Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 02.12.2006 року у Золочівському районному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У цьому шлюбі у сторін народився син [PERSON] , який на даний час уже досяг повноліття. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. На даний час сторони проживають окремо в різних населених пунктах, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Вказує, що втратила почуття любові та поваги до відповідача, примирення між ними не можливе, шлюб існує формально та суперечить її інтересам, а тому просить такий розірвати ста стягнути з відповідача витрати понесені нею зі сплати судового збору. В судове засідання позивач не з`явилася, подавши при цьому заяву, якою просять справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 12.09.2026 відповідач подав до суду заяву, в якій заперечив проти розірвання шлюбу, 24.11.2025 року подав до суду заяву, в якій просив надати строк для примирення три місяці. Ухвалою суду від 04.11.2025 року сторонам надано строк для примирення - три місяці. У зв`язку із неявкою в судове засідання усіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, з огляду на таке. Згідно з ч.1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували такий 02.12.2006 року у Золочівському районному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, про що зроблено актовий запис №251. З матеріалів справи судом встановлено, що неповнолітніх дітей у сторін немає. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 110 СК України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За клопотанням відповідача ухвалою суду від 04.11.2025 року сторонам було надано строк для примирення - три місяці. Як з`ясувалося в судовому засіданні, сторони не примирилася, позивачка не виявила бажання зберегти шлюб з відповідачем, з ним не спілкується, проживає окремо, що свідчить про відсутність у неї бажання до примирення та збереження шлюбу з відповідачем. Відповідно до ч. 3,4 ст 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Зважаючи на те, що вжиті судом заходи не призвели до примирення сторін, виходячи з положень ст. 56 СК України, збереження шлюбу, суперечитиме інтересам позивачки та порушуватиме її право на особисту свободу, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження шлюбу, у зв`язку з чим доцільно такий розірвати, а позов відповідно задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved