Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (далі ТОВ «Юніт капітал») звернулося до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 31 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (далі Первісний кредитор чи ТОВ «ФК «Кредіплюс») та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 169499 (далі Договір), відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 29 412 грн., зі строком кредитування 270 календарних днів, а саме до 28.10.2025 року, зі сплатою процентів за користуванням кредитом у відповідності до умов визначених договором Згідно з договором факторингу №1604025 від 16 квітня 2025 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» передало ТОВ «Юніт капітал», тобто позивачу, право вимоги за кредитними договорами, що існують на дату відступлення право вимоги, в т.ч. і щодо договору укладеного із відповідачем [PERSON] . Оскільки, [PERSON] на порушення умов кредитного договору, свої зобов`язання щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплатити відсотків не виконує, за ним утворилася заборгованість на загальну суму 30 021 грн. 50 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 29 412 грн., заборгованості за відсотками 8,50 грн. та заборгованості за комісією 601 грн., яку позивач, як правонаступник ТОВ «ФК «Кредіплюс», просив стягнути з нього, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2025 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. Втім, в матеріалах справи міститься заява представниці позивача Хлопкової М.С. про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучі належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився без поважних причин, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим, суд в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням заяви представниці позивача, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. За наведених обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно ч.8 ст.178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Судом встановлено, що 31 січня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 169499, згідно умов якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.2.6. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Згідно з пунктом 2.2.1. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 29 412 грн., надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 2 4995,95 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті та у розмірі 4411,80 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з пунктом 2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 350,00 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в пункті 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів Розмір процентної ставки незмінний (п.2.3. Договору). У відповідності до пункту 2.4. Договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 200,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Пунктом 2.5. договору встановлено, що комісія за надання кредиту складає 4411,80 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено пунктом 2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим договором складає 270 днів з 31.01.2025 року (дата надання кредиту) по 28.10.2025 року. Строк на який надається кредит встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні. Конкретні дати вказані в графіку платежів. (п. 2.6. Договору). Відповідно до пункту 2.7.1 денна процентна ставка складає: 4433,13 грн. / 29 412 грн. / 270 днів * 100% = 0,0558%/день. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом) складає 33 845,13 грн. (п. 2.9.1. Договору) Пунктом 2.10. Договору встановлено, що якщо позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної Графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-й день від дати неналежної сплати позичальник, якщо тільки він не звільнений від обов`язку сплачувати неустойку, згідно чинного законодавства, зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 200,00 грн, а в подальшому починаючи з 7-го дня пеню в розмірі, що становить 20,00 грн за кожний календарний день прострочення та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов`язань позичальником не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором, а у випадку, якщо загальний розмір кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, сукупна сума неустойки не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за цим договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. У відповідності до п.5.1. Договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Кредитодавця та доступний через веб-сайт Кредитодавця https://finx.com.ua. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно зі ст.10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Як вбачається зі змісту договору про споживчий кредит № 169499 від 31.01.2025 року, його укладено відповідачкою шляхом використання аналога електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «6cb45b68». Договір містить реквізити сторін, зокрема персональні дані Позичальника: ПІБ, паспортні дані, місце проживання, ідентифікаційний номер, номер особистого електронного платіжного засобу та електронну адресу, що дає змогу ідентифікувати особу, яка його підписала. З урахуванням вищенаведеного, суд знаходить встановленим, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» 31 січня 2025 року уклало із [PERSON] кредитний договір в електронній формі. Вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)», який 31 січня 2025 року підписано між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором «08f207d5». Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №4354661 від 31 січня 2025 року виготовленого ТОВ «ФК «Кредіплюс», за період з 31.01.2025 року по 04.06.2025 року, за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 30 821 грн. 50 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 29 412 грн., заборгованості за відсотками 8,50 грн., заборгованості за комісією 601 грн. та заборгованості за пенею 800 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» 16 квітня 2025 року, уклало із ТОВ «Юніт капітал» було укладено договір факторингу № 16042025, згідно з яким, позивач набув право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами укладених із ТОВ «ФК «Кредіплюс», в т.ч. і відносно відповідача. За умовами вказаного договору факторингу, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №16042025 від 16 квітня 2025 року Реєстр прав вимоги №3 від 04.06.2025 року, до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №4354661 від 31 січня 2025 року на загальну суму 30 821 грн. 50 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 29 412 грн., заборгованості за відсотками 8,50 грн., заборгованості за комісією 601 грн. та заборгованості за пенею 800 грн. Відтак, ураховуючи що позичальник відповідач [PERSON] , отримав та використав кредитні кошти та в обумовлені договором строк добровільно їх не повернув, з огляду на положення ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд знаходить вимогу позивача як правонаступника ТОВ «ФК «Кредіплюс» про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 29 412 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 8,50 грн. та комісії у розмірі 601 грн., які нараховані Банком у відповідності з узгодженими сторонами умовами кредитування, то така заборгованість також підлягає стягненню у судовому порядку, тобто в цій частині вимога позивача також підлягає задовольнянню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За висновком, викладений у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). З огляду на викладене, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, укладений між ТОВ «Юніт капітал» та адвокатом Соломки О.В. додаткову угоду № 25770875887 до договору № 10/09/25-02 про надання правової допомоги від 10 вересня 2025 року, акт прийому-передачі наданих адвокатом послуг від 25 листопада 2025 року в якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Соломки О.В., відповідно до яких загальна вартість послуг за послуги з надання правової допомоги становить 7000 грн. Отже позивачем понесено витати на правову допомогу всього у розмірі 7000 грн. Зменшення суми судових витрат на правничу допомогу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю виконаної роботи. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду у справі № 910/16803/19 (постанова від 19.07.2021) та Великої Палати Верховного Суду у справі 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та відсутність заперечень відповідача щодо розміру заявлених позивачем судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт капітал» 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 526, 527, 553, 554, 651, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved