Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

01 січня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених сум житлової субсидії. Позов мотивований тим, що [PERSON] перебувала на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області. З жовтня 2022 року по квітень 2023 року відповідачці призначена житлова субсидія на житлово-комунальні послуги на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива на підставі її заяви про призначення та надання житлової субсидії та декларації про доходи та витрати. За результатами верифікації, проведеної відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат», позивач отримав інформацію про здійснення [PERSON] протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення, купівлі безготівкової та/або готівкової іноземної валюти (крім валюти, отриманої від благодійних організацій або придбаної для оплати медичних та/або освітніх послуг), а також банківських металів, що перевищує 50 000 гривень. Дата операції з 20 січня 2022 року по 20 січня 2022 року, МФО банку: 305299, назва банку: ПРИВАТБАНК, назва відділення/філії: Відділення «Північно-Західне № 42». Листом від 28 березня 2025 року № 0300-0309-8/20974 відповідачку було повідомлено про результати проведеного моніторингу та запропоновано надати відповідні документи з цього приводу. 07 травня 2025 року ГУ ПФУ у Волинській області повідомило відповідачку про припинення виплати житлової субсидії та запропоновало повернути надміру виплачені кошти за період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року в розмірі 15 427.90 гривень на розрахунковий рахунок ГУ ПФУ у Волинській області. Вказуючи, що [PERSON] у добровільному порядку не повернула незаконно отримані кошти, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь надміру виплачену суму житлової субсидії в розмірі 15 427.90 гривень та понесені позивачем судові витрати. Відповідачка [PERSON] подала до суду письмові пояснення щодо позову, в яких просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що 20 січня 2022 року операцію з купівлі іноземної валюти на суму понад 50000 гривень вона не здійснювала. У січні 2022 року її дочка [PERSON] перебувала у лікарні. Кошти на лікування перерахував [PERSON] син її рідного брата [PERSON] , який проживає в США. Кошти надійшли у більшому, ніж необхідно було розмірі, у зв`язку з чим 88600 гривень вона повернула [PERSON] . З метою повернення зазначених коштів у США банк конвертував їх у валюту долари США. Зазначені операції були здійснені протягом декількох хвилин, кошти вона не знімала з рахунку та іноземну валюту не купувала. Також вказала, що твердження позивача про те, що вона не надала жодних пояснень щодо купівлі валюти на суму понад 50000 гривень, є безпідставними, оскільки на вимогу позивача вона 22 травня 2025 року надала пояснення з приводу запитуваної інформації та документи з банку, що підтверджують зарахування та відрахування коштів з її рахунку (а. с. 27-44). У судове засідання представник позивача не з`явилася, 11 березня 2026 року подала до суду заяву, в якій просила позов задовольнити та розглядати справу без її участі (а. с. 64). Відповідачка у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю. Заслухавши відповідачку, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . 03 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення та надання житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. Рішенням про призначення житлової субсидії від 07 листопада 2022 року № 07590002-3012-52 відповідачці [PERSON] призначена субсидія на ЖКП/придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива за адресою: [ADDRESS] (а. с.15). Умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 № 848 (далі Положення № 848). Згідно з пунктом 3 Положення № 848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Відповідно до пункту 4 Положення № 848 право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках). За змістом пункту 5 Положення № 848 житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1156 «Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії». Житлові субсидії на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива призначаються у разі, коли домогосподарство не отримує комунальну послугу з постачання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) та не використовує природний газ або електричну енергію для індивідуального опалення (пункт 6 Положення № 848). Пунктом 9 Положення № 848 визначено, що контроль за правильністю призначення і виплати житлових субсидій здійснює Нацсоцслужба та її територіальні органи. Відповідно до підпункту 10 пункту 14 Положення № 848 (в редакції на час звернення відповідачки за призначенням субсидії) житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), зокрема, якщо будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив операції з купівлі безготівкової та/або готівкової іноземної валюти (крім валюти, отриманої від благодійних організацій або придбаної для оплати медичних та/або освітніх послуг), а також банківських металів на загальну суму, що перевищує 50 тисяч гривень. Приписами пункту 56 Положення № 848 визначено, що уповноважені органи мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням. Згідно з абзацами 3, 4 пункту 119 Положення № 848 за рішенням уповноваженого органу надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється, у тому числі за поданням управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг у разі, коли: у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії; громадянин не повідомив уповноваженому органу про обставини, зазначені у пункті 90 цього Положення, протягом 30 календарних днів з дня їх виникнення. Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» органи, які здійснюють державні виплати, мають право проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, а також приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат. У витягу з Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України зазначено таке: номер запису 5343230; дата завантаження 02 листопада 2023 року; дата здійснення верифікації 24 вересня 2023 року; дата опрацювання рекомендації, прийняття рішення 16 квітня 2025 року (а. с. 8). За результатами верифікації отримано інформацію про здійснення [PERSON] або членами її родини протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення, купівлі безготівкової та/або готівкової іноземної валюти (крім валюти, отриманої від благодійних організацій або придбаної для оплати медичних та/або освітніх послуг), а також банківських металів, що перевищує 50 000 гривень. Дата операції з 20 січня 2022 року по 20 січня 2022 року, МФО банку: 305299, назва банку: ПРИВАТБАНК, назва відділення/філії: Відділення «Північно-Західне № 42», дата реєстрації звернення на призначення житлової субсидії 03 листопада 2022 року, дата отримання даних 18 серпня 2023 року (а. с. 9). Із розрахунку суми боргу видно, що [PERSON] за період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року виплачена субсидія в розмірі 15 427.90 гривень (а. с. 16). Позивач листом від 28 березня 2025 року № 0300-0309-8/20974 повідомив [PERSON] про те, що Головним управлінням отримано інформацію про здійснення відповідачкою протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення операції з купівлі безготівкової та/або готівкової іноземної валюти (крім валюти, отриманої від благодійних організацій або придбаної для оплати медичних та/або освітніх послуг), а також банківських металів на загальну суму, що перевищує 50 000 гривень. Запропоновано відповідачці документально підтвердити чи спростувати надану інформацію (а. с. 11). Однак, докази надіслання вказаного листа відповідачці та його отримання останньою позивач суду не надав. Листом від 07 травня 2025 року № 0300-0402-8/30161 відповідачку було повідомлено про необхідність повернути на розрахунковий рахунок Головного управління надміру виплачену суму житлової субсидії в розмірі 15 427.90 гривень (а. с. 10). Вказаний лист відповідачка особисто отримала 15 травня 2025 року (а. с. 14). 22 травня 2025 року відповідачка надала пояснення та відповідні докази з приводу здійснення переказу на суму 88600 гривень, що еквівалентно 3100 доларів США, своєму племіннику [PERSON] (а. с. 30). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року в справі № 727/5743/15-ц у пунктах 19-21 виснувала, «…що сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України. Суди першої й апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про те, що надмірно перерахована (виплачена) субсидія є шкодою. Застосування до спірних правовідносин приписів статей 1166 і 1231 ЦК України є помилковим. Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, пенсії, допомоги, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (пункт 1 частина перша статті 1215 ЦК України). Отже, не може бути повернута сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії зокрема тоді, якщо позивач не доведе, що виплату здійснив добровільно, але внаслідок рахункової помилки з його боку чи недобросовісності з боку особи як набувача субсидії. Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо…». Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Добросовісність як презумпція матеріального права має процесуальне значення та впливає на розподіл доказування. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Rysovskyy v. Ukraine» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року, «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року, «Megadat. com SRL v. Moldova» від 08 квітня 2008 року, «Moskal v. Poland» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Lelas v. Croatia» від 20 травня 2010 року і «Toscuta and Others v. Romania» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року та «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Із наданих відповідачкою документів видно, що на її картковий рахунок було здійснено декілька переказів від [PERSON] зі США: 13 січня 2022 року о 20 годині 12 хвилин 54993.41 гривень, 13 січня 2022 року о 20 годині 16 хвилин 27489.03 гривень, 13 січня 2022 року о 20 годині 17 хвилин 27489.03 гривень, 14 січня 2022 року о 04 годині 09 хвилин 27489.03 гривень (а. с. 31-32). Під час розгляду справи відповідачка пояснила, що кошти надійшли на її картку в значно більшому розмірі, ніж було необхідно та домовлено з племінником [PERSON] , оскільки через збій у банківській системі перекази повторювалися. 20 січня 2022 року о 14 годині 51 хвилині відповідачка здійснила повернення зайвих коштів на суму 88600 гривень [PERSON] у США шляхом відправки SWIFT-переказу. SWIFT-переказ це міжнародний переказ коштів між банками у різних країнах за допомогою стандартизованої системи обміну повідомленнями через унікальний 8-11 значний SWIFT/BIC код банку-отримувача. Для цього уповноважений працівник банку [PERSON] 88600 гривень конвертувала по офіційному на той час курсу в 3100 доларів США, які внесла на новостворений валютний рахунок відповідачки для здійснення валютного переказу в США та відправила зазначені кошти на рахунок [PERSON] у США. Після здійснення зазначеної банківської операції на валютному рахунку відповідачки «0». Видача готівки у гривнях, конвертація гривень у долари США та надіслання переказу в валюті у США здійснені о 14 годині 51 хвилині 20 січня 2022 року, що підтверджується виписками по рахунках та відповідними квитанціями (а. с. 32-34, 60). За здійснення SWIFT-переказу SW24М120О08842 відповідачка сплатила комісію у розмірі 781.10 гривень (а. с. 32 на звороті). Аналіз наведених обставин дає обґрунтовані й достатні підстави для висновку, що відповідачка не здійснювала в контексті положень підпункту 10 пункту 14 Положення № 848 операції з купівлі іноземної валюти на загальну суму, що перевищує 50 000 гривень. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачка, подаючи заяву про призначення субсидії мала на меті навмисно подати недостовірні відомості або приховати відомості щодо здійснення нею 20 січня 2022 року купівлі безготівкової та/або готівкової іноземної валюти на суму, що перевищує 50 000 грн, що вплинули на встановлення права на призначення субсидії, тобто відсутній прямий умисел щодо введення в оману органу державної влади. Позивач не довів, що відповідачка придбала іноземну валюту, внаслідок чого покращився її майновий стан, та не надав жодних належних і допустимих доказів здійснення відповідачкою операції з купівлі безготівкової та/або готівкової іноземної валюти. Отже, зі сторони відповідачки відсутня недобросовісність, субсидія призначена позивачем відповідачці добровільно та на підставі необхідних для цього документів, а, відтак, і підстав відповідно до статті 1215 ЦК України для стягнення з неї призначеної та отриманої субсидії немає. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 липня 2023 року (справа № 912/2797/21) виснувала, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. За таких обставин та враховуючи, що позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтвердили факт недобросовісності з боку відповідачки при подачі заяви про призначення субсидії, внаслідок чого їй було надміру виплачено субсидію, та факт купівлі відповідачкою іноземної валюти на суму понад 50000 гривень, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного, статтей 15, 16, 1212, 1215 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed