Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , на підставі ордеру АХ №1306678 від 26.11.2025 р., звернулись до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що позивач з 02.10.2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу подружжя мають двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , В обґрунтування позовних вимог зазначили, що спільне життя не склалось, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного та різні погляди на життя та сімейні відносини, тому просить суд розірвати шлюб між ними. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного провадження. В судове засідання позивач та його представник не з`явились про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали повністю та просили слухати справу без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Надала заяву в якій позов підтримала та просила слухати справу без її участі У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі -СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.10.2018 року, [PERSON] та [PERSON] , 02.10.2018 року зареєстрували шлюб у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2420. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається із заяви позивача та визнання позову відповідачем зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, жодних клопотань щодо примирення сторони не заявляли. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Відповідно до статей 110, 112 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Приймаючи до уваги, що позивач надав заяву, в якій наполягає на розірванні шлюбу і відсутні клопотання сторін про примирення, суд вважає причини, що спонукають позивача на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Спір про поділ майна та встановлення місця проживання дитини - відсутній. Згідно частини 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved