Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] про зменшення заборгованості по сплаті аліментів, посилаючись на те, що між ним та відповідачем було укладено усну домовленість про сплату аліментів на двох дітей, у зв`язку із чим було відкликано заяву про стягнення аліментів, яку відповідач подавала більше десяти років назад; проте цього року він дізнався, що відповідач подала заяву про стягнення аліментів до Самбірського міськрайонного суду Львівської області, через що йому було нараховано заборгованість за несплату аліментів за останні десять років. Зазначає, що судом не було взято до уваги те, що він сплачував аліменти кожного місяця на банківські рахунки своєї колишньої дружини, а також дочки, що підтверджуються виписками про витрати на цих рахунках; сума витрат на рахунку колишньої дружини перебільшує 150000грн, а на рахунку доньки більше 100000грн. У розрахунку заборгованості по аліментах, який наданий Самбірським відділом державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області розписано щомісячні суми, які у деяких місяцях перевищують суму прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також починаючи з липня 2015 року він перераховував гроші на банківську картку, яку спеціально відкрив та передав відповідачу і дочці, перераховував гроші на картку певними сумами та періодами на утримання дітей, що підтверджується виписками з банку. 12.12.2023р. Самбірським відділом державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції відкрито виконавче провадження за №77579225 на підставі виконавчого листа №2-952/2011, виданого 30.12.2011 у зв`язку з цим у позивача утворилася заборгованість станом на січень 2025р. у розмірі більше 250000грн. При зверненні до виконавчої служби та надані доказів сплати коштів на утримання дітей державний виконавець до уваги не взяла; просить у судовому порядку звільнити його від сплати нарахованої заборгованості по аліментних зобов`язаннях. Відповідач подала до суду відзив, в якому проти позову заперечила та зазначила, що Самбірським відділом державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження за №77579225 на підставі виконавчого листа №2-952/2011 виданого 30.12.2011р. року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області про стягнення з боржника [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 від усіх доходів щомісячно на користь [PERSON] , починаючи з 19.12.2011 року та до досягнення дітьми повноліття. До органів державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду виконавчий лист було надано вперше у 2025 році. Жодних заяв до державної виконавчої служби щодо стягнення аліментів раніше не подавалося, виконавчі провадження не відкривалися та примусове виконання аліментного зобов`язання не здійснювалося. Таким чином на переконання відповідача, посилання позивача на «повторність» звернень має маніпулятивний характер, не підтверджується жодними документами та не може враховуватися судом як обґрунтована підстава для зменшення існуючої заборгованості. Усної домовленості щодо сплати аліментів на дітей, як зазначає позивач у своєму позові, між ними не було. Надалі рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.08.2025 змінено розмір аліментів та постановлено стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Після розірвання шлюбу ні вона, ні донька не отримували від позивача фактичного утримання у вигляді грошових коштів чи оплати повсякденних потреб. Позивач після розірвання шлюбу не купував та не дарував жодних ювелірних виробів або золотих прикрас, долучені позивачем фотокартки бирок від ювелірних виробів не можуть вважатися доказом придбання чи дарування. Таким чином, позивач не довів наявності виключних підстав для зменшення заборгованості по сплаті аліментів, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Позивач подав відповідь на відзив, в якому заперечував, викладене у відзиві та просив позов задовольнити. Однаково у судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити з підстав, викладених у зверненнях до суду, оскільки починаючи із 2011 року він регулярно передавав кошти колишній дружині на утриманні дітей; він передав відповідачу платіжну карту, на яку регулярно переказував кошти. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що викладене у позовній заяві не відповідає дійсності, жодних усних домовленостей із позивачем у неї не було щодо сплати аліментів на утримання їх спільних двох дітей, жодного матеріального забезпечення позивач упродовж всього часу не надавав; після розірвання шлюбу сторони ще деякий час проживали разом та відповідач підтвердила, що платіжну колишній чоловік їй передав, однак усі ці кошти ішли на побутові потреби сім`ї під час їх спільного ще проживання, однак одразу після припинення їх відносин, позивач карту забрав і жодних грошей не передавав. Державний виконавець у судовому засіданні пояснила, що розрахунок заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №77579225 відповідає вимогам закону та є вірним, зокрема нею нараховувались аліменти за останні десять років до звернення стягувача із виконавчим листом, не зважаючи на те, що сам виконавчий документ був виданий раніше; підтвердила, що позивач надавав їй роздруківки із банківських платежів, однак такі не містять підтвердження цільового призначення цих коштів, а саме по сплаті аліментів, тому нею було відмовлено у перерахунку заборгованості по аліментах. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2011 року з [PERSON] , [INFO] , вирішено стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх доходів щомісячно, починаючи з 19.12.2011р. і до досягнення дітьми повноліття, - на підставі якого 12.12.2023р. відкрито виконавче провадження ВП №73579225 державним виконавцем Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області. Надалі згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 серпня 2025 року розмір аліментів змінено та присуджено стягувати із [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі (однієї четвертої) частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та сторонами не оскаржувалося, а тому обставини встановлені у такому не підлягають доказуванню. У зв`язку із несплатою позивачем аліментів виникла заборгованість за період з листопада 2013 року по січень 2025 року в сумі 442620грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 31.01.2025р. Позивачем на підтвердження своїх вимог представлено суду чеки від ювелірних прикрас, яким він стверджує купівлю золотих виробів дочці, роздруківки із платіжної карти за період з 2017 року по 2018 рік, які містять інформацію про купівлю продуктів харчування, оплату послуг, зняття готівки, перекази на карту [PERSON] , однак все це жодним чином не підтверджує сплату аліментів, які присуджені рішенням суду на користь [PERSON] . Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного правового регулювання. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 194 СК України передбачено стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Із представленого розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що державним виконавцем нараховувалися аліменти за минулий період за останні десять років перед зверненням стягувача у 2023 році, хоча сам виконавчий лист був виданий у 2011 році, а тому такий розрахунок є законним та вчинений згідно діючого законодавства. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз ст. 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд (постанова Верховного Суду від 27.02.2019р. у справі №307/1186/17). Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі ж висновки викладені Верховним Судом, у постанові від 21 листопада 2018 року в справі №343/860/17, у постанові від 1 серпня 2018 року в справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року в справі №592/2683/17. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно до ст. ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом. Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 442620грн, що утворилась за період із листопада 2013 року по січень 2025 року, суд виходить з положень ч. 2 ст. 197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Звертаючись до суду з позовними вимогами про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, останній посилався на те, що він усно погодив із колишньою дружиною про сплату аліментів на двох дітей та протягом усього часу періодично перераховував їй кошти на дітей, що відповідач заперечувала у судовому засіданні та стверджувала, що позивач жодної матеріальної допомоги не надавав, а навпаки був ще на її утриманні; суд вважає, що позивачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, оскільки з матеріалів справи судом встановлено, що заборгованість по аліментах у позивача виникла не у зв`язку з погіршення стану здоров`я чи інших істотних обставин, а впоперек позивач, знаючи про наявність судового рішенням, яким стягнуті з нього на користь відповідача на утримання дітей аліментів, не маючи підтвердженої домовленості з відповідачем щодо утримання дітей, повинен був знати і розуміти наслідки, які виникають внаслідок можливого пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Таким чином обставини, зазначені позивачем як підставу для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, зокрема те, що він перераховував кошти, що так само і не доведено у судовому засіданні, не є обставинами, що мають істотне значення та не можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам в порядку ч. 2 ст. 197 СК України. При цьому, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в першу чергу дітей та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Крім того суд, враховуючи обставини справи та надані позивачем докази переконаний, що останнім обрано невірний спосіб захисту з метою звільнення від заборгованості по аліментах на підставі представлених ним платежів за період з 2017 року по 2018 року, які не взято до уваги державним виконавцем, оскільки їх призначення не зазначено, що свідчить про незгоду боржника із діями державного виконавця, а тому такі могли б бути ним оскаржені у встановленому законом порядку. Аналізуючи все наведене суд відмовляє у позові повністю і на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1331,5грн.

Outcome: dismissed