Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

22 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, яким представник АТ КБ «Приватбанк» Кіріченко В.М. просить : стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 15 серпня 2018 року у розмірі 81004,53 грн. станом на 13 серпня 2025 року, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 15 серпня 2018 року, згідно якої отримав кредит 66000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого виникла заборгованість. З урахуванням вищевикладеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором, вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 25 червня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив суд її задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань, відзиву на позов до суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони, згідно ст. 627 ЦК України, є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». 26 листопада 2021 року [PERSON] підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій були викладені істотні умови кредитування, а саме: тип кредиту- відновлювальна кредитна лінія, сума/ліміт кредиту 200 000,00 грн. для карту «Універсальна», 200000,00 грн. для карт «Універсальна Gold», строк кредитування, мета отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, процентна ставка - 42,0% для карт «Універсальна» та 40,8% для карт «Універсальна Gold» (п.1.3 Заяви), тип процентної ставки-фіксована, загальні витрати за кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом. У довідці АТ КБ «ПриватБанк» міститься інформація про отримані відповідачем [PERSON] кредитні картки, а саме: картка «Універсальна» № [NUMBER] від 15 серпня 2018 року з терміном дії до 11/21; картка «Універсальна» GOLD № [NUMBER] від 10 липня 2019 року з терміном дії до 02/23. У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , міститься інформація про зміну кредитного ліміту, а саме: 15 серпня 2018 року - збільшення кредитного ліміту - 500,00 грн.; 05 вересня 2019 року - збільшення кредитного ліміту - 3000,00 грн.; 17 жовтня 2019 року - зменшення кредитного ліміту 2800,00 грн.; 02 рудня 2019 року - зменшення кредитного ліміту 2646,63 грн.; 05 квітня 2020 року - зменшення кредитного ліміту 500,00 грн.; 22 серпня 2022 року - зменшення кредитного ліміту 500,00 грн.; 22 серпня 2022 року - збільшення кредитного ліміту - 5000,00 грн.; 05 листопада 2024 року - збільшення кредитного ліміту - 66000,00 грн.; 044 квітня 2025 року - зменшення кредитного ліміту 0,00 грн. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 серпня 2018 року вбачається, що станом на 13 серпня 2025 року заборгованість [PERSON] складає 65206,23 грн. - прострочене тіло кредиту та 15798,30 грн. заборгованість за простроче-ними відсотками. Із виписки по рахунку відповідача [PERSON] за договором №б/н вбачається, що станом на 15 серпня 2018 року у останнього наявна заборгованість в розмірі 81 004,53 грн. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичаль-ника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наведених обставин вбачається, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». 26 листопада 2021 року [PERSON] підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій були викладені істотні умови кредитування, зокрема, процентна ставка - 42,0% для карт «Універсальна» та 40,8% для карт «Універсальна Gold» (п.1.3 Заяви), тип процентної ставки-фіксована. Заперечення щодо підписання відповідачем даної заяви від останнього до суду не надходили. Таким чином, сторонами були погоджені умови кредитування щодо нарахування та сплати відсотків. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 серпня 2018 року вбачається, що станом на 13 серпня 2025 року заборгованість [PERSON] складає 65206,23 грн. - прострочене тіло кредиту та 15798,30 грн. заборгованість за простроченими відсотками. АТ КБ «ПриватБанк» прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало своєчасно і повністю, надававши кредитні ресурси в повному обсязі, що підтверджується, зокрема випискою по рахунку відповідача. Відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачувава заборгованість за договором, що також вбачається з виписки по рахунку. Однак, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б виписку по рахунку та розрахунок заборгованості наданий АТ КБ «ПриватБанк», та не довів відсутність заборгованості в частині відсотків. Оскільки розмір заборгованості за використаними кредитними коштами підтверджено уповноваженою банком особою у вищезазначеному розрахунку та відповідачем не оспорюється, підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, у суду відсутні. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості за кредитом, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 15 серпня 2018 року, укладеним між останнім та банком, у повному обсязі не виконано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 81004 грн. 53 коп. Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., визначеною ст.4 Закону України «Про судовий збір», підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved