Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

1.Стислий виклад: 1.1. позиції позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (надалі за текстом - ТОВ «ФК Єврокредит»/позивач), в особі представника Журавльова Станіслава Георгійовича, який діє на підставі ордеру серії АЕ № 1414107 від 11.08.2025, через систему «Електронний суд» звернулось до Індустріального районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /відповідачка), предметом якої є: стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020 у сумі 34 753,20 грн. В обґрунтування позову ТОВ «ФК Єврокредит» зазначено, що 01.06.2020 між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено договір № TDB.2020.0991.9685 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, згідно з п. 1.1 Кредитного договору, цей Договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ «МЕГАБАНК». Банк свої зобов`язання перед Клієнтом за Кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши Доступний ліміт кредитної лінії у межах Максимального ліміту кредитної лінії на Картковий рахунок-1 Клієнта і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами у межах Доступного ліміту кредитної лінії, визначеного Кредитним договором. Клієнт здійснював користування грошовими коштами Доступного ліміту кредитної лінії, що відображено у виписках з його рахунку. Однак, свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією Відповідачка не виконала. Згідно виписок по рахунку Позичальника станом на 03.09.2024 у Позичальника сформувалась заборгованість перед Банком . 27.12.2024 ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» уклало з ТОВ «ФК Єврокредит» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до позивача перейшло і право вимоги до [PERSON] - боржниці за Кредитним договором № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020 Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з [PERSON] загальну суму заборгованості, за вищевказаним договором у сумі 34 753,20 грн. Також, позивач просить суд покласти судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу у сумі 11 200,00 грн на відповідачку. 1.1.2. відповідь на відзив 20 січня 2026 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника позивача Журавльова Станіслава Георгійовича, який діє на підставі ордеру серії АЕ № 1414107 від 11.08.2025, надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування якої зазначено, що Кредитний звіт з Українського Бюро Кредитних історій не є належним доказом, у зв`язку з тим, що він не відображає повну інформацію з кредитної історії, оскільки подавати інформацію до Бюро можуть лише Користувачі, що уклали з ним Договір. Укладення Договору з Бюро та подання інформації є правом, а не обов`язком. Кредитний звіт повинен бути оформлений належним чином, оскільки цей документ не містить зазначення про те чи це копія, чи оригінал, не містить вказівки на особу, у якої він міститься, він не відповідає вимогам ЦПК України про те, що суду подаються докази в оригіналі чи належним чином засвідченій копії. 22.07.2022 розпочата ліквідаційна процедура АТ «МЕГАБАНК», а за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020, відступлене право вимоги, АТ «МЕГАБАНК» перестав передавати інформацію по Кредитному договору до Бюро, а Позивач, як правонаступник АТ «МЕГАБАНК», не зобов`язане укладати Договір з Бюро та передавати йому інформацію по Кредитному договору № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020, тому у Звіті не буде відображена повна інформація, що складає кредитну історію Відповідача. Належним доказом виконання Відповідачем зобов`язань можуть бути лише первинні документи (виписки). Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України встановлені Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України». Таким чином, виписки з рахунків клієнтів банку (в тому числі позивальників), відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Дані виписки можуть слугувати безпосередньо первинними документами, а також можуть бути регістрами аналітичного обліку, записи у яких здійснюються лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Отже, за будь-яких умов виписки по особовому рахунку позичальника, що містяться в матеріалах справи, можуть бути належним доказом щодо заборгованості Відповідача та підтверджувати операції по рахунку, зокрема надання Банком позивальнику коштів кредиту. Щодо припинення діяльності банку 02.06.2022 Правлінням Національного Банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ «Про віднесення АТ «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних». Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, запровадження процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку не припиняють дію кредитних договорів. Позичальник зобов`язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти у розмірах і у строки, встановлені умовами кредитного договору. Після відкликання банківської ліцензії та початку процедури ліквідації Банку, сплату заборгованості необхідно здійснювати на накопичувальний рахунок, що відкривається у Національному банку України. Відомості про ліквідацію Банку та реквізити накопичувального рахунку розміщуються на веб-сайті неплатоспроможного Банку та на веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тобто, Відповідачка мала можливість дізнатися всю інформацію про стан заборгованості за Кредитним договором, а також здійснювати погашення заборгованості, не дивлячись на те, що АТ «МЕГАБАНК» перебувало у стані ліквідації. Проте, вона поставилася несумлінно до своїх обов`язків щодо погашення боргу за Кредитним договором, що стало причиною наявності простроченої заборгованості. Щодо строку позовної давності Строк позовної давності продовжено на період дії карантину та воєнного стану, фактично, строк позовної давності не протікав з березня 2020 року, а, отже, у даному випадку навіть не розпочався. Якщо порушення зобов`язання виникло вже в період карантину чи воєнного стану, то після набрання чинності Законом України № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності» строк позовної давності тільки почне відраховуватись. Тож, загальна позовна давність для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу за Кредитним договором № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020 тільки почала відлік після 04.09.2025. 