Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності частку, яка на момент смерті належала її бабусі [PERSON] у праві власності на квартиру, загальною площею 65,5 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування заявлених нею позовних вимог позивачка зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] (бабусі позивачки), [PERSON] (батьку позивачки), [PERSON] (мамі позивачки) та позивачці. Шлюб між її батьками розірваний 22.02.1994. ЇЇ батько помер [INFO] . [PERSON] 01.06.2016 уклала заповіт, згідно якого заповіла позивачці належну їй квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Позивачка звернулась до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі чого відкрито спадкову справу. Водночас, після спливу строку для отримання свідоцтва про право на спадщину, звернувшись до нотаріуса про видачу свідоцтва про на спадщину у видачі такого нотаріусом відмовлено із покликанням на те, що згідно відомостей спадкового реєстру з`ясовано, що наявний ще один заповіт, складений спадкодавцем 08.09.2017, тобто після оформлення заповіту на позивачку 01.06.2016. З огляду на те, що [PERSON] померла [INFO] , прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом, укладеним 08.09.2017 мало відбутись до 22.12.2021, однак згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на згадане спадкове майно квартиру [ADDRESS] ні за ким о даний час так і не зареєстроване. В той же час позивачка вказує, що постійно проживає за адресою проживання спадкодавця з 08.03.1998, відтак за відсутності інших спадкоємців претендує на спадкове майно, що залишилось після смерті бабусі [PERSON] на підставі заповіту від 01.06.2016. Просила позов задоволити. Ухвалою судді від 06.11.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачці розяснено які саме недоліки озову слід усунути, порядок та строки їх усунення. 15.11.2024, на виконання вимог ухвали від 06.11.2024 про залишення позовної заяви без руху, представником позивача адвокатом Кісілем Р.-В.В. подано до суду письмову заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 20.11.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.01.2025 задоволено клопотання представника позивача адвоката Кісіля Р.-В.В. про витребування доказів, постановлено витребувати у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В. належним чином завірену коію заповіту, посвідченого 08.09.2017 та зареєстрованого у реєстрі за № 61191861, заповідачем за яким є [PERSON] 23 квітня 2025 року ухвалами суду задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів, постановлено витребувати у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Синюк Світлани Вікторівни належним чином завірену копію спадкової справи № 42/2021, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , а також витребувати у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Давидчак Соломії Володимирівни належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , інформаційну довідку (витяг) зі Спадкового реєстру про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , та інформацію про те, чи видавалось гр. [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.09.2017, виданим померлою [INFO] [PERSON] на ім`я [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В суді представник позивача адвокат Кісіль Р.-В.В. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задоволити. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачкою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечила проти задоволення позову. Пояснила, що позивачка у справі є її донькою, а померла [PERSON] є її свекрухою, хоча шлюб з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , розірваний ще у 1994 році. Ще за життя [PERSON] у спірній квартирі [ADDRESS] , проживав [PERSON] , орендуючи кімнату у померлої. Вказала, що обізнана про існування складеного [PERSON] заповіту на [PERSON] , але вказує, що він лише квартирант, чужа для їхньої сім`ї людина. Складений [PERSON] на користь [PERSON] заповіт ніхто не оскаржував, судових спорів з приводу визнання недійсним такого заповіту, наскільки їй відомо, немає. [PERSON] і станом на зараз проживає у спірній квартирі, покликаючись на наявне в нього право власності на неї. Відповідачі у справі: Львівська міська рада та [PERSON] належним чином повідомлені судом про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явились, при цьому уповноважений представник Львівської міської ради Попович Я.М. 10.02.2026 за допомогою підсистеми «Електронний Суд» подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд вказаної справи проводити за його відсутності, оскільки як вбачається із матеріалів справи позивачка належить до п`ятої черги спадкоємців майна після смерті померлої [PERSON] , спір виник не з вини Львівської міської ради та при цьому інтереси Львівської міської ради також не порушуються у межах вказаного спору. Відповідач [PERSON] , який про дату, час і місце судового розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, зокрема як і шляхом надсилання судових повісток рекомендованою поштовою кореспонденцією за адресою проживання останнього, так і шляхом поміщення оголошення про його виклик у судові засідання на офіційному сайті «Судова влада України», на виклики суду жодного разу не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. У визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, правом подати такий не скористався, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомив, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду також не поступала. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали спадкової справи № 42/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, приходить до такого висновку. Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріалами справи, а саме згідно із свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Виданого 29 червня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) встанволено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 02 грудня 2002 року Відділом приватизації державного житлового фонду, згідно із розпорядженням від 02 грудня 2002 року, померлій [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] праві приватної, спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . Як встановлено із свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 22 травня 1996 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22 лютого 1994 року. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] (згідно із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 04.04.2015, після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 10.10.1991 відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів. У відповідності до свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського юстиції 19.02.2016, [PERSON] помер [INFO] . Згідно із заповіту від 01.06.2016, зареєстрованого у реєстрі за № 458 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла своїй внучці гр. [PERSON] , [INFO] . Із матеріалів спадкової справи № 42/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В., зокрема відомостями довідки № 3043, виданої ЛКП «Сигнівка», встановлено, що за місцем реєстрації померлої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час її смерті була та є зареєстрована за вказаною адресою [PERSON] . 07 жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . При цьому, як вбачається із змісту поданої [PERSON] нотаріусу заяви, остання вказувала про те, що їй відомо про зміст заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Давидчак С.В. 08.09.2017 за реєстровим номером № 905, відповідно до якого померла належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Так, згідно витягу зі Спадкового реєстру вбачається наявність двох чинних заповітів, оформлених спадкодавцем [PERSON] : зареєстрований у спадковому реєстрі за № 59041888 від 01.06.2016 № 458, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В., та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 61191861 від 08.09.2017 № 905, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В. Як встановлено із заповіту, зареєстрованого у реєстрі за № 905, посвідченого 08.09.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В., [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла гр. [PERSON] , [INFO] , належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За матеріалами спадкової справи № 42/2021 до майна померлої [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , а саме: квартири [ADDRESS] , вказуючи, що спадкоємців до обов`язкової частки у спадщині немає. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами статті 1218 цього ж Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1233 ЦК України). При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України). Положеннями ст. 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом (ст. 1236, 1245 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст. 1268, 1269 ЦК України). За змістом ст. 1270, 1296 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] просить визнати право власності у порядку спадкування за законом на частку у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що належала на час смерті померлій [PERSON] , покликаючись на пропуск спадкоємцем за заповітом [PERSON] строку на отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, неормлення права власнсоті на спадкове майно. Відповідно до частин 1-3 статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] із дотриманням вимог ст. 1270 ЦК України, протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавиці [PERSON] - 16.08.2021 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. із заявою про прийняття спадщини після її смерті за заповітом та інформація про відмову ним надалі від спадщини за заповітом відсутня. Складений [PERSON] 08.09.2017 заповіт щодо розпорядження належним їй майном квартирою [ADDRESS] на користь [PERSON] чинний, в момент його оформлення спадкодавицею у розумінні ст. 1254 ЦК України скасував попередній заповіт, зареєстрований за № 458 від 01.06.2016 і оформлений на ім`я позивачки, будь-які відомості про визнання заповіту, складеного спадкодавцем пізніше на ім`я [PERSON] недійсним, зокрема у судовому порядку, на час розгляду цієї справи, в суду відсутні. В той же час відсутність у спадкоємця за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину, всупереч покликанням позивачки, не може слугувати підставою для автоматичного переходу права спадкування до спадкоємця за законом. Позивачкою не наведено обставин наявності в неї права на обов`язкову частку у спадщині у відповідності до ст. 1241 ЦК України, чи факту неохоплення заповітом, скаледного на імя [PERSON] , усієї спадщини після смерті [PERSON] , водночас за положенням ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, тобто у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові № 463/6829/21 від 22 березня 2023 року, на такі ж обставини звернуто увагу Верховним Судом і у постанові № 609/1231/19 від 18.02.2021. У постанові № 725/3352/23 від 06.05.2024 Верховний Суд також вказує, що відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). А у своїй постанові від 27 вересня 2022 року у справі № 199/315/21 Верховний Суд зазначив, що цивільним законодавством України не встановлено конкретного кінцевого строку для звернення спадкоємця, який прийняв спадщину, з заявою що видачу свідоцтва про право на спадщину. Із системного аналізу наведеного вбачається, що неотримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на майно, якщо спадщина була прийнята ним вчасно, лише унеможливлює розпорядження таким спадковим майном. Відповідно до положення ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи наявні матеріали справи та встановлені в ході судового розгляду обставини, беручи до уваги засади змагальності сторін у справі та те, що за принципами цивільного процесу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до переконання про відсутність підстав, передбачених законом для задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed