Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

В провадженні Брусилівського районного суду Житомирської області перебувала цивільна справа № 275/605/25 за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю «Дніпрофінансгруп» до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.02.2026 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженої відповідальністю «Дніпрофінансгруп» до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання було відмовлено. 24.02.2026 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій вона просить вирішити питання про стягнення з позивача ТОВ «Дніпрофінансгруп» на користь відповідача Дейнеко Г.І. понесених нею судових витрат,які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 51 623, 69 грн. В судове засідання представник позивача ТОВ «Дніпрофінансгруп» не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник відповідача адвокат Сидорчук О.Є. в судове засідання також не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення в її відсутність, в якому просила вказану заяву задовольнити. Оскільки в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання було відмовлено, однак судом не було вирішено питання про судові витрати, понесені відповідачем, про які попередньо було заявлено у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення по справі. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 вказаної статті визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, представником відповідача на підтвердження судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу адвоката, було подано наступні докази: копію договору про надання правової допомоги № 31-07/25 від 31 липня 2025року, за яким адвокат надає правову допомогу (професійну правничу допомогу) клієнту, що включає захист, представництво та надання інших видів правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором відповідно до окремих доручень на надання правової допомоги, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надану правову допомогу; копію доручення № 1 до договору про надання правової допомоги № 31-07/25 від 31 липня 2025 року, згідно якого адвокат надає правову допомогу клієнту, що включає здійснення захисту та представництво клієнта в Брусилівському районному суді Житомирської області у судовій справі № 275/605/25, у перелік якої входить складання та подання до суду процесуальних документів, необхідних для виконання цього доручення, зокрема, відзиву на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив, інших процесуальних документів, участь в судових засіданнях, та вартість якої визначається у вигляді «гонорару успіху» 10% від загальної суми позовних вимог у судовій справі № 275/605/25, а також фіксованого розміру оплати за послуги відповідно до цього доручення 30 000 грн.; копію акта № 1 приймання-передачі правничої допомоги до договору про надання правової допомоги № 31-07/25 від 31 липня 2025 року, згідно якого загальна вартість наданих клієнту послуг адвоката у межах доручення № 1 від 31.07.2025 року щодо здійснення та представництва клієнта в Брусилівському районному суді Житомирської області у судовій справі № 275/605/25 становить 51 623, 69 грн., з яких 21 623, 69 грн. «гонорар успіху» адвоката в розмірі 10% від загальної суми позовних вимог та 30 000 грн. фіксований розмір оплати за професійну правничу допомогу (а.с. 214-217). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723 св 20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Дослідивши опис наданих адвокатом Сидорчук О.Є. послуг згідно акта № 1 приймання-передачі правничої допомоги до договору про надання правової допомоги № 31-07/25 від 31 липня 2025 року, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом процесуальних документів, їх значення для спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що компенсація витрат відповідача у розмірі 30 000, 00 грн., що становить фіксований розмір оплати за послуги згідно доручення № 1 до договору про надання правової допомоги № 31-07/25 від 31 липня 2025 року, є розумною та співмірною складності даної цивільної справи. При цьому суд враховує, що згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак від позивача ТОВ «Дніпрофінансгруп» клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідача до суду не надходило. З приводу «гонорару успіху», про стягнення якого просить представник відповідача, суд зазначає наступне. Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як «гонорар успіху», проте суд враховує те, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 виснувала про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Відтак, враховуючи дані позиції ВС, клієнт і адвокат, користуючись принципом свободи договору, можуть визначити додаткові витрати між собою у вигляді «гонорару успіху», проте це не підпадає під пряме визначення адвокатських послуг, а відповідно не може переноситься на іншу сторону (не сторону такого договору). Суд зазначає, що у даній справі підставою для звернення з заявою про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статей 137, 141 та 270 ЦПК України, і вимога представника відповідача обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл понесених відповідачем судових витрат, визначених як професійна правнича допомога, що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами. При цьому така додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як «гонорар успіху» за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою в розумінні пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що «гонорар успіху», визначений пунктом 3 акта № 1 приймання-передачі правничої допомоги до договору про надання правової допомоги № 31-07/25 від 31 липня 2025 року, не був необхідним у зв`язку з розглядом даної справи в суді, та не знаходить підстав для покладення на позивача (не на сторону договору, де передбачено «гонорар успіху») зазначеного «гонорару успіху» в розмірі 10 % від загальної суми позовних вимог у судовій справі № 275/605/25, що становить 21 623, 69 грн. Таким чином, суд вважає, що представником відповідача було документально доведено, що відповідачем [PERSON] були понесені витрати на правничу допомогу адвоката у даній справі на загальну суму 30 000 грн., та доходить висновку про стягнення вказаної суми з позивача ТОВ «Дніпрофінансгруп» на її користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved