Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] та виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області, третя особа на стороні відповідачів-приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Секереш Наталії Вікторівни про визнання заповіту недійсним та виключення з Спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту. Позов мотивований тим, що 05 квітня 2022р. приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Н.В.Секереш була заведена спадкова справа №69110385 після смерті батька позивачки [PERSON] на підставі поданої позивачкою заяви про прийняття спадщини. Згодом позивачка дізналася, що її сестра [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Н.В.Секереш із заявою про прийняття спадщини після смерті їхнього батька - на підставі заповіту [PERSON] та [PERSON] від 25.10.2013р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Мужіївської сільської ради Берегівського району Закарпатської області Макара Вікторією Михайлівною зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дії за №50, згідно якого останні усе своє майно заповіли своїй доньці [PERSON] . Позивачка вважає вищевказаний заповіт недійсним, оскільки такий складений з його порушеннями, а саме: оспорюваний заповіт записаний власноручно секретарем виконавчого комітету Мужіївської сільської ради Берегівського району Закарпатської області В.М.Макара, при цьому в тексті вказаного заповіту не зазначено, що де було зроблено нею на прохання заповідачів, як і не зазначено, що вказаний заповіт був вголос прочитаний заповідачами, що є порушенням вимог ч.2 ст.1248 ЦК України; в оспорюваному заповіті не вказано, що такий записаний секретарем виконавчого комітету Мужіївської сільської ради Берегівського району Закарпатської області В.М.Макара зі слів заповідачів; в оспорюваному заповіті не вказано, що такий в голос прочитаний заповідачами. Окрім того, заповідачі етнічні угорці, які ніколи не володіли українською мовою, а тому такі апріорі не могли прочитати оспорюваний заповіт, а відтак вищенаведене свідчить про те, що волевиявлення заповідачів не відповідало їх волі, зокрема, заповідач [PERSON] не підписував оспорюваний заповіт, оскільки підпис заповідача в оспорюваному заповіті не схожий на його підпис, а тому позивачка просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] та [PERSON] від 25.10.2013р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Мужіївської сільської ради Берегівського району Закарпатської області В.М.Макара зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дії за №50 та виключити з Спадкового реєстру запис про реєстрацію зазначеного заповіту, а також стягнути з відповідачів солідарно понесені позивачкою судові витрати. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просила такі задоволити. Відповідачі [PERSON] , Р.А.О.Веребік (сестра та мати позивачки), представник Берегівської міської ради, а також приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Н.В.Секереш в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать судові повістки, та відповідне Оголошення на сайті Виноградівського районного суду, причини неявки суду не повідомили, а відтак, враховуючи, що відповідачі повідомлені належним чином не з`явилися до суду без повідомлення причин, не подали відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами. У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання сторін, суд встановив, що сторонам надсилались судові повістки про виклик в судове засідання на адреси, засоби зв`язку, які зазначено в позовній заяві, однак сторони жодного разу не з`явились і не повідомляли суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторін суперечить приписам статей 43,44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей судового процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку суду щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах. Оскільки явка сторін не була визнана судом обов`язковою, а обставини справи з урахуванням позовних вимог та поданих сторонами доказів судом можливо встановити у повному обсязі, то на підставі приписів ЦПК неявка відповідачів та третьої особи- приватного нотаріуса, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні. Отже, заслухавши позивачку та дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку у відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України, суд приходить до наступного. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України). Під час вирішення цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, ніж закон. Більш того,

Outcome: dismissed