1.2.заперечення відповідача 23 грудня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, згідно якого відповідачка повідомила суд про зміну прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] », у зв`язку з укладенням шлюбу, а також просить в задоволенні позовних вимог - просить відмовити та застосувати строк позовної давності у три роки. А у разі не застосування строку позовної давності - враховувати її тяжкий матеріальний стан та зменшити розмір заявлених до стягнення сум. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідачка не заперечує факт отримання кредитних коштів, проте зазначає, що у зв`язку з військовою агресією РФ у 2022 банк-кредитор було ліквідовано, що унеможливило виконання зобов`язання. Заразом відповідачкою зазначено, що наразі остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштована, тобто доходу, окрім соціальних виплат, остання не має. Окрім цього, відповідачка зазначає, що згідно з кредитним звітом Українських бюро кредитних історій, відсутні відомості про визнання нею заборгованості після 2021-2022 років, а також відсутні дані про відкриті виконавчі провадження, що свідчить про спірність заявлених вимог та відсутність умисного ухилення з її боку. 30 січня 2026 року на адресу Індустріального районного суду від [PERSON] надійшли заперечення (на відповідь на відзив), в обгрунтування яких зазначено, що кредитний звіт Українських бюро кредитних історій є офіційним джерелом інформації щодо стану кредитних зобов`язань суб`єкта кредитної історії відповідно до Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», та підтверджує відсутність активних дій зі стягнення заборгованості протягом тривалого часу, а також відсутність відкритих виконавчих проваджень. Крім цього зазначено, що її належним чином не повідомлено про перехід права вимоги до нового кредитора, нею не отримано реквізити для погашення заборгованості. 2. заяви, клопотання 28.11.2025, 08.01.2026, 30.01.2026 та 03.03.2026 та на адресу Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «ФК Єврокредит» Журавльова С.Г., який діє на підставі ордеру серії АЕ № 1414107 від 11.08.2025 та довіреності у порядку передоручення від 11.08.2025, надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. 02 грудня 2025 через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова надійшла заява [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи. Того ж дня, матеріали цивільної справи були надані для ознайомлення, про що свідчить розписка в матеріалах справи. 23.12.2025 на адресу Індустріального районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] 05 січня 2026 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова надійшла заява від [PERSON] про долучення до матеріалів справи доказів направлення відзиву на позов ТОВ «ФК «Єврокредит». 20 січня 2026 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника позивача Журавльова Станіслава Георгійовича надійшла відповідь на відзив. 30 січня 2026 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшли заперечення (на відповідь на відзив). 03.02.2026 через канцелярію суду надійшла заява від [PERSON] про долучення до матеріалів справи доказів направлення на адресу позивача заперечень (на відповідь на відзив). 04 березня 2026 року через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова надійшла заява від [PERSON] про проведення розгляду справи у її відсутність за наявними у справі доказах. Надані відзив та заперечення (на відповідь на відзив) підтримує у повному обсязі. Заразом, просила суд зменшити витрати на правову допомогу позивача, оскільки вони є завищеними та необґрунтованими. Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, від учасників справи до суду не надходило. 3.інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 30.10.2025 справа № 644/10251/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 31.10.2025 судом сформовано засобами «Електронний суд» відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 1957610, згідно якої місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Вищої ради правосуддя № 399/0/15-23 від 20.04.2023, з 01.05.2023 змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема Шевченківського районного суду Харківської області та Дворічанського районного суду Харківської області на Орджонікідзевський районний суд м. Харкова. Відповідно до Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», найменування Орджонікідзевського районного суду міста Харкова змінено на Індустріальний районний суд міста Харкова. Судом установлено, що за інформацією з відповіді Єдиної інформаційної системи соціальної сфери № 1957573 від 31.10.2025, місце проживання [PERSON] як внутрішньо переміщеної особи зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 03.11.2025 позов прийнято, відкрито провадження по справі № 644/10251/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача ТОВ «ФК Єврокредит» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, матеріали справи містять клопотання, у якому він просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, матеріали справи містять заяву, у якій вона просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності, за наявними у справі матеріали, надані пояснення підтримує у повному обсязі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли суспільні відносини в сфері споживчого кредитування, що виникають між економічними суб`єктами у зв`язку з переданням один одному в тимчасове користування вільних коштів на засадах зворотності, платності та добровільності. Суд установив, що 01.06.2020 АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено Договір № TDB.2020.0991.9685 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. Згідно з п. 1.1 цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ «Мегабанк» (далі - Правила). Підписання Сторонами цього договору вважається одночасно підписання Правил, у зв`язку з чим Правила не підлягають додатковому та/або подальшому підписанню. Договір разом з Правилами та Тарифами на послуги Банку (Додаток № 1 до Договору), далі - Тарифи, вступають в силу для Сторін з підписанням цього договору і складають єдиний договір, надалі - Договір. Відповідно до п. 1.2 Договору, Банк відкриває Клієнту: поточний рахунок [NUMBER] (у гривні), поточний рахунок [NUMBER] (у доларах США), поточний рахунок [NUMBER] (у Євро), на підставі отриманої ід Клієнта Заяви-анкети встановленого зразка, а також видає платіжну картку міжнародної платіжної системи. Картковий рахунок у гривні обслуговуються за дебетово-кредитною схемо. Карткові рахунки у долар та євро обслуговуються за дебетовою схемою. Картка, що видається на підставі цього Договору є власністю Банку. Пунктом 1.3 визначено, що картка використовується Клієнтом для отримання/внесення готівкових коштів, оплати товарів і послуг, а також з метою здійснення інших операцій, передбачених умовами Договору та/або чинним законодавством України і не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності. Розділом 2 цього Договору визначено основні умови та порядок надання кредиту, зокрема: тип кредиту - кредитування рахунку (кредитна лінія); максимальний ліміт кредитної лінії - 200 000,00 грн; пільговий період для нарахування процентів по заборгованості - 62 дні; процентна ставка у пільговий період (фіксована), 0,0001% річних; процентна ставка базова 56% річних; кінцевий строк, для кого має бути сплачена заборгованість - 31.05.2021; реальна річна процентна ставка - 87,30%; загальна вартість кредиту на дату укладення кредиту - 273 293,00 грн. Судом установлено, що умови щодо сплати процентів, їх розмір та порядок сплати прямо передбачені кредитним договором № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020 зазначені у Додатку № 1 до Договору № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020 Тарифний план «todobank», з якими відповідачка була обізнана та погодилася, підписавши їх власноруч. З паспорту споживчого кредиту, судом вбачається: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія з пільговим періодом для використання; сума/ліміт кредитування - від 0 до 200 000 грн (в залежності від суми, яка погоджена відповідно до внутрішніх процедур Банку та/або повідомлена Клієнту з використанням сервісів Мобільного додатку або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування; строк кредиту 12 місяців, з правом автоматичної пролонгації; мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на поточному рахунку Клієнта; строк надання кредиту - протягом одного дня; назва тарифу - todobank; процентна ставка: базова - 56% річних, у пільговий період - 0,000%, тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом - 73 293,00 грн; орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 273 293,00 грн, а також підпис [PERSON] від 01.06.2020. Судом установлено заяву-анкету на відкриття рахунку та видачу платіжної картки, та Договір № TDB.2020.0991.9685 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії підписані [PERSON] власноручно. Відповідно до довідки-розрахунку, загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020 станом на 03.09.2024 складає 34 753,20 грн, що складається з: заборгованості за основним боргом 10 240,07 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 24 513,13 грн, що також підтверджується розрахунком заборгованості [PERSON] за договором № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020 станом на 03.09.2024. З виписки по особовому рахунку [NUMBER] вбачається, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, а також частково сплачувала заборгованість за договором. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК Єврокредит» Суд установив, що 09.07.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) Банк та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» уклали договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого Банк відступив новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набув права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників. За договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 32). 03 вересня 2024 року АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» уклали договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого Банк відступає новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03.09.2024, ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020 загальна сума заборгованості становить 34 753,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 66895 від 31.07.2024. 27.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК «Єврокредит» уклали договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Пунктом 14 договору № 1/12 визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27.12.2024, ТОВ «ФК Єврокредит» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020 загальна сума заборгованості становить 34 753,20 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 1074 від 27.12.2024, № 1091 від 31.01.2025, № 1822 від 22.09.2025. За інформацією з відомості Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 18.12.2025, за період з червня 2024 року по жовтень 2025 року [PERSON] отримує дохід у вигляді соціальних виплат з відповідних бюджетів (код 128). Згідно з кредитним звітом з Українського Бюро Кредитних історій станом на 31.01.2025, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) має фінансові зобов`язання, зокрема в АТ «Універсал Банк» за договором № 26203363053529 та № 26208304562900№ АТ КБ «ПриватБанк» за договором № 26256190806641. Судом установлено, що [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.06.2024, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.10.2021. Між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 16.11.2021, про що 16.11.2021 Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено актовий запис № 1792, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.11.2021. Після державної реєстрації шлюбу прізвища чоловіка та дружини - « [PERSON] » / « [PERSON] ». 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини у сфері споживчого кредитування, що регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі за текстом - ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII, Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» від 05.10.2017 № 2155-VIII тощо. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Одним із видів договорів є договір приєднання, яким, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим, Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України вбачається, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, за договором кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України регламентує, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст.14 Закону України «Про споживче кредитування»). Пунктами 1-1, 2, 10, 11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит - (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до п.4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пунктом 5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (п.7 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Інформування потенційних покупців (замовників, споживачів) щодо товарів, робіт, послуг здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про рекламу» та може здійснюватися шляхом надсилання комерційних електронних повідомлень (ч.1 ст.10 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Термін «електронний підпис» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про електронний цифровий підпис» (ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором (ч.1 ст.17 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про електронну комерцію», вирішення спорів між учасниками відносин у сфері електронної комерції здійснюється в порядку, визначеному законодавством. За приписами пунктів 1, 10, 11, 14, 15 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних; електронна довірча послуга - послуга, яка надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги; електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; електронна послуга - будь-яка послуга, що надається через інформаційно-комунікаційну систему; електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1, 2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України). 6.Висновки суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд бере до уваги, що позивачем доведено факт укладення договору № TDB.2020.0991.9685 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 01.06.2020 (надалі за текстом - договір TDB.2020.0991.9685) між [PERSON] та АТ «МЕГАБАНК», а відповідачкою не заперечується зазначені обставини та факт укладання Договору № TDB.2020.0991.9685, що в силу ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Судом враховано, що відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується наданими до суду свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.11.2021 та паспортом громадянина України за № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Суд відхиляє доводи відповідачки, що документи, на які посилається позивач не містять її підпису, оскільки судом установлено та взято до уваги, що Договір № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020 укладений між АТ «Мегабанк» та [PERSON] , Додаток № 1 до Договору № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020 «Тарифний план «todobank», паспорт споживчого кредиту від 01.06.2020, заява-анкета на відкриття рахунку та видачу платіжної картки, містить підпис [PERSON] , власноручне проставлення якого відповідачка не спростувала та не надала доказів, що свідчили про зворотне. Окрім цього, суд бере до уваги, що позивачем доведено своєчасне виконання первісним кредитором взятих на себе зобов`язання по зазначеному договору кредитування у повному обсязі, зокрема доведено факт надання [PERSON] кредитних коштів у сумі 10 240, 07 грн за договором № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020, що вбачається з виписки по особовому рахунку [NUMBER] , та довідки-розрахунку, шляхом нарахування кредитного ліміту відповідачці на рахунок [NUMBER] , а відповідачкою не заперечується факт отримання кредитних коштів за договором № TDB.2020.0991.9685, та користування ними, що в свою чергу підтверджується випискою по особовому рахунку [NUMBER] , де зафіксовано факт користування кредитними коштами [PERSON] та часткову сплату відповідачкою заборгованості за договором, зокрема: [PERSON] 23.02.2022 зробила останній платіж на суму 1000.00 грн: «Переказ коштів Р2Р (domestic) на картковий рахунок за договором TDB.2020.0991.9685 від 01/06/2020 по клієнту [PERSON] ». Верховний Суд у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 зазначив: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Тобто, внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду, що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Суд звертає увагу, що відповідачка свої зобов`язання з повернення заборгованості за договором кредиту виконала не у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в загальній сумі 34 753,20 грн, яку слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Суд ставиться критично до доводів відповідачки, що через ліквідація банку - первісного кредитора, унеможливило виконання зобов`язань, оскільки матеріали справи не містять доказів спроб здійснити оплату відповідачкою, заразом, суд бере до уваги доводи представника позивача, що після відкликання банківської ліцензії та початку процедури ліквідації Банку, сплату заборгованості необхідно здійснювати на накопичувальний рахунок, що відкривається у Національному банку України. Відомості про ліквідацію Банку та реквізити накопичувального рахунку розміщуються на веб-сайті неплатоспроможного Банку та на веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Суд звертає увагу, що 02.06.2022 Правлінням Національного Банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ «Про віднесення АТ «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних». Після віднесення банку до категорії неплатоспроможних Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, державна установа, основними функціями якої є відшкодування коштів вкладників і виведення неплатоспроможних банків з ринку, запроваджує у такому банку тимчасову адміністрацію. На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 383 «Про запровадження в АТ «МЕГАБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» згідно з яким в АТ «МЕГАБАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «МЕГАБАНК», визначені ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Правлінням Національного Банку України прийнято рішення від 21.07.2022 № 362-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «МЕГАБАНК», на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.07.2022 № 506 «Про початок процедури ліквідації АТ «МЕГАБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «МЕГАБАНК» з 22.07.2022 по 21.07.2025 та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «МЕГАБАНК» провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій Ірині Володимирівні строком на три роки з 22.07.2022 по 21.07.2025 включно. Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, запровадження процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку не припиняють дію кредитних договорів. Позичальник зобов`язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти у розмірах і у строки, встановлені умовами кредитного договору. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 638/13976/15-ц (провадження № 61-3384св18), від 12.07.2021 у справі № 757/7994/17-ц (провадження 3562св19). Суд бере до уваги, що [PERSON] мала можливість дізнатися всю інформацію про стан заборгованості за Кредитним договором, а також здійснювати погашення заборгованості, не дивлячись на те, що АТ «МЕГАБАНК» перебувало у стані ліквідації. Суд не бере до уваги доводи відповідачки, що відсутність відомостей у кредитному звіті Українського Бюро Кредитних Історій наявності заборгованостей за період після 2021-2022 років свідчить про відсутність заборгованості за Кредитним договором № TDB.2020.0991.9685 від 01.06.2020, заразом суд бере до уваги доводи представника позивача, що Кредитний звіт з Українського Бюро Кредитних історій не є належним доказом, у зв`язку з тим, що він не відображає повну інформацію з кредитної історії та не відповідає вимогам ЦПК України про те, що суду подаються докази в оригіналі чи належним чином засвідченій копії. Зазначене підтверджується висновком Верховного Суду у постанові від 08.11.2022 у справі № 909/937/21, зокрема: норми Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» не містять положень щодо порядку формування, форми та обов`язкових реквізитів кредитного звіту, наявність яких надавала б можливість ідентифікувати особу, яка відповідальна за його формування та відповідність даних самій кредитній історії. За загальним правилом оформлення документації в частині підтвердження відповідності інформації, яку містить певний (конкретний) документ, відомостям, на підставі яких такий документ складений, відповідним належним підтвердженням є підписання документа відповідальною посадовою особою. Проте, судом апеляційної інстанції встановлено, що роздруківка кредитної історії, яка надана боржником в підтвердження наявності договірних зобов`язань, не підписана ані письмово, ані електронним цифровим підписом відповідною посадовою особою Кредитного бюро, а тому не може вважатися доказом у справі, який би підтверджував наявність кредитних зобов`язань, як про те стверджує боржник. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що кредитна історія [PERSON] , складена Українським бюро кредитних історій, не може бути належним та допустимим доказом наявності грошових вимог в силу ст. 77 ЦПК України, оскільки обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Заразом, суд бере до уваги доводи представника позивача, що виписки по особовому рахунку [PERSON] з 01.06.2020 по 02.12.2022, та з 03.12.2022 по 03.09.2024, є належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт видачі/перерахування кредитних коштів, користування ними, виходячи з такого. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові ВС від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц та у постанові від 25.05.2022 року у справі № 645/59/16-ц. Відповідно до п. 41 Постанови № 75, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. У п. 42 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (далі - Положення № 75) вказано, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з п. 57 Положення № 75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). У п. 60 Положення № 75 зазначено, що клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Згідно з п. 62 Положення № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням викладеного, суд бере до уваги, що з наданих копій виписок по особовим рахунках відповідача вбачається, що [PERSON] нараховано кредитні кошти, якими вона користувалася в межах доступного ліміту кредитної лінії, та вносила грошові кошти в рахунок часткового погашення заборгованості, останнього разу на погашення відсотків по договору овердрафту № «TDB.2020.0991.9685 від 01/06/2020» у сумі 1 000,00 грн 23.02.2022. Суд не бере до уваги доводи відповідачки, щодо застосування строку позовної давності, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Водночас, законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст.263 та 264 ЦК України. Згідно із Законом України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями), установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено, останній раз термін дії карантину було продовжено на всій території України до 30.06.2023. Законом України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період діє воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, запроваджено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалася. Воєнний стан, який запроваджено в Україні 24.02.2022, наразі не припинено та не скасовано. З 30.01.2024, перебіг позовної давності призупинявся на період дії воєнного стану. Зокрема, Законом України № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було змінено п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». 14.05.2025 Верховна Рада України ухвалила Закон № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким було виключено положення про зупинення перебігу строків позовної давності на період дії воєнного стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Вказаний Закон набрав чинності з 04.09.2025 (через три місяці з дати опублікування). Тобто, із 04.09.2025 було поновлено відлік строку позовної давності. Отже, враховуючи викладене, строк позовної давності для звернення з цим позовом не був пропущений позивачем станом на час звернення до суду 30.10.2025, тому беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК Єврокредит» є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню за наведених вище обставин. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов переконання про відсутність необхідності надання відповіді на кожен аргумент та доказ сторін, оскільки судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення по суті, констатовано наявність належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК Єврокредит», на дотримання ст. 81 ЦПК України та ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що саме банк/фінансова установа має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Заразом, суд, також враховує практику Верховного Суду про те, що при вирішенні спору спростувати доводи позову покладається на відповідача, а не на суд (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 03 серпня 2022 року по справі № 156/268/21). Отже, ухвалюючи судове рішення, суд керується ст. 265 ЦПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 7. Розподіл судових витрат За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 11 200,00 грн, а відповідачка зазначила, що із урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, вважає, що підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи адвоката, зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11200,00 гривень є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу співмірності розподілу судових витрат. Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі. Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20 визначено, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Отже, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду: - договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС»; - реєстр боржників від 21.07.2025; - акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12125484 від 14.08.2025 З вказаного акту вбачається, що АО «Альянс ДЛС» надано такі послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу 1 Боржника вартістю 1 200,00 грн; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення Заборгованості з 1 Боржника вартістю 10 000,00 грн, загалом 11 200,00 грн. Суд зауважує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved