Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , малолітнього [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Позов мотивують тим, що органом досудового розслідування скеровано до Пустомитівського районного суду Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12021140000000695 від 21 вересня 2021 року про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, в якому вони визнані потерпілими, оскільки отримали тілесні ушкодження різного ступеня важкості, а донька [PERSON] загинула. З обставин кримінального провадження вбачається, що [PERSON] 19 липня 2021 року приблизно в 17 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Ауді А4», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись автодорогою Київ Чоп на 552 км-57,5 м, неподалік с.Солонка Пустомитівського району Львівської області грубо порушуючи вимоги Розділу 1 п.1.2, розділу 2 п.2.3 п.п. «б» та «д», розділу 10 п.10.1, розділу 12 п.12.1 та 12.3 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 розділу 34 ПДР, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вів його якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, без причин технічного характеру, виїхав на смугу зустрічного руху по якій в цей час у зустрічному напрямку рухався автопотяг у складі тягача «DAF FT95 HF430», д.н.з. [NUMBER] , із напівпричіпом «Kogel S 24-1», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , у результаті чого відбулося зіткнення даних транспортних засобів. Після даної дорожньо-транспортної пригоди вказаний автопотяг, будучи пошкодженим, в некерованому стані виїхав на зустрічну смугу руху в напрямку до м.Київ, де відбулося зіткнення із їх автомобілем марки «Daewoo Nubira», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм та обвинуваченим [PERSON] їх автомобіль марки «Daewoo Nubira», д.н.з. [NUMBER] було розірвано навпіл, дітей розкидало по дорозі, завдавши усім тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості: -доньці [PERSON] , [INFO] , ряд тілесних ушкоджень, які спричинили смерть дитини на місці (висновок експерта №135/2021 від 18 серпня 2021 року); -сину [PERSON] , [INFO] , відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку тяжкого ступеня, перелом кісток виличного-орбітального комплексу справа, гемосинус справа, параорбітальну гематому справа, рану чола справа, тупу травму грудної клітки, забій обох легень, перелом 3 ребра справа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (висновок експерта №165/2021 від 24 вересня 2021 року); -сину [PERSON] , [INFO] , закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, закриту травму грудної клітки, забій правої та лівої легені, гемоторакс (малий) зліва, дихальну недостатність 1 ступеня, тупу травму живота, субкапсулярний розрив селезінки, гемоперитонеум, множинні забійні рани та садна голови, кінцівок та тулуба, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (висновок експерта №164/2021 від 24 вересня 2021 року). 3 моменту настання ДТП 19 липня 2021 року і фактично до моменту оголошення обвинувального акту обвинувачений [PERSON] не приніс їм свого вибачення, не допоміг з похованням дитини і лікуванням дітей, а навпаки звертався із різного роду клопотанням з метою уникнення кримінальної відповідальності та затягування досудового розслідування. Приймали участь з обвинуваченим при огляді транспортного засобу і він ні словом не обмовився про співчуття та не приніс вибачення їх сім`ї за біль та страждання, які спричинив. Тільки після надходження останнього висновку експерта №152 комісійної судово-медичної експертизи від 20 грудня 2021 року та оголошення йому про завершення досудового розслідування почав цікавитися їх справами та намагатися з`ясувати чим і як може компенсувати втрату доньки. Така поведінка обвинуваченого є не припустима та спрямована на формальне повідомлення суду, що він намагався і шукав способів на примирення, однак принесенні вибачення від [PERSON] не є щирі і з ним не примирилися. Біль який отримали внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме втрата дитини [PERSON] , якій незабаром мало виповнитися 2 роки і яку всі любили та тілесні ушкодження [PERSON] та [PERSON] , ніколи не пройде. Фактично донечка померла у них на руках, вони спостерігали останні її подихи і залишили її там на дорозі, оскільки мусили їхати в реанімаційне відділення для спасання інших, живих дітей. [PERSON] говорив при зустрічах та задавав запитання щодо компенсації моральної шкоди, однак її оцінити не є можливим, оскільки життя дітей і їхні є безцінні. Однак його відношення та торгування призводить ще до більшого душевного хвилювання. Також ображає та не давало підстав вірити [PERSON] той факт, що він при зустрічах з ними та з метою виправдання себе не приходив та не намагався примиритися з ними за вказівкою його захисника Скоробагатого М.В., однак в подальшому прибув з тим ж адвокатом, на якого нарікав і жалівся. Також подавав надалі клопотання і мав сумніви щодо тяжкості тілесних ушкоджень, які отримали діти, внаслідок ДТП, яке спричинив. В Пустомитівському районному суді Львівської області було розпочато розгляд кримінального провадження №12021140000000695 від 21 вересня 2021 року про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, в якому вони заявили цивільний позов. Згідно витягу з наказу №9 від 13 березня 2022 року командира військової частини [NUMBER] обвинувачений [PERSON] був прийнятий на військову службу з призовом під час мобілізації на особливий період, а тому кримінальне провадження №12021140000000695 від 21 вересня 2021 року про його обвинувачення зупинено. 13 листопада 2025 року в судовому засіданні Пустомитівського районного суду Львівської області стало відомо з клопотання адвоката Скоробагатого М.В. та дружини обвинуваченого [PERSON] , що [INFO] [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання. Цього ж дня судом постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження №12021140000000695 від 21 вересня 2021 року про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України. Відповідно, цивільний позов буз залишений без розгляду. Зазначають, що кримінальне провадження закрите не з реабілітуючих обставин. Відповідачка [PERSON] є спадкоємцем померлого обвинуваченого [PERSON] , оскільки є його дружиною, їй як члену сім`ї було надано сповіщення №174 про смерть чоловіка [PERSON] . Про наявність інших спадкоємців невідомо. Таким чином, до спадкоємців переходить обов`язок відшкодувати шкоду, яка була завдана спадкодавцем, в межа вартості спадкового майна та пропорційно до частки кожного із спадкоємців. Обвинувачений [PERSON] , який загинув [INFO] , внаслідок протиправних дій, завдав їм немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначилися негативними змінами у їх житті, що пов`язані із щоденними думками про негативну подію та страх її повторення, біль втрати дитини, негативними переживання та спогадами, потребою в униканні аналогічних обставин, постійно відчувають свою фізичну та психічну неповноцінність, гостро нагадує про себе факт втрати, постійні витрати на лікування та реабілітацію дітей, повною зміною звиклої організації життя, необхідністю постійно звертатися за сторонньою допомогою, тривоги, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного фізичного та соціального життя, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервовість, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, приниження, гідності, втратою віри у майбутні перспективи, апатією, неможливістю підтримки і допомоги дітям, не говорячи про біль від перенесених фізичних страждань, які ще не закінчилися і навряд чи закінчаться. Обсяг травмуючого впливу та перенесених оперативних втручань дітям. Запитання дітей про сестричку, яку вони втратили приносить невгамовний біль та навіює спогади, які відверто розривають їх зі середини. Сини не раз скаржаться на різні болі, як наслідок ДТП. Наслідки події, що сталася, потягла за собою також нераціональне витрачання життєвого часу, зокрема на лікування, реабілітацію, консультації в адвокатів, вчинення дій у межах досудового розслідування, процесуальних прав цивільного позивача обумовлюють необхідність залучення значних фізичних, душевних та моральних ресурсів. Таким чином, моральна шкода, полягає у стражданнях, які були викликані дорожньо-транспортною пригодою, що спричинила смерть доньки, яка настала внаслідок протиправних дій обвинуваченого. У їх житті виникли вищевказані істотні зміни, що привели до порушення нормальних життєвих зв`язків. Таким чином, розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначали залежно від характеру кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, глибини своїх фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, відношення винної особи до події та наслідків, завдання їм матеріальної та моральної шкоди, яку жодним чином не покрито, а також поведінки обвинуваченого в цілому. Оцінили моральну шкоду, яку завдано в розмірі 2800000 (два мільйони вісімсот тисяч) грн. 00 коп. з розрахунком 700000 (сімсот тисяч) грн. на кожного з пасажирів автомобіля, який став учасником ДТП та втратив дитину, сестричку. Дана сума підлягає стягненню саме з відповідачки, як спадкоємиці обвинуваченого, оскільки страхові відшкодування, яке їм належиться до даної суми не відносять. Згідно п.п.4.1. Договорів про надання правової допомоги від 30 липня 2021 року адвокат надає правову допомогу за винагороду в розмірі по 15000 (п?