Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

16 грудня 2025 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідача, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС". В позові зазначено, що 09 жовтня 2019 року між АТ "ОТП Банк" (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір №2026513451. 20 липня 2022 року АТ "ОТП Банк" та ТОВ "Цикл Фінанс" уклали Договір факторингу № 20/07/22, згідно умов якого первісний кредитор АТ "ОТП Банк" відступило на користь ТОВ "Цикл Фінанс" право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №2026513451 від 09 жовтня 2019 року. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою і становить 6245,98 грн. На підставі зазначеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "Цикл Фінанс" заборгованість за кредитним договором №2026513451 від 09 жовтня 2019 року, в розмірі 6245,98 грн. та стягнути з [PERSON] судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір, у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 3000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направляв (а.с.53,55,70). Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09 жовтня 2019 року між АТ "ОТП Банк" та відповідачем в письмовій формі було укладено кредитний договір №2026513451, за яким первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 10188,00 грн., з яких: 9798 грн. на придбання товару та 390,00 грн. на сплату додаткових послуг банку «СМС+Довідка», строком на 2 роки, тобто до 09 жовтня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, в розмірі 0,01% річних від фактичного залишку кредиту та щомісячною комісією за розрахункове обслуговування, в розмірі 305,64 грн. Вказаний договір підписано відповідачем особисто (а.с.16,17). Також відповідачем того ж дня було підписано анкету-заяву на кредит та паспорт споживчого кредиту, де сторонами детально визначено умови кредитування, зазначені в договорі (а.с.18-22). АТ "ОТП Банк" виконало зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши грошові кошти за товар згідно специфікації до кредитного договору від 09 жовтня 2019 року та видаткової накладної №ЧNІВЗ-0006, однак останній не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, грошові кошти та відсотки за їх користування не повернув, у зв`язку з чим йому нараховано заборгованість, в розмірі 6245,98 грн., яку за договором факторингу №20/07/22 від 20 липня 2022 року було передано ТОВ «Цикл Фінанс» (а.с.8,11,21-31). Згідно наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, відповідачу нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 10 жовтня 2019 року до 20 липня 2022 року, у розмірі 6245,98 грн., з яких: 3188,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1,58 грн. заборгованість за відсотками та 3056,40 грн. комісія за розрахункове обслуговування (а.с.71-78). Не дивлячись на вимогу позивача від 08 липня 2025 року суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує (а.с.36). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розрахувався за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 3188,00 грн. та заборгованості за відсотками, в розмірі 1,58 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про правомірність нарахування відповідачу заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту, в розмірі 3056,4 грн., то згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного 09 жовтня 2019 року, тобто після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Укладеним між сторонами кредитним договором встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення щомісячної плати за обслуговування кредиту (305,64 грн.) передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною кредитного договору від 09 жовтня 2019 року. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору, укладеного 09 жовтня 2019 року між відповідачем та АТ "ОТП Банк" щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. За такого нарахування відповідачу заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту, в розмірі 3056,40 грн., є безпідставним, а тому у її стягненні слід відмовити. Загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаним кредитним договором складає 3189,58 грн., з яких: 3188,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 1,58 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеним позовним вимогам витрати на оплату судового збору, в розмірі 1237,03 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 1531,98 грн. (а.с.9,12-15,35).

Outcome: partial