Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

09 грудня 2025 року, ТзОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №22.02.2025-100001727 від 22.02.2025 у розмірі 29200.00 грн., та судовий збір. Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 10.12.2025 року справу передано до Шевченківського районного суду м. Львова за підсудністю. В обґрунтування позову представник ТзОВ зазначає, що 22 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 22.02.2025-100001727. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн строком на 217 днів. Кредит було надано шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язувався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені умовами договору. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав належним чином та у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у визначеному договором розмірі. Водночас [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на момент звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 29 200 грн, яка складається з: 10 000 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 12 400 грн.- заборгованість за процентами, 1 800 грн.- комісія, 5 000 - неустойка. Позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та наявністю простроченої заборгованості Банк набув право вимагати повернення всієї суми заборгованості, у тому числі основної суми кредиту, нарахованих процентів комісії та неустойки. З огляду на викладене ТОВ «Споживчий центр» просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою суду від 02.01.2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою ним було подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просив суд проводити розгляд справи у його відсутності. Окрім того, 04.02.2026 року, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами у заявленому розмірі. Вказав, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, має посвідчення учасника бойових дій, військовий квиток та довідку про проходження військової служби. Відповідно до положень частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці звільняються від сплати процентів, штрафів та пені за кредитними зобов`язаннями у період особливого періоду. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у частині нарахування процентів, комісії та неустойки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 22.02.2025-100001727, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн строком на 217 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному умовами договору. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено шляхом приєднання відповідача до запропонованих кредитодавцем умов, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до вимог чинного законодавства України прирівнюється до власноручного підпису та свідчить про волевиявлення сторін на укладення договору. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти у визначеному договором розмірі, що підтверджується матеріалами справи. Водночас відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного та повного погашення кредиту і сплати передбачених договором платежів належним чином не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість. Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальний розмір заборгованості відповідача становить 29 200 грн, що складається з: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 400 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 800 грн - комісія; 5 000 грн - неустойка. Разом з тим судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, що підтверджується наданими до суду доказами, зокрема військовим квитком, посвідченням учасника бойових дій та довідкою про проходження військової служби. Оцінюючи правові наслідки зазначених обставин, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а також військовозобов`язаним та резервістам з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, не нараховуються та не сплачуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом. Зазначена норма є спеціальною нормою матеріального права, спрямованою на забезпечення соціального та правового захисту осіб, які проходять військову службу в умовах особливого періоду та виконують конституційний обов`язок із захисту незалежності та територіальної цілісності України. Така норма має імперативний характер та підлягає обов`язковому застосуванню судами незалежно від умов кредитного договору. Суд звертає увагу, що дія вказаної норми не ставиться в залежність від волевиявлення кредитора, а також не потребує внесення змін до договору або укладення додаткових угод. Нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій у період проходження військової служби суперечить прямій забороні, встановленій законом, і не може вважатися правомірним. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який у своїй практиці зазначає, що положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є імперативними та підлягають застосуванню незалежно від умов кредитного договору, а тому нарахування процентів та штрафних санкцій у період проходження військової служби є неправомірним. При цьому суд зазначає, що звільнення від нарахування процентів та штрафних санкцій не означає звільнення від обов`язку повернення основної суми боргу (тіла кредиту). Обов`язок повернути отримані кредитні кошти зберігається за відповідачем як за позичальником, що узгоджується з положеннями статей 526, 629 та 1054 Цивільного кодексу України. Таким чином суд приходить до висновку, що проценти за користування кредитом, комісія та неустойка, нараховані відповідачу у період проходження ним військової служби, є такими, що нараховані з порушенням вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому не підлягають стягненню. Крім того суд враховує, що спірні правовідносини є правовідносинами у сфері споживчого кредитування, а отже до них підлягають застосуванню також положення Закону України «Про споживче кредитування», зокрема щодо недопущення надмірного фінансового навантаження на споживача та забезпечення балансу прав та інтересів сторін. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню: у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту як обґрунтовані та підтверджені належними доказами; у частині стягнення процентів, комісії та неустойки у задоволенні слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України та учасником бойових дій, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також учасники бойових дій. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач як військовослужбовець та учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору у даній справі. Водночас, відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі звільнення сторони від сплати судового збору судовий збір стягується з іншої сторони або компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки у даній справі відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі закону, а позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку, що судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України.

Outcome: partial