ятнадцять тисяч) грн., які вони повинні оплатити, тобто загальна сума вартості адвокатських послуг становить 30000 (тридцять тисяч) грн. Відповідачка зобов`язана відшкодувати витрати на правничу допомогу в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн., що регулюється ст.137 ЦПК України, а саме витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Просять стягнути з [PERSON] (спадкоємиці обвинуваченого) витрати понесенні ними на правничу допомогу в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн., які ними повинні бути сплаченні [PERSON] за представництво інтересів в Пустомитівському районному суді Львівської області у справі №450/83/22 та в Сихівському районному суді Львівської області. Заходи досудового врегулювання суперечки між ними вживалися, а саме обвинувачений [PERSON] намагався домовитися і торгуватися, однак позитивного результату не досягнуто, а його близькі та спадкоємці жодного разу не вичинили жодних дій на врегулювання даної ситуації. Просять стягнути з [PERSON] : на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 700000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.; на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 700000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.; на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 700000 грн.; на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 700000 грн. 20 січня 2026 року через систему Електронний суд представником відповідачки [PERSON] [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у відповідності до змісту якого зазначено, що позивачі звернулись до суду з вимогою стягнути з [PERSON] , як спадкоємиці померлого [PERSON] , моральну шкоду, завдану останнім внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Наголошує, що згідно з ч.2 ст.1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. Отже, спадкування обов`язку відшкодувати моральну шкоду можливе лише за наявності ухваленого за життя спадкодавця рішення суду про стягнення із спадкодавця завданої ним моральної шкоди. За життя [PERSON] судові рішення про відшкодування моральної шкоди на користь позивачів не виносились. Цивільний позов був поданий в межах кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] , що позивачі не заперечують та зазначають в позові. Станом на момент загибелі [PERSON] кримінальне провадження відносно нього було зупинене, цивільний позов не розглянутий. Рішення, яким би було вирішено стягнути з [PERSON] завдану останнім моральну шкоду на користь потерпілих, цивільних позивачів у кримінальному провадженні, до моменту смерті [PERSON] не було. А відтак до [PERSON] , як дружини, у відповідності до ч.2 ст.1231 ЦК України не перейшов обов`язок відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивачі не враховують тієї обставини, що згідно ч.4 ст.1231 ЦК України завдану спадкодавцем моральну шкоду спадкоємець може відшкодувати виключно у межах вартості одержаного у спадок майна. Позивачі не обґрунтовують позов в тій частині, чи одержала взагалі відповідачка майно у спадок і яка вартість такого майна, чи заявлений ними розмір стягнення моральної шкоди узгоджується з положеннями зазначеної вище норми. Вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди є незаконними та безпідставними. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу. Позивачі також просять стягнути на [PERSON] та [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі по 15000 грн. (сумарно 30 000 грн.), які повинні сплатити [PERSON] у справі №450/83/22, що розглядалась Пустомитівським районним судом Львівської області та в Сихівському районному суді м.Львова. Позивачами не розмежовано витрат, які мають бути сплачені у кримінальній справі, а які - у цивільній. Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в іншій судовій справі, як і немає правових підстав по ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства. Такі витрати за правовою природою не є заходом цивільно-правової відповідальності, не мають ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а їх наявність та розмір не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з порушенням особою ПДР. Отже, плата за правничу допомогу належить до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у справі №910/12945/19 від 01 червня 2020 року. Аналогічну правову позицію закріплено у пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №925/1196/18, де зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №688/2479/16-ц, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №489/5045/18). КПК України чітко регламентує порядок відшкодування судових витрат у кримінальному провадженні. Зокрема, п.1 ч.1 ст.118, ч.2 ст.120, ч.1 ст.124 КПК України передбачає, що процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. Отже, витрати на правничу допомогу у кримінальній справі не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не можуть вважатися матеріальною шкодою у розумінні ЦК України, а законом віднесені до судових витрат, порядок відшкодування яких чітко регламентований у КПК України та відбувається за спеціальною процедурою. Відтак, відсутні підстави для стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу, які були понесені позивачами у кримінальній справі. Щодо витрат на правову допомогу, понесених у цивільній справі (справа №464/9183/25), необхідно зазначити, що позивачі не визначили окремо розмір таких витрат та не надали документи на їх підтвердження. Як вбачається з долучених до позовної заяви документів (договори, розрахунки), такі ймовірно стосуються власне надання правничої допомоги в межах кримінального провадження, оскільки договори датовані 30 липня 2021 роком, коли було розпочато кримінальне провадження (19 липня 2021 року). Позивачами не було надано детального опису наданих адвокатом, крім того у разі відмови у задоволенні позову, не підлягає задоволенню вимога про стягнення понесених позивачами судових витрат. Позивачами не підтверджено розмір та реальність понесення ними витрат на правову допомогу як і у кримінальній справі, так і у цивільній справі, як ними зазначено, останні лише мають понести такі витрати. Тобто станом на момент подання позову ще не оплатили витрати на правову допомогу ні в кримінальній справі, ні в цивільній. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ac18) зазначено, що «склад та розмір витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. З договорів неможливо встановити, з приводу чого та у якій справі адвокатом Тимощуком О.І. надавалась правова допомога, у такому відсутній предмет договору. До відповідачки у відповідності до ч.2 ст.1231 ЦК України не перейшов обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачам, а відтак позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є незаконними та безпідставними. Окрім цього, оскільки позовні вимоги є необґрунтовані та задоволенню не підлягають, відтак не підлягає задоволенню вимога про стягнення витрат на правову допомогу, понесених в межах кримінального та цивільного судочинства. Просила у задоволенні позову відмовити. Позивачі в жодне судове засідання не з`явились, хоча про кожне були повідомлені належно та вчасно, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, що містяться в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомили, однак скористались правом на представництво своїх інтересів через представників [PERSON] та Лупій Х.Ю. Представник позивачів [PERSON] з`явилась в підготовче судове засідання 22 січня 2026 року, в якому заявила клопотання про відкладення такого, оскільки мала намір ознайомитися з матеріалами справи, про що клопотала суд надати їй таку можливість. В подальші судові засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, жодних клопотань про відкладення чи неможливість приймати участь у таких суду не подавала. Представник позивача [PERSON] в жодне підготовче судове засідання не з`явився, жодних клопотань про відкладення чи проведення таких у його відсутність суду не подавав. В інші судові засідання подавав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи тим, що 19 лютого 2026 року приймає участь у слідчих діях, про що доказів суду надано не було, а 26 лютого 2026 року просив відкласти, оскільки зайнятий у інших судових процесах, зокрема у справі за ст.130 КУпАП (09 год. 20 хв., 12 год.), про розірвання шлюбу (10 год.), 12 год. про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення (12 год.), у кримінальному провадженні (на 13 год. 30 хв.), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (14 год.). Щодо справи №944/6424/25 про розірвання шлюбу, призначеної на 10 год. 26 лютого 2026 року вбачається, що представник позивача Тимощук О.І. участі у розгляді не приймав, подав заяву про розгляд такої у його відсутності. У справі №944/5424/25, яка призначена на 12 год. 26 лютого 2026 року судом постановлено ухвалу про відкладення, у зв`язку з неявкою сторін у справі. Щодо справи №944/6183/25 то в постанові суду зазначено про клопотання захисника про передачу справи на розгляд іншому судді, не вказано про його явку в судове засідання. У справі №944/3213/24, яка призначена на 13 год. 30 хв. 26 лютого 2026 року судом постановлено ухвалу про призначення справи до судового розгляду за участі сторін кримінального провадження та захисника. Представник позивачів Тимощук О.І. мав можливість приймати участь у судовому розгляді 26 лютого 2026 року у даній справі, прибувши безпосередньо до суду або ж в режимі відеоконференції, однак не скористався такою можливістю. У суду відсутня можливість перевірити його твердження щодо участі у слідчих діях 19 лютого 2026 року, жодних доказів на підтвердження таких суду не надав. 10 березня 2026 року представник позивачів в судове засідання не з`явився, однак подав чергове клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю у судових засіданнях у Яворівському районному суді м.Львова. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України). Суд бере до уваги, що у представника позивача [PERSON] та Лупій Х.Ю. була об`єктивна можливість прийняття участі у розгляді справи, шляхом особистої присутності або ж за допомогою відеоконференц зв`язку. Представники позивачів не вчинили будь-яких дій, направлених на можливість забезпечення їх участі у розгляді цієї справи, не надали доказів неможливості залучення та участі іншого представника позивача чи позивачів особисто у розгляді цієї справи. Суд визнає вказані у заяві представника позивача причини неявки у судове засідання неповажними та такими, що спрямовані на затягування розгляду справи шляхом зловживання процесуальними правами. Водночас, суд бере до уваги те, що у цій справі учасники справи подали до суду заяви по суті справи; підготовчий розгляд справи, у межах якого сторони мають право подавати докази на обґрунтування своїх вимог та заперечень, закрито і справа призначена до розгляду по суті; позивачі та їх представники не повідомили суду з наданням відповідних доказів про наявність у них інформації, про яку вони бажають повідомити суду та яка може вплинути на результат розгляду справи. З огляду на вказане, а також з врахуванням того, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд вважає неявку позивачів та їх представників такою, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідачка [PERSON] в останні судові засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності за участю її представника. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні підтримала відзив та викладені в ньому мотиви, надала аналогічні пояснення, просила у задоволенні позову відмовити. Також наполягала на розгляді справи по суті та винесенні судового рішення. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 31 грудня 2025 року заяву [PERSON] та [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , та неповнолітнього [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявникам. Ухвалою суду від 31 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22 січня 2026 року. Ухвалою суду від 20 січня 2026 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 22 січня 2026 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 02 лютого 2026 року, у зв`язку з заявленим клопотанням представника позивачів [PERSON] про надання часу для ознайомлення з матеріалами справи (з`явились представник позивачів [PERSON] , відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] ). 02 лютого 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду на 19 лютого 2026 року (в підготовче судове засідання з`явились відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] , позивачі та їх представники не з`явились, клопотань суду не подавали). 19 лютого 2026 року у судовому засіданні оголошено перерву до 26 лютого 2026 року, у зв`язку з неявкою позивачів та їх представників. Представник позивачів [PERSON] подав клопотання про відкладення, мотивуючи участю у слідчих діях (доказів суду не надано). 26 лютого 2026 року в судовому засіданні продовжено перерву до 10 березня 2026 року, у зв`язку з неявкою позивачів та їх представників та наявністю чергового клопотання представника позивачів [PERSON] про відкладення розгляду справи. У зв`язку з зайнятістю і інших судових справах. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Способи захисту цивільних прав визначено ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. У відповідності до копії Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №83014412, виданого 24 жовтня 2025 року по факту смерті [PERSON] Буською державною нотаріальною конторою Золочівського району Львівської області зареєстровано спадкову справу №74775617. Як вбачається із відповіді Буської державної нотаріальної контори Львівської області від 24 лютого 2026 року спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] , є дружина [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , про що 27 лютого 2009 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.9). У відповідності до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29 квітня 2017 року Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] та [PERSON] 29 квітня 2017 року зареєстрували шлюб, актовий запис №82 (а.с.5). 26 серпня 2017 року у сім`ї позивачів [INFO] народився син [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.8). [INFO] у сім`ї народилась донька [PERSON] , про що видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] 27 вересня 2019 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (в матеріалах справи копія (а.с.6). 19 липня 2021 року Головним управлінням НП у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження №12021140000000695 по факту, що 19 липня 2021 року в 17 год. 30 хв. на 552 км автодороги М-06 сполученням Київ Чоп, поблизу с.Солонка Львівського району відбувся виїзд автомобіля марки «Ауді А4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення із зустрічним авто поїздом марки «ДАФ», д.н.з. [NUMBER] , із напівпричепом марки «Когель», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в подальшому внаслідок зіткнення водій автопоїзда виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки «Деу Нубіра», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП пасажирка автомобіля марки «Деу Нубіра» - малолітня [PERSON] , [INFO] , загинула на місці події, а 4 осіб отримали тяжкі ушкодження (а.с.10). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 липня 2021 року Старосільським старостинським округом Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . про що складено відповідний актовий запис №182 (а.с.7). Відповідно до копії висновку експерта №164/2021 від 24 вересня 2021 року у [PERSON] виявлено закрито черепно мозкову травму, струс головного мозку, закриту травму грудної клітки, забій правої та лівої легені, гемоторакс (малий) зліва, дихальну недостатність 1 ступеня, тупу травму живота, субкапсулярний розрив селезінки, гемоперитонеум, множинні забійні рани та садна голови, кінцівок та тулуба. Дані тілесні ушкодження утворились незадовго до звернення потерпілого за медичною допомогою, ймовірно 19 липня 2021 року від дії тупих предметів, яким міг бути удар виступаючими частинами салону автомобіля під час ДТП, були небезпечними в момент заподіяння, так як були ушкоджені органи грудної і черевної порожнини, що викликало загрозливі для життя явища (стан потерпілого важкий на протязі тривалого часу. Гемоторакс (малий) зліва, гемоперитонеум). За ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (а.с.11-12). Як вбачається з висновку експерта №135/2021 від 18 серпня 2021 року смерть [PERSON] наступила внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка виразилась переломом кісток основи черепа. При експертизі трупа виявлено в ділянці правої брови, скроневої ділянки, лівої щоки, на чолі зліва 4 садна, множинні поверхневі подряпини на чолі, синець на лівій половині обличчя, що охоплює ліву ділянку, ліву вуличну ділянку, ліву щоку, нижню щелепу зліва, на перед поверхні грудної клітки зліва на рівні 3-8 ребер синець, на зовнішній поверхні лівого плеча, лівого передпліччя, тильній поверхні лівої кисті, тильній поверхні правої стопи 9 синців, підшкірний крововилив в потилочній ділянці зліва, відповідно даному крововиливу перелом потилочної кістки, який проходить задню черепну ямку, де розгалужуються промені, розсіяні крововиливи в м`які мозкові оболонки, крововилив в тканини лівої легені, крововилив в жирову капсулу лівої нирки, крововиливи та поверхневі розриви сальника. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, якими могли бути удари об виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП, знаходились в причинно наслідковому зв`язку з настанням смерті, були небезпечними для життя в момент заподіяння, в живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (а.с.13-14). Згідно висновку експерта №165/2021 від 24 вересня 2021 року у [PERSON] , 2017 року народження, виявлено відкрито черепну-мозкову травму, забій головного мозку тяжкого ступеня, перелом кісток вилично-орбітального комплексу справа, гемосинус справа, параорбітальну гематому справа, забійну рану чола справа, тупу травму грудної клітки, забій обох легень, перелом третього ребра справа. . Дані тілесні ушкодження утворились незадовго до звернення потерпілого за медичною допомогою, ймовірно 19 липня 2021 року від дії тупих предметів, яким міг бути удар виступаючими частинами салону автомобіля під час ДТП, були небезпечними в момент заподіяння, так як були ушкоджені органи грудної і черевної порожнини, що викликало загрозливі для життя явища (стан потерпілого важкий на протязі тривалого часу. Гемоторакс (малий) зліва, гемоперитонеум). За ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (а.с.15-16). 20 липня 2021 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, як особі, яка порушила правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинив смерть малолітньої [PERSON] та тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості [PERSON] , малолітньому [PERSON] та [PERSON] (а.с.17-18). В матеріалах справи до позовної заяви долучено фототаблицю до протоколу огляду місця події від 19 липня 2021 року по факту ДТП на автодорозі «Київ Чоп» в районі 552 км + 57,5 м (а.с.19-29). У відповідності до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 вересня 2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с.Полтавка Пологівського району Запорізької області, актовий запис №5121 (а.с.36). [PERSON] , як дружина [PERSON] отримала сповіщення сім`ї №174, що її чоловік [PERSON] , який вважався таким, що зник безвісти загинув [INFO] під час виконання бойового завдання на околиці с.Полтавка Малинівської сільської громади Пологівського району Запорізької області (а.с.37). Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Судом встановлено, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внесеного до ЄРДР за №12021140000000695 від 19 липня 2021 року закрито, у зв`язку із смертю обвинуваченого [PERSON] скасовані заходи кримінального провадження, вирішено питання з речовими доказами. Цивільний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] законні представники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] законний представник [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди залишено без розгляду (а.с.30-32). Тобто, на момент смерті обвинуваченого [PERSON] рішення про стягнення моральної шкоди з такого судом не приймалось. Ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року позивачами та їх представниками не оскаржувалась. Відповідачка [PERSON] є вдовою та спадкоємицею покійного [PERSON] . У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частинами першою, другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Положеннями частини першої, пунктами 1, 3 частини другої, частини четвертої статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Кримінальне провадження закривається, якщо помер обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого (пункт 5 частини першої статті 284 КПК України в редакції на час смерті обвинуваченого). Зазначена підстава закриття провадження (смерть обвинуваченого) не є реабілітуючою, а скасування вироку та закриття кримінального провадження, у зв`язку із смертю обвинуваченого є такими, що його не реабілітують. Відсутність у ухвалі Пустомитівського районного суду Львівської області про винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого, у зв`язку із його смертю не реабілітує його, тобто не доводить відсутність його вини у заподіянні дітям позивачів тяжких тілесних ушкоджень та смерті дитини. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя (частина друга статті 1231 ЦК України). Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину (частина четверта статті 1231 ЦК України). У відповідності до ч.2 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. Тобто, на підставі відповідного судового рішення (вироку, ухвали, постанови, рішення), яке набрало законної сили та є чинним (не скасоване, не визнане нечинним). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Рішень про стягнення моральної шкоди з [PERSON] за життя останнього судами не приймалось, чинне законодавство України передбачає можливість такого відшкодування спадкоємцем у випадку, якщо за життя спадкодавця з нього було присуджено судом обов`язок по її відшкодуванню. Оскільки таких відомостей матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для покладення на відповідачку [PERSON] , як спадкоємицю [PERSON] , обов`язку з відшкодування позивачам моральної шкоди, завданої спадкодавцем. Тому в цій частині суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачів щодо відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, понесених сторонами у кримінальному та цивільному провадженні. За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269). Водночас згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо. 30 липня 2021 року між позивачами [PERSON] , [PERSON] та адвокатом Тимощуком О.І. були укладені договори про надання правової допомоги, а також 29 липня 2022 року договір про внесення змін до договору про надання правової допомоги від 30 липня 2021 року. Як встановлено судом, позивачі при зверненні до суду з позовом про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, зазначають, що такі понесені ними та повинні бути оплачені за надання правової допомоги при розгляді кримінального провадження у Пустомитівському районному суді та Сихівському районному суді м.Львова при розгляді цієї цивільної справи. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20 травня 2009 року у справі №6-3261св08, від 27 січня 2010 року у справі №6-11633св09, від 03 лютого 2010 року у справі №6-15773св09. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №688/2479/16-ц, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №489/5045/18). Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак внаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в кримінальному провадженні у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №925/245/19, який суди застосували під час розгляду справи №910/12945/19 (постанова Верховного Суду від 01 червня 2020 року). З огляду на вищенаведені роз`яснення Верховного Суду, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивачів витрат на правничу допомогу, понесених останніми у межах кримінального провадження відповідно до Договорів про надання правової допомоги від 30 липня 2021 року та договору про внесення змін до договору про надання правової допомоги від 29 липня 2022 року, оскільки такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, які відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, зокрема, КПК України; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні, тому позов в частині відшкодування витрат за надання правової допомоги, наданої в межах кримінального провадження у Пустомитівському районному суді Львівської області задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки судом ухвалено про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, тому й вимога про стягнення витрат за надання правової допомоги у межах даного цивільного провадження до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed