Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 27 березня 2014 року [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON] ) та [PERSON] зареєстрували шлюб у Герцаївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що 27 березня 2014 року складено відповідний актовий запис № 07. Зазначає, що у шлюбі в сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що спільне життя у неї з відповідачем не склалося, протягом декількох місяців вони не проживають разом як сім`я, не ведуть спільного побуту та бюджету. Посилається на те, що між нею та відповідачем відсутні взаєморозуміння та підтримка, почуття любові, а шлюб існує лише формально. Зазначає, що спір між сторонами щодо поділу спільного майна подружжя та щодо виховання і утримання дитини буде вирішуватись окремо. Позивачка вказує на те, що вона не має бажання миритися з відповідачем та відновлювати стосунки. Просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у Герцаївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 27 березня 2014 року, актовий запис № 07. Також просить відновити [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] », судові витрати покласти на відповідача. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.01.2026 року відкрито провадження у вищенаведеній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] , та в її інтересах представник [PERSON] , у судовому засіданні у режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, розірвавши шлюб та стягнувши на користь позивачки понесені судові витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу. Позивачка зазначила, що не бажає примирення з позивачем та хоче розірвати шлюб. Також, просила повернути їй дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні категорично заперечував щодо розірвання шлюбу. Суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини. Судом досліджені докази та застосовані норми права. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що 27 березня 2014 року [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON] ) та [PERSON] зареєстрували шлюб у Герцаївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що 27 березня 2014 року складено відповідний актовий запис № 07 (а.с.9). У шлюбі в сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, позивач не бажає зберегти шлюб та наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не погоджується. Положенням статті 1 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) передбачено, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження булла взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок"в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як передбачено ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Що стосується понесених позивачем судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого позивачем судового збору, в розмірі 1064,96 грн., що документально підтверджений платіжною квитанцією від 15.01.2026 року (а.с.4). Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Судом встановлено, що 15 січня 2026 року між [PERSON] та адвокатом Рудою Христиною Дмитрівною укладено договір № 15/01/26-1 про надання правничої допомоги. Додатковою угодою до договору № 15/01/26-1 про надання правничої допомоги від 15 січня 2026 року передбачено, що погоджений [PERSON] та адвокатом Рудою Христиною Дмитрівною розмір гонорару за правничу допомогу [PERSON] у справі становить 10 000 гривень. Актом передачі-приймання послуг з надання правничої допомоги від 09 лютого 2026 року визначено детальний опис робіт (наданих послуг та їх вартість) з надання адвокатом Рудою Христиною Дмитрівною правничої допомоги [PERSON] під час розгляду справи. На підставі рахунку адвоката Рудої Христини Дмитрівни № 15/01/26-1 від 15 січня 2026 року [PERSON] здійснила оплату послуг з надання правничої допомоги у повному обсязі. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність). При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Отже, суд приходить до висновку, що вказаними вище доказами підтверджено надання адвокатом Рудою Христиною Дмитрівною послуг з професійної правничої допомоги позивачу [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 15/01/26-1 від 15 січня 2026 року. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи докази подані представником позивача на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу, відсутність заперечень відповідача щодо заявленого розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Outcome: approved