Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

У проваджені Садгірського районного суду м.Чернівці перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4503587 від 26.03.2024 року. В позові зазначає, що 26.03.2024 року між позичальником [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» був укладений Договір №4503587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов Договору ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п.1.2 тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 3000,00 гривень. Згідно із п.13 Договору строк кредиту становить 360 днів: з 26.03.2024 року по 21.03.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування ( пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у результаті застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2,5 % у день. На підставі погоджених умов, викладених у п.21 Договору ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконано та надало йому кредит у сумі 3000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану Банком АТ «ПУМБ». Кредитний договір був укладений в електронній формі за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується через Вебсайт або мобільний за стосунок «Credit7». Відповідно до реквізитів Договору №4503587 від 26.03.2024 року, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «82330». Оскільки ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» не є банківською установою, то, відповідно позбавлене можливості відкривати будь які рахунки для клієнтів, і як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного договору про організацію переказу коштів між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ПЕЙТЕК Україна. За інформацією в листі ТОВ « ПЕЙТЕК Україна», відповідно до Договору №4503587 від 26.03.2024 року було успішно перераховано грошові кошти у сумі 3000,00 гривень на платіжну картку [NUMBER] . За даними розрахунку заборгованості за Договором № 4503587 від 26.03.2024 року у період з 26.03.2024 року по 25.11.2024 року включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 16116,7 грн. Умовами Договору, передбачено, що відповідно до п. 5.1.3. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 1177 від 19.03.2019 року, видане Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має ліцензію на діяльність фінансової компанії з надання коштів та банківських металів у кредит, яка була видана Національним банком України від 21.03.2024 року. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» є фінансовою установою, про що було отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000362 від 15.09.2021 року, видане Національним банком України, має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана Національним банком України від 26.01.2017 року. На підставі зазначеного ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» має право укладати договори факторингу. Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 25.11.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Просить суд стягнути з [PERSON] (дата народження - [INFO] ) заборгованість в розмірі 27736,66 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом у розмірі 2998,70 грн. суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором - 16116,70 грн. суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ 8621,2625 грн. Просить стягнути з [PERSON] (дата народження - [INFO] ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. В порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] , на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» просив розгляд справи провести без його участі та позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить оголошення, про причини не явки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 26.03.2024 року між позичальником [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» був укладений Договір №4503587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов Договору ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п.1.2 тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 3000,00 гривень. Згідно із п.13 Договору строк кредиту становить 360 днів: з 26.03.2024 року по 21.03.205 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування ( пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у результаті застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2,5 % у день (а.с.53). Кредитний договір був укладений в електронній формі за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується через Вебсайт або мобільний за стосунок «Credit7». Відповідно до реквізитів Договору №4503587 від 26.03.2024 року, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «82330». ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] по виконанню умов Договору №4503587 від 26.03.2024 року виконало та надало йому кредит у сумі 3000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану Банком АТ «ПУМБ», що підтверджується довідкою Pay Tech від 19.12.2024 року про успішне перерахування коштів на платіжну картку [NUMBER] від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» на суму 3000,00 гривень (а.с.18). Оскільки ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» не є банківською установою, то відповідно позбавлене можливості відкривати будь які рахунки для клієнтів, і як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного договору про організацію переказу коштів між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ПЕЙТЕК Україна. Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого первісним кредитором у [PERSON] утворилась заборгованість по виконанню Договору №4503587 від 26.03.2024 року 20625.40 гривень, які складаються з: - тіла кредиту - 3000,00 гривень; - проценти за користування кредитом 16125,40 гривень; - штрафні санкції 1500,00 гривень (а.с.19). Провівши аналіз вказаного розрахунку судом встановлено, що проценти за користування кредитом нараховувалися з 26.03.2024 року в розмірі 0,1% (знижена процентна ставка) та з 25.04.2024 року по 25.11.2024 року в розмірі 2,5% (стандартна процентна ставка) як визначеного п.1.4.1 Договору №4503587 від 26.03.2024 року (а.с.53). Згідно умов Договору факторингу № 25/11/2024 ТОВ «Лінеура Україна» відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до Відповідача за договором №4503587 від 26.03.2024 року, що підтверджується актом прийому - передачі Реєстру боржників (а.с.71,80). Представник позивача надав суду розрахунок заборгованості за Договором №4503587 про надання споживчого кредиту від 26.03.2024 року за 115 календарних днів з 26.11.2024 року по 20.03.2025 року відповідно до якого за вказаний період відповідачу нараховували проценти за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми тіла кредиту 2998,70 гривень, яка становить 8621.55 гривень (а.с. 34). А тому вважає, що підлягає стягненню з відповідача заборгованість у розмірі 27736,66 грн., яка складається з: - суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2998,70 грн., - суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором - 16116,70 грн. - суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ 8621,2625 грн. На виконання ухвали Садгірського районного суду м.Чернівці від 12.02.2026 року АТ «ПУМБ» надало суду інформацію, яка підтверджує, що в банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] до поточного рахунку № [NUMBER] у гривні. Операція на суму 3000,00 гривень 26.03.2024 року о 14:35:17 проведена з використанням сервісу переказу коштів через АТ ПУМБ. Між Банком та ТО В « ПЕЙТЕК Україна» було укладено договір відповідно до якого Банк надав послуги переказу коштів (а.с.149). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Закон України від 03.09.2015 р. № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон), визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. Із розрахунку наданого представником позивача вбачається, що станом на 20.03.2025 року у [PERSON] утворилась заборгованість на загальну суму в розмірі 27736,66 грн., яка складається з: суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2998,70 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором - 16116,70 грн. суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ 8621,2625 грн. Як вбачається із 1.3 Договору строк кредитування сторони погодили - 360 днів, тобто з 26.03.2024 року по 21.03.2025 року. Із змісту зазначеного розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувалися з 26.03.2024 року в розмірі 0,1% ( знижена процентна ставка) та з 25.04.2024 року по 25.11.2024 року в розмірі 2,5% (стандартна процентна ставка) як визначеного п.1.4.1 Договору №4503587 від 26.03.2024 року (а.с.53). Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Разом з цим пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5%. Оскільки Закон України № 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки складає 2,5 %, в період з 22 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року 1 %. Відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. З огляду на те, що відсоткова ставка встановлена законом, який регулює спірні правовідносини між сторонами, не може бути збільшена умовами договору, суд вбачає за необхідне навести власний розрахунок відсоткової ставки, враховуючи умови договору та норми законодавства, які діяли на час виникнення правовідносин. Відповідно до наведених вище положень Закону України «Про споживче кредитування», суд погоджується із праведним первісним кредитором розрахунком заборгованості лише у період з 26.03.2024 року по 24.04.2024 року з врахуванням визначеної у договорі зниженої процентної ставки 0,01%, а тому у цей період заборгованість за процентами становить 90,00 грн. ( 30 днів х 0,3 грн). Однак у період з 25.04.2024 року по 20.08.2024, що становить 117 днів, максимальний розмір денної процентної ставки може бути лише 1,5 % (2998,7 х 1,5% = 44,98 грн), а тому у цей період розмір заборгованості за процентами становить 5 262, 66 грн. (117 днів х 44,9 У період з 21.08.2024 року по 20.03.2025 ( останні день кредитування), що становить 213 днів, максимальний розмір денної процентної ставки може бути лише 1,0 % (2998,7 х 1,0% = 29,98 грн.), а тому у цей період розмір заборгованості за процентами становить 6 385,74 грн. (213 днів х 29,98 грн). Загальний розмір заборгованості за процентами за користування кредитом становить 11 738,40 гривень грн (90,00 грн. + 5262,66 грн. + 6 385,74 грн.). Отже суд вважає, що за Кредитним договором № 4503587 від 26.03.2024 із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості у розмірі 14 737,10 грн, з яких: 2998,70 грн основний борг ; 11 738,40 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором №4503587 від 26.03.2024 року підлягають до часткового задоволення, а з відповідача на користь позивача потрібно стягнути заборгованість у загальному розмірі 14 737,10 грн. Щодо вимог про зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України з відповідача інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, суд зазначає таке. Як передбачено частинами десятою, одинадцятою статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу. Частинам десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у рішенні суду. Зокрема врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Правила частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення. Правова мета приписів частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України передовсім полягає у наданні суду повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Формулювання вказаних норми процесуального права визначають право, а не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великою Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22. Крім того, Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п.18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 26.03.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час звернення до суду із позовом сплачено судовий збір у розмірі у розмірі 2662 гривні 40 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією №12017 від 12017 року. В позові заявлено вимогу на суму 27736,66 грн., а задоволено 14 737,10 грн., тобто на 53,13 % (14737,10 грн. х 100 % / 27736,66 грн. = 53,13 %). Оскільки позовні вимоги задоволено частково на 53,13%, із відповідача [PERSON] на користь позивача потрібно стягнути 1 287,02 грн (2422,40 грн. х 53,13 %) судового збору та 5 313,00 грн витрат на правничу допомогу (10 000,00 грн. х 53,13 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial