами грошового зобов`язання, Позивачем на підставі статті 625 ЦК України нараховано інфляційні втрати у розмірі 2 221,17 грн. та 3% річних у розмірі 286,12 грн. Таке нарахування здійснено з липня 2018 по січень 2022 року. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, складає 21 340,92 (двадцять одна тисяча триста сорок) грн 92 коп. (а.с. 97-106). 19.02.2026 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача [PERSON] адвоката Сиволобова М.М. надійшли заперечення на додаткові пояснення позивача. Захист наполягає на відхиленні додаткових розрахунків КП "Дніпроводоканал", оскільки вони подані з порушенням норм ст. 49 ЦПК України після проведення першого судового засідання у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на те, що надані позивачем розрахунки охоплюють період, починаючи з квітня 2017 року, тоді як [PERSON] набув право власності на 1/2 частину квартири лише 11.10.2017 року. Таким чином, на думку відповідача, позивач безпідставно намагається покласти на нього відповідальність за борги, що виникли до моменту набуття ним права власності на нерухоме майно. Також відповідач вчергове наголосив, що не є фактичним споживачем послуг за вказаною адресою, оскільки не був допущений до квартири іншими співвласниками та мешканцями (сім`єю [PERSON] ), що підтверджується судовими рішеннями у справі № 206/3425/18 (а.с. 113-114). 27.02.2026 року через систему "Електронний суд" від представника Позивача надійшли додаткові пояснення, у яких КП "Дніпроводоканал" заперечує проти доводів захисту щодо порушення процесуальних норм. Позивач наголошує, що надання уточненого розрахунку заборгованості за період з 01.04.2017 по 30.06.2025 не є зміною предмета або підстав позову в розумінні ст. 49 ЦПК України, а є лише уточненням обсягу заборгованості в межах заявлених вимог. Щодо доводів [PERSON] про набуття права власності на частку квартири лише у жовтні 2017 року, Позивач зазначив, що розрахунок наданий суду саме для відома та з метою визначення періоду, що охоплюється строками позовної давності (з урахуванням їх зупинення через карантин та воєнний стан). Позивач наполягає, що заборгованість, яка утворилася з 01.04.2017 по 30.06.2025, підлягає стягненню у повному обсязі, оскільки на вказані правовідносини поширюється дія п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (а.с. 124-125). В судовому засіданні представники позивача наполягали на задоволенні позову в повному обсязі, однак, зазначили, що якщо суд дійде висновку про необхідність застосування позовної давності, просили врахувати наданий ними розрахунок з квітня 2017 по 30 червня 2025 року. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Сиволобов М.М. просив відмовити в позові з підстав викладених у відзиві. Крім цього просив не враховувати додаткові пояснення представника позивача, оскільки вони подані поза межами процесуального строку, також додав, що навіть якщо врахувати новий розрахунок позивачів, то слід зазначити, що його клієнт [PERSON] став власником квартири пізніше, ніж охоплений позивачем період заборгованості, тому він є не обґрунтований. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем їх реєстрації, в матеріалах справи є конверт з відміткою «повертається за закінченням терміну зберігання» (а.с. 46). Крім того суд завчасно (20.01.2026) повідомляв останніх шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідачів до суду (а.с. 33, 34, 73, 74). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] вважаються повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином. Заяв про розгляд справи за їх відсутності або відзивів на позовну заяву від вказаних відповідачів до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд визнав можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2025, справу передано на розгляд судді Гаркуші В.В. (а.с. 18) 03.11.2025 Ухвалою судді Самарського районного суду міста Дніпра відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 22). 13.11.2025 від представника відповідача адвоката Сиволобова М.М. надійшло клопотання про надання матеріалів справи на ознайомлення (а.с. 26-27). 17.11.2025 від представника позивача Бараненка Б.Є. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 40). 08.12.2025 від представника відповідача адвоката Сиволобова М.М. надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції (а.с. 50-51). 16.12.2025 від представника позивача Бараненка Б.Є. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 55). 19.12.2025 від представника відповідача адвоката Сиволобова М.М. надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції (а.с. 50-59). Ухвалою суду від 20.01.2026 клопотання представника відповідача адвоката Сиволобова М.М. про розгляд справи в режимі відеоконференції задоволено (а.с. 64). 28.01.2026 від представника відповідача адвоката Сиволобова М.М. надійшов відзив та клопотання про застосування строків давності (а.с. 35-36, 85-87). 18.02.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі (а.с. 97). 19.02.2026 від представника відповідача адвоката Сиволобова М.М. надійшли заперечення щодо додаткових пояснень (а.с.113-114). 27.02.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі (а.с. 124-125). Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25 липня 2025 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] співвласник, [PERSON] зареєстрований з 27.05.1999 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 17.12.2009 року, [PERSON] співвласник (а.с. 6). Судом встановлено, що КП «Дніпроводоканал» ДМР відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до первісного розрахунку Позивача заборгованість з вересня 2011 року по червень 2025 року складає 22419,42 грн, інфляційні збитки 2221,17 грн, 3 % річних 286,12 грн. (а.с. 10-11). Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] з квітня 2017 по червень 2025 року сума основної заборгованості відповідачів за спожиті послуги централізованого водопостачання та водовідведення становить 18 833,63 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами грошового зобов`язання, Позивачем на підставі статті 625 ЦК України нараховано інфляційні втрати у розмірі 2 221,17 грн. та 3% річних у розмірі 286,12 грн. Таке нарахування здійснено з липня 2018 по січень 2022 року. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, складає 21 340,92 (двадцять одна тисяча триста сорок) грн 92 коп. (а.с. 97-106). Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 11.10.2017, зареєстрованого в реєстрі № 1434, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Покинтелицею Д.В. [PERSON] набув право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 90). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року у справі № 206/3425/18, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням було відмовлено. Вказаним судовим рішенням встановлено, що у квартирі [ADDRESS] фактично проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 92-93). ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки суду Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, надати послугу, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. В силу ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Так, відповідно до Рішення Дніпропетровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» відкрито особовий рахунок, тобто між КП «Дніпроводоканал» та Відповідачами встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг. Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч в частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, яка у відповідності до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Щодо клопотання адвоката Сиволобова М.М., який діє в інтересах відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ч.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Дніпроводоканал» ДМР із позовною заявою є 10 листопада 2025 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови № 211 з наступними змінами). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 карантин був відмінений з 30.06.2023. Крім того, продовження строку позовної давності передбачено п.19 Перехідних положень ЦК України відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зупинення позовної давності було скасовано із набранням чинності Законом № 4434-IX від 14.05.2025, який набув чинності 04.09.2025. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 підсумувала, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Враховуючи наведене правове регулювання, а також дату звернення позивача до суду 10 листопада 2025 року, суд дійшов висновку, що при вирішенні спору підлягають врахуванню нарахування, здійснені починаючи з 12 березня 2017 року, оскільки вимоги за попередній період охоплюються спливом позовної давності. Судом встановлено, що після подання відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності позивачем подано уточнений розрахунок заборгованості за період з квітня 2017 року по 30 червня 2025 року. Представник відповідача заперечував проти прийняття зазначеного розрахунку, посилаючись на те, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а подання нових доказів після першого судового засідання не допускається в силу п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Суд не приймає зазначені заперечення з огляду на таке. Поданий позивачем розрахунок не змінює предмета та підстав позову, не містить нових вимог, а є лише уточненням раніше заявленого розрахунку заборгованості, здійсненим з урахуванням заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності. Такий розрахунок фактично є перерахунком вже заявленої до стягнення заборгованості, який подано з метою приведення позовних вимог у відповідність до правових наслідків застосування позовної давності. Крім того, уточнений розрахунок здійснений виключно на підставі тих самих первинних даних щодо нарахування плати за послуги, які вже містяться у матеріалах справи, а тому не змінює доказову базу спору. З огляду на викладене суд приймає уточнений розрахунок позивача та враховує його при визначенні розміру заборгованості, що підлягає стягненню з урахуванням застосування строку позовної давності. При цьому суд зазначає, що Позивачем надано розрахунок заборгованості з квітня 2017 року по 30.06.2025 року. Водночас, як встановлено матеріалами справи відповідач [PERSON] набув право власності на житло лише 11.10.2017. Враховуючи зазначене суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості щодо останнього з квітня 2017 по жовтень 2017 включно. Враховуючи, що за вказаний період позивачем нараховано відповідачам борг в сумі 657,6 грн, зазначена сума не враховується відповідачу [PERSON] і рахується лише за відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи питання про обсяг відповідальності кожного з відповідачів, суд зазначає, що позивачем надано розрахунок заборгованості за період з квітня 2017 року по 30.06.2025 року. Разом з тим, як встановлено матеріалами справи та підтверджується договором купівлі-продажу, відповідач [PERSON] набув право власності на 1/2 частку квартири лише 11.10.2017. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, з моменту виникнення права власності. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими доводи захисту про відсутність у [PERSON] обов`язку з оплати заборгованості, що виникла до моменту набуття ним права власності на спірне майно. Таким чином, нарахована позивачем за період з квітня 2017 року по жовтень 2017 року включно заборгованість у розмірі 657,60 грн не підлягає стягненню з [PERSON] та рахується як заборгованість лише відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Щодо вимог Позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 2 221,17 грн та 3% річних у сумі 286,12 грн, суд зазначає наступне. Наданий КП "Дніпроводоканал" розрахунок вказаних сум є нероздільним та здійснений на загальну суму заборгованості, яка, як встановлено судом, включає в себе період до набуття [PERSON] права власності на частку квартири. Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість нарахування основного боргу [PERSON] за період до 11.10.2017 року, розрахунок додаткових нарахувань (інфляційних та 3% річних), проведений Позивачем без врахування цієї обставини, є арифметично невірним та неналежним доказом. Суд не може приймати розрахунок, який базується на помилкових вихідних даних, а самостійне перерахування вказаних сум поза межами наданих Позивачем розрахунків призведе до порушення принципу змагальності сторін. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за необґрунтованістю Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення основної заборгованості за період з квітня 2017 року по червень 2025 року у загальному розмірі 18 833,63 грн. При розподілі цієї суми між відповідачами суд виходить з того, що сума боргу за період з квітня 2017 року по жовтень 2017 року включно у розмірі 657,60 грн. підлягає стягненню солідарно лише з [PERSON] та [PERSON] . Решта суми основного боргу в розмірі 18 176,03 грн. (18 833,63 - 657,60) підлягає стягненню солідарно з усіх трьох відповідачів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки вона виникла в період перебування квартири у їхній спільній власності та користуванні. З огляду на встановлену необґрунтованість розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, у задоволенні цих вимог слід відмовити повністю Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково на суму 18 833,63 грн, що становить 75,56% від ціни позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2287,84 грн у рівних частинах з кожного, що становить по 762,61 грн Щодо заяви представника відповідача [PERSON] про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат. Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні лише ордер та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Сиволобова М.М. Доказів на підтвердження обсягу виконаних робіт, їх вартості, а також документів, що підтверджують оплату цих послуг відповідачем, суду не надано. Враховуючи відсутність належних доказів, підстави для задоволення вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу відсутні.

Outcome: partial