Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. У травні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Роздільнянської міської ради, Виконавчий комітет Роздільнянської міської ради Одеської області, як орган опіки та піклування, в якій просив: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивовані тим, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 23.01.2015 року, який рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.10.2023 року розірвано. За час шлюбу у сторін народилися син: [PERSON] , [INFO] .Сім`я проживала за адресою: [ADDRESS] . У 2018 році він разом з сином переїхав проживати до м. Одеса, де вони проживають до теперішнього часу в орендованому житлі за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, з сином жодного разу не спілкувалася, розвитком та життям сина не цікавиться, не відвідує його, участі у вихованні та особистому житті не приймає, матеріально не підтримує. У 2023 році відповідач виїхала за кордон, місце її знаходження не відомо, будь який зв`язок з нею відсутній, у зв`язку з чим має бути позбавлена батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії по справі. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано з Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області, як орган опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.08.2025 року в задоволені клопотання представника третьої особи виконавчого комітету Роздільнянської міської ради- Радіонової Д.А. про передачу справи за підсудністю - відмовлено. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.08.2025 року клопотання представника третьої особи виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Радіонової Д.А. про залучення третьої особи та витребування доказів, задоволено. Залучено до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей Одеської міської ради у Хаджибейському районі. Витребувано із Служби у справах дітей Одеської міської ради у Хаджибейському районі акт обстеження умов проживання [PERSON] та його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Витребувано у Головному центрі обробки спеціальної інформації ДПС України (01601 м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію про перетин громадянкою Вірменії [PERSON] , ( [PERSON] ), [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий 02.11.2022 року за період з лютого 2022 року по день надання відповіді на вказаний запит, із зазначенням наступної відомої інформації: дата та місце перетину державного кордону України; виїзд або в`їзд на територію України; направлення перетину державного кордону України (кінцевий пункт прибуття); мета перетину державного кордону. 19.08.2025 року з Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України до суду надійшла інформація про перетин громадянкою Вірменії [PERSON] , ( [PERSON] ), [INFO] про перетин державного кордону України. ( а.с.84) 22.10.2025 року з Органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради надійшов висновок про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . ( а.с.113-117) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.02.2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. ( а.с.147-148) Позиції сторін. Позивач [PERSON] в судовому засідання свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просив суд їх задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач відсутній за зазначеною адресою, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. ( а.с.40,64) Крім того, відповідач [PERSON] повідомлялася через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 09.02.2025 року та на офіційному сайті Роздільнянського районного суду Одеської області (https://rz.od.court.gov.ua/sud1524/) було розміщено оголошення про виклик відповідача [PERSON] в судове засідання, яке відбудеться 05.03.2026 року о 10.00 год в приміщенні Роздільнянського районного суду.( а.с.149). Представник служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Одеської області - Кравчук В.В., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] . Представник орган опіки та піклування Роздільнянської міської ради Одеської області- Радіонова Д.А., в судовому засіданні підтримала Висновок органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи- Служба у справах дітей Одеської міської ради у Хаджибейському районі в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника. ( а.с.153-155) Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Диспозиція частини восьмої статті 178 ЦПК України визначає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 23.01.2015 року, який рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.10.2023 року (справа № 511/2746/23) шлюброзірвано. ( а.с.16-18) За час шлюбу у сторін народилися син: [PERSON] , [INFO] , (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 липня 2015 року, актова запис № 360). ( а.с.11) Позивач: [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.9) Але фактично [PERSON] разом з сином [PERSON] проживає в орендованому житлі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №43 від 05.05.2025 року, виданою Одеською гімназією №120, [PERSON] , [INFO] , навчається у 3-А класі. ( а.с.12) Відповідно до характеристики виданою Одеською гімназією №120, [PERSON] , [INFO] , навчається в Одеській гімназії №120 з першого класу. Приймає активну участь на уроках, дає відповіді на запитання. Виконує всі доручення. Хлопчик емоційно позитивний, відкритий, позитивно реагує на схвалення, створює дружні стосунки з учнями класу. Батько - [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина: цікавиться навчанням, допомагає досягти успіху, приймає активну участь у житті класу. ( а.с.14) Відповідно до характеристики Одеської гімназії №120 Одеської міської ради від коли на [PERSON] , [INFO] , учня 4- А класу, [PERSON] навчається в гімназії з 02.09.2022 року. [PERSON] демонструє достатній рівень навчальних досягнень. Хлопець старанно та відповідально ставиться до навчання. Батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , виявляють високий рівень відповідальності та залученості у шкільне життя свого сина, їхня активна позиція є яскравим прикладом позитивного впливу родини на освітній процес дитини. Протягом 2024-2025 навчального року [PERSON] навчався очно, батьки регулярно відвідували батьківські збори, благодійні ярмарки, шкільні свята. Це дозволяло їм постійно відстежувати результати навчальної та позакласної діяльності [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] приймають активну участь у дозвіллі учнів класу, організації позакласного заходів, активну участь в роботі класного батьківського комітету. ( а.с.143) Відповідно до характеристики від 19.05.2025 року за №5, виданою ФОП [PERSON] , на [PERSON] , який працює на посаді вантажника з 26.10.2023 року. За час роботи проявив себе, як професійний, грамотний і відповідальний співробітник. Дисциплінарних стягнень не має, працьовитий. Зарекомендував себе ініціативним, відповідальним і надійним фахівцем, здатний самостійно приймати рішення в складних ситуаціях і нести відповідальність за результат своєї діяльності. ( а.с.13) З витягу з інформаційного-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався. Незнятої чи не погашеної судимостей не має. ( а.с.20) Згідно письмових пояснень [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] завжди піклується своїм сином. Дитина завжди акуратна, доглянута, батько займається розвитком дитини. Мати дитини - [PERSON] , веде спосіб життя, який не сумісний з поняттям родини. Сина залишала ще в маленькому віці, дитині було біля 2-х років. У грудні 2023 року виїхала за кордон. Малолітній [PERSON] , взагалі не знає свою біологічну матір, вона йому ніколи не телефонує, не підтримує матеріально, не вітає з днем народження, не робить подарунків, не спілкується з дитиною, не цікавиться взагалі життям своєї дитини.( а.с.21-27) Відповідно до акту обстеження умов проживання від 18.08.2025 року, складеного службою у справах дітей Роздільнянської міської ради за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована гр. [PERSON] , [INFO] , власником будинку є - [PERSON] , який проживає у своєму будинку, разом з дружиною - [PERSON] та сином [PERSON] . Зі слів [PERSON] , [PERSON] дійсно зареєстрована в його будинку, але вона тут ніколи не проживала. Також зазначив, що йому відомо, що її син [PERSON] вже дуже тривалий час проживає з батьком, а сама [PERSON] у 2023 році виїхала за кордон, місце її знаходження йому не відомо, будь який зв`язок з нею відсутній.( а.с.142) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 15.08.2025 року, складеного органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради за адресою: [ADDRESS]., загальна площа квартири - 56 м., житлова площа- 42 м, квартира складається з 3 кімнат, розташована на 8 поверсі, 9-ти поверхового будинку, кухня, балкон, санвузол роздільний. Кімнати світлі, сухі, вікна металопластикові, у [PERSON] є окрема кімната, яка обладнана усім необхідним для розвитку дитини. У квартирі проживають: [PERSON] , його малолітній син [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (цивільна дружина [PERSON] ). Житлово-побутові умови - задовільні.(а.с.141) Згідно даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, викладеного у листі від 19.08.2025 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] виїхали 07.02.2023 року за межі України, даних про повернення її в Україну на час винесенні судового рішення в матеріалах справи не має.( а.с.84) Позивач звертаючись до суду з позовною заявою, посилався на те, що [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, розвитком та життям сина не цікавиться, участі у вихованні та особистому житті не приймає, матеріально не підтримує. Дані правовідносини регулюються наступним нормами права . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Згідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до вимог частин 4 і 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки і піклування. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, їхнього ставлення до дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи та мають істотне значення. Також судом встановлено, що органом опіки та піклування Роздільнянської міської ради надано висновок про доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] , який затвержено Рішенням виконавчого комітету Роздільнянської міської ради 17 жовтня 2025 року № 381.( а.с.45-50) Суд не бере до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина, оскільки висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду ( ч.5 ст.19 СК України) та вважає, що висновок не містить переконливих висновків щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення (свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійних характер; не проявлення інтересу до сина; особа матері становить реальну загрозу для сина, його здоров`я та психічного розвитку). Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21). Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Позивачем не надані докази, які б підтверджували факт вжиття до відповідача заходів реагування та впливу з боку відповідних органів з приводу неналежного виконання нею батьківських обов`язків щодо малолітнього сина, не надані докази того, що до звернення до суду з позовом відповідач попереджався відповідними органами про наслідки невиконання батьківських обов`язків, до неї застосувались відповідні заходу впливу з метою зміни поведінки, тобто суду не надані докази того, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо та вжиті заходи юридичної відповідальності не дали позитивних змін, що давало б підстави для застосування до матері дитини такого крайнього заходу відповідальності, як позбавлення батьківських прав. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що суд на перше місце ставить як найкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З огляду на необхідність забезпечення як найкращих інтересів дитини зокрема в частині її права на спілкування з матір`ю та збереження зв`язків із нею, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), проте, наявності таких обставин у цій справі не доведено. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 22.01.2025 року у справі 333/8983/23, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини. Також позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до сина батьківських прав. Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з навчального закладу (Одеська гімназія №120) де навчається дитина, які містять загальні фрази щодо участі позивача у вихованні сина і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав. Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації його інтересів. Аналізуючи особу відповідача, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що вона притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство по відношенню до неї. Важливим є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів, що в сукупності з іншими обставинами переконує суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав. Суд наголошує, дійсно роль матері у вихованні дитини є край важливою для нього і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення матері батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed