Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

08 грудня 2025 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 листопада 2022 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Здолбунівському відділі реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області. Від даного шлюбу в них народився син, [PERSON] , [INFO] . 11 квітня 2025 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області даний шлюб було розірвано. Вказує, що після розлучення, а саме з лютого 2025 року відповідач проживає окремо, не приймає участі в житті дитини та його вихованні, не цікавиться станом його здоров`я, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Зазначила, що самостійно займається вихованням та розвитком сина, забезпечує його всім необхідним для життя, розвитку, навчання. Син перебуває на повному її утриманні. За період їхнього спільного проживання відповідач, у зв`язку зловживанням алкогольними напоями, неодноразово був ініціатором сімейних конфлфіктів, свідком яких був їхній син. Позивач вважає, що наведені вище обставин дають підстави вважати, що відповідач умисно та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, тим самим заслуговує на позбавлення його батьківських прав, бо фактично створює своєю бездіяльністю умови, які шкодять інтересам дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьком від виховання дітей, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Враховуючи наведене, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву від, якою позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 09.03.2026, якою позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки не вбачає законних підстав для його задоволення. Зазначив, що бажає брати участь у житті сина, спілкуватись з ним та проводити час, просив розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служби у справах дітей Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області Гуляр М.В. подала до суду заяву від 09.03.2026, якою просила розглянути справу без її участі та врахувати рішення виконавчого комітету Здолбунівської міської ради від 30.01.2026 №31. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11 листопада 2022 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Здолбунівському відділі реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області, актовий запис №243, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.11.2022. Від даного шлюбу в них народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.07.2023. 11 квітня 2025 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області, справа №562/480/25, даний шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] залишився проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру Здолбунівської територіальної громади від 24.07.2023 про зареєстроване місце проживання. Судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2025 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 12 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Указане рішення суду про стягнення аліментів звернуто до примусового виконання. З довідки Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №51482 від 21 листопада 2025 року слідує, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів виникла з лютого 2025 року та станом на 21 листопада 2025 року становить 6292,60 грн. Зі змісту ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З роз`яснень, які містяться в пунктах 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Тлумачення пункту 2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно затвердженого рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області від 30 січня 2026 року №31 висновку, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно йогосина [PERSON] , виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та достатніх підстав для застосування такого заходу Комісією з питань захисту прав дитини не встановлено. Доказів про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання ним батьківських обов`язків щодо виховання дитини матеріали справи не містять. [PERSON] хоч і має поточну заборгованість по сплаті аліментів, проте періодично сплачував аліменти на дитину в сумі 16700 грн. й дана обставина не слугує самостійною підставною для позбавлення його батьківських прав відносно сина. В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання своєї дитини, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, суд зауважує, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення батька, по відношенню до неї та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Доводи позивача про те, що відповідач не піклується про сина, участі у його вихованні не бере, не цікавиться його життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення батьківських прав, оскільки судом встановлено, що відповідач хоче піклуватися про сина, проявляти турботу та бажає брати участь у його вихованні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, але необхідно попередити відповідача про зміну свого ставлення до виховання дитини, що буде відповідати забезпеченню «якнайкращих інтересів дитини».

Outcome: dismissed