Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 01.04.1986 по 28.07.1986 працювала в колгоспі ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської області. Записи про її трудову діяльність за вказаний період (прийняття в члени колгоспу, прийняття та звільнення з роботи) були внесені до її трудової книжки серії [NUMBER] від 07.04.1986. При призначенні їй пенсії ГОЛОВНИМ УПРАВЛІННЯМ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ не було зараховано до загального трудового стажу період роботи з 01.04.1986 по 28.07.1986 в колгоспі ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської області. Для зарахування зазначеного періоду трудового стажу заявником до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ було надано архівну довідку №287/04-03 від 15.06.2018, видану ТРУДОВИМ АРХІВОМ КАНІВСЬКОГО РАЙОНУ КАНІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ. У травні 2025 року заявник звернулася із заявою до ЗОЛОТОНІСЬКОГО ВІДДІЛУ ОБСЛУГОВУВАННЯ ГРОМАДЯН ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ з проханням зарахувати до її загального трудового стажу період роботи з 01.04.1986 по 28.07.1986 в колгоспі ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської області, додавши до заяви копію архівної довідки №287/04-03 від 15.06.2018, виданої ТРУДОВИМ АРХІВОМ КАНІВСЬКОГО РАЙОНУ КАНІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ. Проте при перевірці поданих документів заявнику було відмовлено у зарахуванні до трудового стажу періоду роботи з 01.04.1986 по 28.07.1986 в колгоспі ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської області на підставі довідки №287/04-03 від 15.06.2018, виданої ТРУДОВИМ АРХІВОМ КАНІВСЬКОГО РАЙОНУ КАНІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ, оскільки у наданій довідці її прізвище зазначено як « [PERSON] », тоді як у документах електронної пенсійної справи, які підтверджують її особу, зазначено « [PERSON] », у зв`язку з чим законодавчі підстави для зарахування цього періоду роботи до страхового стажу для обчислення пенсії у ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ відсутні. Враховуючи викладене, заявник просить встановити факт належності [PERSON] архівної довідки №287/04-03 від 15.06.2018, виданої ТРУДОВИМ АРХІВОМ КАНІВСЬКОГО РАЙОНУ КАНІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2025 відкрито провадження за правилами окремого провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ у судове засідання не з`явилася. Подала до суду письмові заперечення, у яких просила відмовити у задоволені заявлених вимог та розглянути справу без участі представника. Свої вимоги мотивує тим, що підставою звернення заявника слугував факт невірного зазначення її ім`я у довідці. Вказана розбіжність у невірному написанні ім`я заявника стала відмовою у зарахуванні страхового стажу. Вважає, що заява необґрунтована та безпідставна. Ініційоване питання про встановлення факту, що має юридичне значення, шляхом визнання належності заявникові архівної довідки, як правовстановлюючого документу, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки пов`язане із доведенням наявності у заявника підстави для визнання у неї страхового стажу, не пов`язане із будь-якими цивільними правами та обов`язками, виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані із публічно-правовими відносинами заявника із державою, а отже не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Архівні довідки є документом архівної установи, оформленими відповідно до законодавства, що містить інформацію про предмет запиту на підставі архівних документів із зазначенням їх пошукових даних, тобто архівні довідки не є правовстановлюючими документами, а тому такий факт не може бути встановлений на підставі пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України. Зазначила, що встановити факт належності архівної довідки на підтвердження тих чи інших можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції, у зв`язку із оскарженням суб`єкта владних повноважень про відмову у призначенні пенсії за віком. У адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а передумовою задоволення адміністративного позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.11.1987 між [PERSON] та [PERSON] 21.11.1987 зареєструвано шлюб. Після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.12.1975 [PERSON] народилася [INFO] . Її матір`ю є [PERSON] , батьком [PERSON] . Дані зазначені в свідоцтві переведені з грузинської та російської мови на українську мову. Згідно архівної довідки №287/04-03 від 15.06.2018, виданої ТРУДОВИМ АРХІВОМ КАНІВСЬКОГО РАЙОНУ КАНІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ, вбачається, що [PERSON] у період з квітня 1986 року по червень 1986 року працювала та числилася в колгоспі ім. Кірова (КСП ім. Кірова- 13.05.1993, СТОВ «Агрофірма Мир-СЕМ і К» - 22.02.2000) с. Мартинівка Канівського району Черкаської області. Відповідно до трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] від 07.04.1986 вбачається, що вона була заведена на ім`я заявника, яке записано російською мовою « [PERSON] ». Згодом її ім`я було змінено на « [PERSON] ». Із записів вищезазначеної трудової книжки колгоспника, вбачається, що 01.04.1986 заявника прийнято в члени колгоспу ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської області та прийнято на роботу ветеринарним фельдшером. 28 липня 1986 року її було звільнено. Дані записи про період роботи в колгоспі ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської області співпадають з періодом роботи в цьому колгоспі, який зазначений у архівній довідці №287/04-03 від 15.06.2018. Згідно відповіді ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ на звернення [PERSON] від 21.05.2025 щодо зарахування до трудового стажу періоду роботи в колгоспі з 01.04.1986 до 28.07.1986 вбачається, що при перевірці поданих документів заявнику було відмовлено в зарахуванні до трудового стажу періоду роботи з 01.04.1986 по 28.07.1986 в колгоспі ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської області на підставі довідки №287/04-03 від 15.06.2018, виданої ТРУДОВИМ АРХІВОМ КАНІВСЬКОГО РАЙОНУ КАНІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ, оскільки у наданій довідці її прізвище зазначено як « [PERSON] », тоді як у документах електронної пенсійної справи, які підтверджують її особу, зазначено «МАТУРЕЛІ», у зв`язку з чим законодавчі підстави для зарахування цього періоду роботи до страхового стажу для обчислення пенсії у ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ відсутні. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:1) наказного провадження;2) позовного провадження (загального або спрощеного);3) окремого провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадженняце вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України. Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє. Тобто, у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України. Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2024 року у справі № 522/7723/23. Також у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 733/324/21 та від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 вказано, що заява про встановлення факту належності документів, серед іншого, трудової книжки та довідок про уточнення стажу роботи, в яких по-батькові заявника вказано неправильно, за загальним правилом можуть бути предметом розгляду суду у порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до роз`яснення п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Також, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Досліджені судом письмові докази не дають підстав для розумного сумніву у належності заявнику спірної архівної довідки. Зібрані у справі докази письмові документи та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту належності архівної довідки, оскільки встановлення цього факту необхідне заявнику для оформлення і призначення пенсії та остання позбавлений можливості підтвердити вказане в інший спосіб. Встановлення даного факту не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявника юридичні наслідки, оскільки архівна довідка необхідна їй для зарахування трудового стажу. Вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, а тому, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved