Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

24 листопада 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд». В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що 18.04.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1510843959681. Відповідно до умов договору відповідач отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 7500,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі від 355,41% до 361,35% (0,693% в день перші 20 днів, 0,99% в день з 21 дня по дату повернення) річних від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить від 2159,63% до 2670,76%. Згідно п. 1.3 Договору кредит надано строком на 120 днів з 18.04.2025 року по 16.08.2025 року. Відповідно до умов до п. 1.3.1. Договору відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до Графіку, що є додатком до кредитного договору. Відповідач звернувся з заявкою на отримання кредиту 18.04.2025 о 15:12:39, а в 15:44:06 18.04.2025 ним був підписаний кредитний договір шляхом введення в особистому кабінеті OTP паролю «F6H8V9». 18.04.2025 о 15:46:32 Відповідач отримав 24.11.2025 5 кошти на свій картковий рахунок в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", м. Київ (маска картки [NUMBER] ). Перерахування кредитних коштів на банківські картки клієнтів ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» здійснює ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» відповідно до договору №М1805/1 від 18.05.2023 року про надання послуг з приймання та переказу платежів. Таким чином ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» свої зобов`язання за даним Договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, переказ коштів здійснено 18.04.2025 року, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», а також довідкою про ідентифікацію. Станом на 20.11.2025 року загальна сума заборгованості по кредиту за Договором № 1510843959681 від 18.04.2025 становить 28440,00 грн, яка складається: заборгованість за кредитом 7 500,00 грн; заборгованість за відсотками 5 940,00 грн; штраф 15 000,00 грн. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ». Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 28440,00 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 10600,00 грн. 21 січня 2026 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому відповідач [PERSON] , кредитний договір № 1510843959681 від 18.04.2025 з ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» в електронному вигляді не укладав та не підписував, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримував. Матеріали справи містять копію договору № 1510843959681 від 18.04.2025, де позивачем зазначено, що його підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів. Наступним немалозначним фактом є те, що в укладеному договорі вказано, що з боку позикодавця він та паспорт споживчого кредиту підписаний за допомогою ЕЦП (КЕП), проте перевіркою зазначеного файлу через систему Центрального засвідчувального органу встановлено відсутність електронних підписів взагалі. Тож кредитний договір № 1510843959681 від 18.04.2025 та додатки до нього не узгоджені сторонами взагалі. На цей час відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу від ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» за кредитним договором № 1510843959681 від 18.04.2025 та отримання саме відповідачем вищезазначених коштів. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то саме на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту (встановлення кредитного ліміту) та його розміру, а також докази, коли виникла заборгованість за Договором та в якому розмірі. Крім того матеріали справи не містять також і доказів фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Розрахунки заборгованості за договором, копію якого додано до позовної заяви є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Розрахунки заборгованості, наданні Позивачем, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості. Також, поставив під сумнів відповідність поданих паперових копій електронних доказів, які долучені до позовної заяви. Посилаючись на викладене, представник відповідача, просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у відсутність представника позивача та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце та час його проведення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 18.04.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1510843959681. Відповідно до умов договору відповідач отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 7500,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі від 355,41% до 361,35% (0,693% в день перші 20 днів, 0,99% в день з 21 дня по дату повернення) річних від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить від 2159,63% до 2670,76%. Згідно п. 1.3 Договору кредит надано строком на 120 днів з 18.04.2025 року по 16.08.2025 року. Відповідно до умов до п. 1.3.1. Договору відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до Графіку, що є додатком до кредитного договору (а.с.6-14). У договорі, у графі підпис споживача міститься відмітка про підпис договору [PERSON] підписом F6H8V9. 18.04.2025 [PERSON] було підписано Паспорт кредиту до Договору № 1510843959681, у якому викладено істотні умови, які за своїм змістом є аналогічними викладеними у кредитному договорі (а.с.16-17). У паспорті, у графі підпис споживача міститься відмітка про підпис паспорту [PERSON] підписом [NUMBER] . 18 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» укладено Договір №М1805/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» доручає здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням реєстру виплат на користь отримувачів (а.с.20-23). Згідно повідомлення ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», що на підставі договору з ТОВ «ВІВА КАПІТАЛ» №М1805/1 від 18.05.2023, були перераховані кредитні кошти у сумі 7500,00 грн, номер транзакції:159262820, дата прийняття: 18.04.2025 15:46, номер карти: [NUMBER] , статус: успіх (а.с.18). Відповідно довідки про ідентифікацію ТОВ ФК «ВІВА КАПІТАЛ», підтверджує, що клієнту [PERSON] , з яким укладено кредитний договір № 1510843959681 від 18.04.2025 у ТОВ ФК «ВІВА КАПІТАЛ», були перераховані кредитні кошти у сумі 7500,00 грн наступною транзакцією: 159262820, дата та час проведення транзакції: 18.04.2025 15:46:32, номер карти: [NUMBER] , банк: АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.19). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. У частинах першій та другій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, «що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). «Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу» (постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21). У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 викладено висновок: «Наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений з дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України.». У постанові Верховного Суду 04 лютого 2026 року (справа № 758/14925/23, провадження № 61-4523св25, верховний суд вважав, що «суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, яке впливає на правильність вирішення спору, оскільки всі висновки у справі ґрунтуються на підставі дослідження копій доказів, які, на думку позивача, доводять факт укладення кредитного договору між сторонами та фактичного перерахування коштів відповідачу, яка ставила під сумнів надані позивачем докази, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді. Жоден із судів не виконав вимог статті 95 ЦПК України та не витребував у заявника оригіналів електронних доказів, незважаючи на клопотання відповідача. І це є порушенням принципу змагальності сторін». Так, згідно із частиною першою статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Згідно із ч. 3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Ухвалою суду від 02 лютого 2026 року, судом за клопотанням представника відповідача було витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» оригінали документів, а саме: Кредитний договір № 1510843959681 від 18.04.2025 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] ; паспорт споживчого кредиту від 18.04.2025 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» та [PERSON] ; довідку про підтвердження перерахування коштів від ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім»; Договір № М1805/1 від 18.05.2023, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів. На виконання ухвали суду представником позивача 25.02.2026 року, повторно подано суду паперові копії зокрема кредитного договору, паспорту споживчого кредиту. За таких обставин, суд констатує, що представником позивача не надано суду оригінали електронних доказів. Враховуючи те, що представник відповідача ставить під сумнів відповідність поданих копій (паперових копій) оригіналу, суд у відповідності до ч. 5 ст. 100 ЦПК України, не бере до уваги як доказ існування між позивачем та відповідачем договірних відносин паперові копії Договору про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1510843959681 та Паспорту кредиту до Договору № 1510843959681. Окрім того, суд зауважує, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечувався факт перерахування грошових коштів за кредитним договором відповідачу. Натомість, представник позивачазазначаючи, що відповідач отримав 24.11.2025 кошти на свій картковий рахунок в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", клопотання про витребування доказів на підтвердження належності відповідачу картки [NUMBER] та на підтвердження зарахування на неї грошових коштів у розмірі встановленому кредитним договором не надав. Приймаючи до уваги те, що представник позивача не надав суду належні докази, які доводять факт укладення кредитного договору між сторонами та фактичного перерахування коштів відповідачу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed