Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до Соснівського районного суду м.Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказують, що 03 квітня 2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №Z62.00615.003825234. 17 листопада 2023 року року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №17112023, до умов якого АТ «Ідея Банк» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу №17112023 від 17.11.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 39792.78 грн., з яких: 12361.02 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7409.41 грн. - сума заборгованості за відсотками, 20022.35 грн сума заборгованості за комісіями. Просять стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості: за кредитним договором №Z62.00615.003825234 від 03.04.2018 року в сумі 39792.78 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 23 січня 2026 року матеріали позовної заяви направленні для розгляду за підсудністю до Придніпровського районного суду м.Черкаси. Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями, для розгляду справи №712/739/26 визначено суддю Демика Р.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23.02.2026 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Жупинським М.А., через систему Електронний суд, подано відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що повністю не визнає вимоги позову в частині стягнення 20022.35 грн. заборгованості за комісією, оскільки умови кредитного договору в цій частині є нікчемними. Вважає, що розмір заборгованості за тілом кредиту повинен бути зменшений на суму плати за обслуговування кредиту, яка становить 20022.35 грн. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 02.03.2026 року представником ТОВ «ФК «ЄАПБ», через систему Електронний суд, подано відповідь на відзив. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився. В прохальній частині позовної заяви зазначив про розгляд справи без ого участі. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися. Причину неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Матеріалами справи встановлено, що 03.04.2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z62.00615.003825234. Сума кредиту становить 23618.00 грн. (п.1.1 Договору). Строк кредитування 24 місяці (п.1.2 Договору). За користування кредитом позичальник сплачує ручну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5.5% (Маржу Банка). Станом на день укладання договору змінна частина ставка, визначена за рішенням Правління банку, становить 9.5%що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15%. (п.п. 1.3., 1.4 Договору) Згідно з пуктом 1.10 Кредитного Договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредиту, що включає в себе: Надання інформації по рахункам Позичальника з використанням каналів телефонного зв`язку , а саме з стаціонарних телефонів України в контакт центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погаашення заборгованості за кредитом, тощо; Опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником з використанням різних каналів зв`язку, тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни і розмірах, визначених в Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту, [PERSON] , на підставі договору №№Z62.00615.003825234 від 03.04.2018 видано 20537.39 грн. Відповідно ордеру-розпорядження №2 про сплату страхового внеску, страховий платіж від [PERSON] перераховано на рахунок № [NUMBER] в сумі 3080.81 грн. Також матеріалами справи встановлено, що 22.02.2022 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № Z62.00615.003825234/1 до Кредитного договору №Z62.00615.003825234. 17 листопада 2023 року між ТОВ «ФК ЄАПБ» (Фактор) та АТ «Ідея Банк» (Клієнт) укладено договір факторингу №17112023, у відповідності до умов якого Клієнт відступає Фактору , а Фактор приймає права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором (п.2.1 Договору факторингу). Права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначенні в друкованому реєстрі боржників (додаток №2), що підписується сторонами в день укладання цього Договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру боржників електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього Договору, друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. До матеріалів справи долучено копію платіжного документу про оплату фактором грошових коштів клієнту за договором факторингу (договором відступлення права вимоги № 17112023 від 17.11.2023). Відповідно до Реєстру боржників №2 від 17 листопада 2023 року до Договору факторингу №17112023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в загальній сумі 39792 грн. 78 коп., з яких: -12361.02 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; -7409.41 грн. сума заборгованості за відсотками; -20022.35 грн заборгованість за комісією за надання кредиту. За змістом ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В силу вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону, має право здійснювати факторингові операції. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В силу вимог ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що сторонами договору були погоджені умови та порядок нарахування відсотків за кредитом, який був дотриманий кредитором. Відповідач умови договору щодо сплати процентів та повернення тіла кредиту не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості у вказаному вище розмірі. Виходячи із наведеного, та зважаючи на подані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі сумі 19770.43 грн., з яких: 12361.02 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7409.41 грн. - сума заборгованості за відсотками. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача комісії, то суд приходить до наступного. Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови кредитного договору. Пунктом 1.10 кредитного договору №Z62.00615.003825234 від 03.04.2018 року, зокрема передбачено плату за обслуговування кредиту: Надання інформації по рахункам Позичальника з використанням каналів телефонного зв`язку, а саме з стаціонарних телефонів України в контакт центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погаашення заборгованості за кредитом, тощо; Опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником з використанням різних каналів зв`язку, тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни і розмірах, визначених в Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемним. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Такі висновки викладені Верховним Судом в постановах від 07.06.2023 у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22), від 09.02.2024 у справі № 337/3703/22 провадження № 61-13859св23). Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення пункту 1.10 кредитного договору № Z62.00615.003825234 від 03.04.2018 року в частині, що стосується комісії є нікчемними. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 20022.35 грн необхідно відмовити з підстав їх необґрунтованості. Отже, суд вважає обґрунтованими вимогами про стягнення заборгованості за договором по основному боргу в розмірі 12361.02 грн. та процентів 7409.41 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 3028.00 грн. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 19770.43 грн (49.68 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1504.31 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial