Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 30 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії №442202734 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 2 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту до 6 000,00 грн. Первісний кредитодавець свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Загальна сума заборгованості відповідача за договором кредитної лінії №442202734 від 30.12.2023 становить 24 469,20 грн, яка складається з: 6 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 18 469,20 грн заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом. 28.11.2018, 19.12.2024, 15.07.2025 було укладено Договори факторингу №28/1118-01, №19/1224-01, №15/07/25-Е, на підставі яких позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №442202734 від 30.12.2023 на загальну суму 24 469,20 грн. У зв`язку з наведеним, оскільки відповідач своїх зобов`язань щодо сплати кредитних коштів не виконує, позивач просить стягнути відповідача заборгованість за договором кредитної лінії №442202734 від 30.12.2023 на суму 24 469,20 грн, а також стягнути судові витрати по справі. Ухвалою від 02 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідач у визначений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому частково визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього суми тіла кредиту у розмірі 6 000,00 грн, у решті вимог просить відмовити, включно із витратами за надання правничої допомоги. Посилається на те, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, тому відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. До відзиву надав копію довідки №395/585 від 05.09.2025, виданої начальником відділу персоналу та стройового штабу Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова підполковником [PERSON] , з якої вбачається, що сержант [PERSON] перебуває на військовій службі (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів у Житомирському військовому інституті імені С.П.Корольова з 26.08.2022 орієнтовно по червень 2026 року згідно з наказом начальника ЖВІ від 26.08.2022 №313 (а.с.93); копію військового квитка серії [NUMBER] , виданого 12.09.2022 (а.с.88-92). У поданій відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором кредитної лінії №442202734 від 30.12.2023 на суму 6 000,00 грн та 2 662,40 грн судового збору. Щодо витрат за надання правничої допомоги зазначив, що понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги в сумі 7 000,00 грн обгрунтовані належними доказами, долученими до матеріалів справи, тому відсутні підстави для відмови у їх задоволенні. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у якому вказав, що, на його думку, розмір витрат за надання правничої допомоги є необгрунтованим та неспівмірним до ціни позову, просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення з нього 7 000,00 грн витрат за надання правничої допомоги. Також зазначив, що позивач просить стягнути з нього 2 662,40 грн сплаченого судового збору, виходячи із ціни позову 24 469,20 грн. Оскільки позивачем зменшено ціну позову до 6 000,00 грн, тому судовий збір має бути пропорційним до заявлених вимог. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи, зміст відповідних спірних правовідносин та застосовує до них такі норми права. Судом встановлено, що 30 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії №442202734, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с.24-33). Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на таких умовах: сума кредиту (перший транш) 2 000,00 грн (п.2.3 договору); кредитна лінія надається строком на 30 днів (п.7.2 договору); процентна ставка за користування кредитом 318,52% річних (п.8.8 договору). Із заявки на отримання грошових коштів в кредит від 30.12.2023 вбачається, що відповідачем надано позичальнику персональні дані та номер картки 5355-28ХХ-ХХХХ-9892 (а.с.14). На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за кредитним договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, позивач надав суду копії платіжних доручень від 30.12.2023, 01.01.2024 (а.с.12-14). Згідно з довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 28.06.2025, АТ «ПУМБ» від 11.02.2026, на карту відповідача були перераховані кошти на загальну суму 6000,00 грн (а.с. 20, 21, 160). 28.11.2018, 19.12.2024, 15.07.2025 було укладено Договори факторингу №28/1118-01, №19/1224-01, №15/07/25-Е, на підставі яких позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №442202734 від 30.12.2023 (а.с.45-69). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 15.07.2025 до договору факторингу №15/07/25-Е, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором кредитної лінії №442202734 від 30.12.2023 на загальну суму 24 469,20 грн (а.с.43-44). З розрахунків заборгованості за договором №442202734 від 30.12.2023 та виписки з особового рахунку вбачається, що станом на 26.12.2025 заборгованість відповідача[PERSON] становить 24 469,20 грн, яка складається з: 6 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 18 469,20 грн заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом (а.с.39, 40, 41). Наданий позивачем розрахунок заборгованості не був спростований відповідачем в установленому законом порядку, а тому вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належні та допустимі докази. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд також виходить з наступного. Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до змісту ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З урахуванням усього вищенаведеного, а також того, що відповідачу було відомо про необхідність виконання взятих на себе зобов`язань за договором кредитної лінії №442202734 від 30 грудня 2023 року, однак останній їх належним чином не виконав, обставини зазначені у позові не спростував, не надав доказів на підтвердження відсутності заборгованості або її погашення, суд вважає, що позов ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягає задоволенню. Положеннями ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин 4-6 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень позивач надав: договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01, додаткову угоду про надання правничої допомоги №25771001359, акт прийому-передачі наданих послуг (а.с.35, 36, 37-38). Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити повністю у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн, зазначивши про неспівмірність цих витрат наданим позивачу адвокатом послугам, необґрунтованість та непідтвердженість таких витрат належними доказами. Суд враховує складність справи, час витрачений представником позивача для підготовки та подання позову та виходячи із принципів реальності, необхідності та розумності витрат, дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2 000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просив зменшити суму судового збору, яка підлягає до стягнення, до суми, пропорційної до заявлених вимог - 6 000,00 грн. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, виходячи із ціни позову 6 000,00 грн, а також те, що змінені позовні вимоги на суму 6 000,00 грн задоволено повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн (а.с.9).

Outcome: approved