Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У грудні 2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АБЕКОР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 29172,53 грн., посилаючись на невиконання умов кредитного договору та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою суду від 09.02.2026 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Витребувано з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УНІВЕРСАЛ БАНК", код ЄДРПОУ 21133352, 04080, Україна, м. Київ, вул. Оленівська, б. 23: інформацію чи емітована платіжна карта - маска карти [NUMBER] на ім`я відповідача [PERSON] РНОКПП [NUMBER] ; надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної картки [NUMBER] за період з 10.08.2025 по 11.08.2025 щодо здійснення надходження коштів у сумі 16 600,00 грн. (у разі проведення у вказаний період часу інших операцій, крім як на суму 16 600,00 грн. - їх відображення у виписці не здійснювати для дотримання приписів законодавства щодо забезпечення охорони інформації, яка містить банківську таємницю). Витребувані докази надійшли до суду. Відповідачем подано відзив на позов у якому [PERSON] зазначив, що не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, що підтверджується також наданою ним випискою з банківського рахунку. Разом з тим відповідач заперечує проти розміру нарахованих процентів, вважаючи їх завищеними, та просить суд задовольнити позов частково, стягнувши лише тіло кредиту, а в частині стягнення процентів - відмовити або зменшити їх розмір до обґрунтованого. Крім того, відповідач просив суд у разі задоволення позову надати розстрочку виконання рішення строком на 6 місяців. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, 10.08.2025 між ТОВ «ФК «Абекор» та відповідачем [PERSON] було укладено електронний кредитний договір № 2029900 шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи позивача. Згідно з умовами кредитного договору, загальний розмір кредиту становив 16 600,00 грн, строк користування кредитом - 78 днів, з кінцевим строком повернення до 26.10.2025. Кредитний договір та додаток до нього були підписані відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «z34327», що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». На виконання умов договору позивач перерахував кредитні кошти у сумі 16 600,00 грн на банківську платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією за сплату №20310-1363-253196065 від 10.08.2025 року, відповідно до якої кошти були зараховані о 02:38 через платіжну систему EasyPay. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у строки, визначені договором. Однак, як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на момент звернення до суду складає: 16 400,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 772,53 грн - нараховані проценти, що загалом становить 29 172,53 грн. Відповідно до статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися у письмовій, у тому числі електронній формі. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та має таку саму юридичну силу. Верховний Суд у постановах, зокрема: від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, зазначив, що введення одноразового ідентифікатора є належним способом ідентифікації позичальника та підтверджує волевиявлення на укладення договору. Відповідач проти укладення договору не заперечував. Зазначені правовідносини є цивільно-правовими, регулюються положеннями глави 71 Цивільного кодексу України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України, кредитодавець зобов`язаний надати грошові кошти, а позичальник - повернути їх та сплатити проценти. Суд враховує, що у випадку безготівкового надання кредиту фінансова установа не має доступу до банківського рахунку позичальника, а факт отримання коштів підтверджується укладенням договору та відсутністю доказів зворотного. Позивачем подано детальний розрахунок заборгованості, який містить інформацію про: суму кредиту, строк користування, процентну ставку, періоди прострочення. Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не здійснював платежі з повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальному розмірі 29172,53 грн., що включає: 16 400,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 772,53 грн - нараховані проценти, що загалом становить 29 172,53 грн. Розрахунок заборгованості є деталізованим, відповідає умовам договору, а доказів його неправильності суду не подано. Процентна ставка, метод нарахування та умови застосування стандартної і зниженої ставки прямо передбачені договором, з якими відповідач погодився при його укладенні. У поданому до суду відзиві від 19 лютого 2026 року відповідач [PERSON] не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, що також підтверджується наданою ним випискою з банківського рахунку. Водночас відповідач заперечує проти розміру нарахованих процентів та просить суд задовольнити позов частково. Однак суд не може погодитися з такими доводами відповідача з огляду на наступне. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 1048 ЦК України, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідач, укладаючи договір, добровільно погодився з його умовами, що відповідає принципу свободи договору (стаття 627 ЦК України). Умови кредитного договору, у тому числі щодо розміру процентної ставки, порядку та періоду їх нарахування, були погоджені сторонами під час укладення договору. Підписуючи кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив ознайомлення з умовами кредитування та погодився з ними, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Матеріалами справи підтверджується, що позивач надав суду кредитний договір, додаток до нього, паспорт споживчого кредиту, картку обліку договору, log-file, а також документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів, що у своїй сукупності підтверджує наявність між сторонами кредитних правовідносин та розмір заявленої заборгованості. При цьому відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості або підтверджували сплату кредитних коштів чи процентів. Таким чином, доводи відповідача, викладені у відзиві, не спростовують вимог позивача та не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Абекор» є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі. Посилання відповідача лише на намір добровільно сплатити заборгованість частинами саме по собі не може бути підставою для надання розстрочки виконання рішення суду, оскільки такі обставини не свідчать про наявність виключних підстав для застосування положень статті 435 ЦПК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АБЕКОР» витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, сплачені витрати, а саме за відправку документів Відповідачу у розмірі 72,90 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved