Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

17 вересня 2025 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області із позовом до Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ,який помер [INFO] , що складається із 1/4 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться по [ADDRESS] , та земельної ділянки з кадастровим номером 0521210100:06:001:0431, площею 0,25га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В обґрунтування позову вказано, що [INFO] помер його батько [PERSON] . На день смерті батька залишилось спадкове майно, що складається із 1/4 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться по [ADDRESS] , та земельної ділянки з кадастровим номером 0521210100:06:001:0431, площею 0,25га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказує, що згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок № [NUMBER] , виданого 11 березня 1999 року Виконавчим комітетом Іллінецької міської Ради на підставі рішення Іллінецької міської Ради №27 від 25 лютого 1999 року, зареєстрованого Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 11 березня 1999 року, житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батька він є спадкоємцем за законом. У встановлений чинним законодавством термін він звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. Проте позбавлений можливості оформити спадкові права на частку вищевказаного житлового будинку із відповідною часткою господарських будівель та земельну ділянку, які належали спадкодавцеві, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, а також неможливості видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки неможливо встановити яка частка в праві власності на житловий будинок належала померлому. На підставі викладеного позивач змушений звернутися до суду, так як він не може реалізувати своє право на спадкування частки вищевказаних житлового будинку та земельної ділянки. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Вказаною ухвалою у Вінницькій районній державній нотаріальній конторі Вінницької області витребувано належним чином завірену копію спадкової справи №53252011 (номер у нотаріуса 116/20122), заведеної 16.08.2012 року Іллінецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області (прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ). Крім того, з Державного нотаріального архіву Вінницької області витребувано належним чином завірену копію спадкової справи №68/2020, заведеної 09.09.2020 року Іллінецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області (прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ). Ухвалою суду від 01 грудня 2026 року замінено неналежного відповідача Іллінецьку міську раду Вінницького району Вінницької області на належних відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , відкладено підготовче засідання. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні на 06 березня 2026 року. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Діденко Н.П., у судове засідання не з`явилися. В поданій до суду заяві позивач позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. В поданій до суду заяві позовні вимоги [PERSON] визнала і вказала. що не заперечує щодо їх задоволення, просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] , належним чином і своєчасно повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заперечень проти позову не подав. З врахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд проводить розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із доводами сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши у відповідності з нормами законодавства обставини, на яких вони ґрунтуються, з`ясувавши на їх основі правовідносини, що виникли, проаналізувавши законодавчі акти, які їх регулюють, суд встановив наступне та дійшов таких висновків. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок № [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Іллінецької міської Ради народних депутатів Вінницької області на підставі рішення Іллінецької міської Ради Вінницької області №27 від 25 лютого 1999 року, житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Даний житловий будинок зареєстрований Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та записаний 11 березня 1999 року в реєстрову книгу №1 за реєстровим №173. У вказаному вище свідоцтві відсутні відомості про визначення частки кожному із власників. Крім того, встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належали земельна ділянка з кадастровим номером 0521210100:06:001:0431, площею 0,25га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельна ділянка з кадастровим номером 0521210100:06:001:0430, площею 0,12га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Вказані обставина підтверджується даними Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 316557163, сформованого 01.12.2022 року Управлінням економічного розвитку та інвестицій Іллінецької міської ради Вінницької області, та даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта №436619630, сформованої 23.07.2025 року державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницького районного нотаріального кругу Гречко Ж.Б. Відповідно до даних Витягу та Інформаційної довідки державну реєстрацію права власності проведено 29.11.2022 року (номер запису про право власності 48584215 -для земельної ділянки з кадастровим номером 0521210100:06:001:0431, та номер запису про право власності 48584367 -для земельної ділянки з кадастровим номером 0521210100:06:001:0430) на підставі: рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на умовах власності рішення Іллінецької міської ради Вінницької області №807 (29 сесія 8 скликання) від 18.08.2022 року; рішення органу місцевого самоврядування про внесення змін та уточнень до рішень попередніх сесій з розгляду земельних питань - рішення Іллінецької міської ради Вінницької області №804 (29 сесія 8 скликання) від 18.08.2022 року; рішення орану місцевого самоврядування про розгляд заяв громадян з питань землекористування - рішення Іллінецької міської Ради народних депутатів Вінницької області 9 сесії 22 скликання від 17.12.1996 року. Відповідно до даних згаданої Інформаційної довідки [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується даними Свідоцтва про його смерть, серії [NUMBER] , виданого 14 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області. Згідно даних оглянутої копії спадкової справи №53252011 (номер у нотаріуса 116/20122), заведеної 16.08.2012 року Іллінецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області (прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ), наданої Вінницькою районною державною нотаріальною конторою Вінницької області на вимогу суду, після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняв син спадкодавця [PERSON] , позивач по справі, який оформив спадкові права на частину спадкового майна. Інший спадкоємець [PERSON] , його син [PERSON] , відмовився від прийняття спадщини, що залишилася після його смерті, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою. Поряд з цим, судом встановлено, що [PERSON] ,один із співвласників згаданого житлового будинку, померла [INFO] , що підтверджується даними Свідоцтва про її смерть, серії [NUMBER] , виданого 11 березня 2020 року Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Згідно даних копії спадкової справи, після її смерті спадщину прийняла дочка спадкодавця [PERSON] . Після смерті [PERSON] прийняла спадщину дочка [PERSON] , відповідачка по справі, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та оформивши права на спадкове майно, що вбачається із даних оглянутої копії спадкової справи №68/2020, заведеної 09.09.2020 року Іллінецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області (прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ), наданої Державним нотаріальним архівом Вінницької області на вимогу суду. Спадкоємці [PERSON] , її діти [PERSON] , позивач по справі, та [PERSON] , відповідач по справі, відмовилися від прийняття спадщини, що залишилася після її смерті, звернувшись до нотаріуса із відповідними заявами. Незважаючи на прийняття спадщини позивач не може оформити право на спадщину на частину житлового будинку та земельну ділянку, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власносні (без визначення часток кожного співвласника) Вказане підтверджується даними Постанови державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Гречко Ж.Б. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1243/02-31 від 23.07.2025 року, згідно якої відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що розташовані по [ADDRESS] , та на земельну ділянки з кадастровим номером 0521210100:06:001:0431, площею 0,25га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в зв`язку із тим, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, а також в зв`язку із неможливістю видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. Таким чином, позивач бажає оформити спадщину після смерті свого батька та не має можливості реалізувати свої права, у зв`язку із відсутністю інформації у нотаріуса про розмір частки спадкодавця у житловому будинку, а також в зв`язку із тим, що до складу спадкового майна входить лише частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, а земельна ділянка, на якій він знаходиться, входить до складу спадкового майна ціла і повинна спадкуватися одним спадкоємцем за законом. Наведене стало підставою для звернення до суду. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При вирішенні справи про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування у зв`язку з неможливістю оформлення права на спадщини в установленому главою 89 ЦК порядку, необхідно застосовувати положення законодавства про спадкування, а також щодо регулювання права власності громадян на жилий будинок. Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до частини 2 статті 332 ЦК України, право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Встановлено, що право власності [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , як власника, припинилося на підставі п. 11 ч.1 ст.346 ЦК України у зв`язку із його смертю. Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця), яке здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 даного Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому до позивачів, як до спадкоємців, який прийняли спадщину, відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу перейшли всі права власника майна, проте із за відсутності на житловий будинок правовстановлюючих документів, оформити право власності на вказане майно у позасудовому порядку неможливо. Згідно ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, тому у суду є всі підстави для розгляду вказаного позову та достатньо доказів вважати, що частина житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться по [ADDRESS] , та земельна ділянка з кадастровим номером 0521210100:06:001:0431, повинні належати позивачу як спадкоємцю за законом [PERSON] з наступних підстав. Позивач довів факт смерті спадкодавця, склад спадкового майна, своє право на спадкування за законом, факт прийняття ними спадщини. У пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22.09.2021 по справі № 227/3750/19 (провадження № 61-16069св20) висловив наступну правову позицію у подібних правовідносинах: «Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку». Згідно ст.112 ЦК УРСР (у редакції станом на момент набуття права власності на житловий будинок) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права. Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що оскільки розмір часток у спільній сумісній власності на житловий будинок між співвласниками встановлено не було, то їхні частки є рівними і становлять 1/4 частки кожного, а оскільки один із співвласників помер, тому визначити іншу домовленість між співвласниками неможливо. Таким чином, встановивши, що спірний житловий будинок був у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , частки яких у спільній сумісній власності становлять по 1/4 частки кожному, а [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] , тому суд вважає, що позивач у порядку спадкування має право на 1/4 частки згаданого житлового будинку, що належала спадкодавцю [PERSON] . Щодо позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку суд зазначає наступне. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до п. 1 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15/92 «Про приватизацію земельних ділянок» було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Статтею шостою цього ж Декрету було зупинено дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Однак дія цих статей Земельного кодексу (в редакції 1992 року) зупинялася лише для громадян України при передачі їм безоплатно у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених цим Кодексом. Отже, якщо у громадянина була у користуванні земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва і рішенням місцевої ради така земельна ділянка була передана йому у приватну власність, то з дня прийняття цього рішення радою у такого громадянина вже по-суті виникло право власності на земельну ділянку. І якщо такий громадянин помер, не отримавши державного акта на право власності на земельну ділянку, його спадкоємці мають право виготовити вже на себе державний акт, а з 27.06.2015 року (внесення змін до ЗК України згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» № 497-VIII від 02.06.2015) провести реєстрацію права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Судом встановлено, що реєстрація права власності громадянина [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0521210100:06:001:0431 здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка затверджена рішенням Іллінецької міської ради Вінницької області №807 (29 сесія 8 скликання) від 18.08.2022 року. Підставою для реєстрації права власності на дану земельну ділянку [PERSON] відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" стало рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельної ділянки, прийняте органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" - рішення Іллінецької міської Ради народних депутатів Вінницької області 9 сесії 22 скликання від 17.12.1996 року. Так, встановлено, що відповідно до досліджених даних Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 316557163, сформованого 01.12.2022 року Управлінням економічного розвитку та інвестицій Іллінецької міської ради Вінницької області, та даних протоколу Іллінецької міської Ради народних депутатів Вінницької області 9 сесії 22 скликання від 17.12.1996 року, згідно якого, за результатами розгляду питання про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" міська рада вирішила передати у приватні власність громадянам земельні ділянки, які їм були надані, зокрема [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,37га., для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлового будинку, розташовану по [ADDRESS] . Тобто, рішенням місцевої влади, яке було прийнято до 01.01.2002 року (набрання чинності ЗК України), земельну ділянку передано у власність [PERSON] . [PERSON] не отримав державного акта на право власності на цю земельну ділянку і помер [INFO] . Спадкоємець [PERSON] - його син [PERSON] , позивач по справі, прийнявши спадщину після смерті батька, в тому числі і на земельну ділянку з кадастровим номером 0521210100:06:001:0430, площею 0,12га., яка передана [PERSON] у приватну власність згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" на підставі рішення органу місцевої ради - Іллінецької міської Ради народних депутатів Вінницької області 9 сесії 22 скликання від 17.12.1996 року, що підтверджується даними оглянутої копії спадкової справи, зокрема даними Свідоцтва про право на спадщину за законом,виданого 23.07.2025 року державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Гречко Ж.Б., реєстровий №2-705, позбавлений можливості оформити своє право на земельну ділянку з кадастровим номером 0521210100:06:001:0431. Іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивача немає. При таких обставинах позов [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом було сплачено 1329,70 грн. судового збору, при цьому, він просить суд залишити судові витрати за ним, тому суд дійшов висновку про залишення судових витрат за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: approved