Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] самостійно виховує та утримує свого малолітнього сина [PERSON] , без участі матері дитини. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] . Надалі, 31.07.2017 він зареєстрував шлюб з відповідачкою, який було розірвано 14.12.2020 рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області. З жовтня 2020 року по час звернення з позовом він самостійно виховує та матеріально утримує свого сина [PERSON] . Таке було встановлено судами в мотивувальних частинах рішень в справі № 385/649/24. Крім того, факт самостійного утримання батьком [PERSON] малолітнього сина свідчать рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.09.2024 у справі № 385/1251/24 про стягнення з відповідачки на користь позивача на утримання сина [PERSON] , 2016 року народження, довідка Гайворонського ВДВС № 279 від 19.06.2025 про неотримання аліментів з розрахунком державного виконавця, висновок комісії з захисту прав дитини виконавчого комітету Заваллівської селищної ради. Встановлення даного факту є необхідним позивачу для отримання відстрочки від мобілізації. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві, просили їх задоволити. Додатково зазначили, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 12.02.2026 відмовлено позивачу в позові до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] , 2016 року народження. Відповідачка правом подання відзиву не скористалась. Третя особа - Орган опіки та піклування Заваллівської селищної ради в письмовій заяві 24.11.2025 (а.с. 134-135) вказала, що докази наявності спору між сторонами щодо виховання та здійснення догляду за сином [PERSON] 2016 року народження відсутні, тому надання висновку відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України є неможливим. Просила розгляд проводити за відсутності представника третьої особи та прийняти рішення на розсуд суду. Третя особа - Міністерство оборони України, у поданому письмовому поясненні покликалось на те, що метою позову є створення умов для отримання відстрочки від мобілізації, а не дотримання прав та інтересів дитини, вихованням та піклуванням за якою мають займатись батьки. Зазначено, що оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, то погіршення особистих стосунків матері та дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Третя особа - [INFO] правом подання пояснень третьої особи не скористався. процесуальні дії суду Ухвалою судді від 28.07.2025 відмовлено у відкритті провадження. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 22.10.2025 скасовано ухвалу від 28.07.2025, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою від 12.11.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 24.11.2025 третьою особою органом опіки та піклування Заваллівської селищної ради подано заяву про розгляд справи за їх відсутності. 03.12.2025 представницею позивача подано клопотання про долучення додаткових доказів. 08.12.2025 протокольною ухвалою суду замінено третю особу в справі [INFO] на [INFO] , відкладено підготовче засідання. 15.01.2026 представником позивача подано клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутності сторони позивача та закриття підготовчого провадження. Ухвалою від 15.01.2026 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті, задоволено клопотання позивача про виклик свідків. 29.01.2026 третьою особою органом опіки та піклування Заваллівської селищної ради подано заяву про розгляд справи за їх відсутності. 02.02.2026 в судовому засідання допитано свідків та відкладено розгляд справи. Розгляд справи по суті проведено 25.02.2026 за відсутності відповідачки та представників третіх осіб, які належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, та протокольною ухвалою відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 04.03.2026. При цьому у зв`язку з неявкою належно повідомленої відповідачки, неподання нею відзиву та незаперечення сторони позивача, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. судом встановлено: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14.01.2016 виконавчим комітетом Заваллівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області, [INFO] народився [PERSON] , батьком зазначений [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 20). 31.07.2017 виконавчим комітетом Заваллівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 19). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14.12.2020 року по справі №385/1448/20, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Заочним рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.09.2024 по справі №385/1251/24, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] [INFO] та згідно заяви [PERSON] такий звернуто до виконання (а.с. 17-20). 03.01.2025 Гайворонським районним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист в справі №385/1251/24. 10.01.2024 [PERSON] подав до Гайворонського ВДВС заяву про примусове виконання рішення суду від 23.09.2024 по справі №385/1251/24 про стягнення з [PERSON] аліментів (а.с. 24). З довідки № 273 від 19.06.2025, що видана начальником Гайворонського відділу ДВС Пашко В. О., за період з 28.08.2024 по 19.06.2025 відповідно до виконавчого листа № 385/1251/24, що виданий Гайворонським районним судом 03.01.2025 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] не отримував аліменти (а.с. 26). Відповідно до розрахунку виданого державним виконавцем І. Павук щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі всіх видів доходу (заробітку), заборгованість по аліментах станом на 01.06.2025 становить 27282 грн (а.с. 27). З довідки № 329 від 17.04.2024, що видана директором Щасливського ліцею Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, [PERSON] був зарахований до садочку Пролісківської філії ліцею 07.12.2020 по 2022 рік, на даний час садочок не відвідує (а.с. 28). З відповіді на адвокатський запит № 554 26.04.2024, що надана завідувачем Пролісківської філії Щасливського ліцею Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, [PERSON] був зарахований до ОНЗ Щасливського НВК з 07.2.2020 вихованцем середньої Б групи. Останній день, коли дитина відвідувала дитячий заклад 18.02.2022. Заяву про влаштування дитини було прийнято від [PERSON] , [INFO] . Відносно питань щодо виховання, зокрема, хто приводив та забирав з батьків надати неможливо, така документація не ведеться (а.с. 33). З характеристики учня 1-В класу початкової школи № 334 Дарницького району м. Києва [PERSON] від 12.05.2023 він навчається в першому класі, сумлінно ставиться до виконання доручень, заняття в школі відвідує систематично, бере участь в повсякденному житті класу, виховується в неповній сім`ї, батьки розлучені, хлопчик проживає з батьком. Батько [PERSON] займається вихованням дитини, підтримує постійний зв`язок з учителем, бере активну участь в житті класу,регулярно цікавиться життям дитини, привозить дитину до школи вчасно, залишив свої контактні дані для зв`язку на випадок надзвичайних ситуацій. Мати хлопчика з сім`єю не проживає, з класним керівником зв`язок не підтримує (а.с. 31). Згідно характеристики учня 2-В класу початкової школи № 334 Дарницького району м. Києва [PERSON] від 17.04.2024 він навчається на очній формі навчання, бере участь в освітньому процесі з використанням технологій дистанційного навчання. Батько, займається вихованням дитини, підтримує постійний зв`язок з класним керівником, бере активну участь у житті класу, регулярно цікавиться успіхами дитини. Приводить дитину до школи вчасно. [PERSON] має всі необхідні речі для навчання. Завжди охайно одягнений та має кошти на харчування. Батько залишив свої контактні дані для зв`язку на випадок надзвичайних ситуацій. Мати хлопчика, протягом навчання [PERSON] у 1 і 2 класі (2022-2023, 2023-2024 н.р.) дні спілкування з батьками та батьківській збори не відвідувала, до класного керівника та адміністрації закладу освіти з питань освітнього процесу жодного разу не зверталася (а. с. 29). З довідки, що видана директором Початкової школи № 334 Дарницького району м. Києва № 02-02/54 від 28.04.2025 (а.с. 30) [PERSON] навчається в 2-А класі початкової школи № 334. З відповіді № 33 від 23.04.2024 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва» на запит адвоката вбачається, що дитина [PERSON] , 2016 року народження, перебуває під наглядом лікаря-педіатра в КНП «ЦПМСД № 2 Дніпровського району м. Києва» [PERSON] (згідно укладеної 18.04.2024 декларації), декларація укладена на номер телефону тітки (як контактна особа). До укладення декларації звернення в амбулаторію були в присутності тітки або батька з лютого 2023 року (а.с. 32). Згідно характеристики учня 2-А класу початкової школи № 334 Дарницького району м. Києва [PERSON] від 30.04.2025 він навчається в другому класі на очній формі навчання. Виховується в неповній сім`ї. Батьки розлучені. Проживає з батьком. Батько займається вихованням дитини, підтримує постійний зв`язок з класним керівником - [PERSON] , бере активну участь у житті класу, регулярно цікавиться успіхами дитини. Приводить дитину до школи вчасно. [PERSON] має всі необхідні речі для навчання. Батько вчасно приводить дитину до школи. [PERSON] має всі необхідні речі для навчання, [PERSON] охайно одягнений та має кошти на харчування. Батько залишив свої контактні дані для зв`язку на випадок надзвичайних ситуацій. Мати хлопчика, протягом навчання [PERSON] у 1 і 2 класі зв`язок з класним керівником не підтримує (а. с. 34). Рішенням виконавчого комітету Заваллівської селищної ради Голованівського району № 65 від 19.06.2025 затверджено висновок комісії із захисту прав дитини по питанню щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] в якому вказано, що зазначені факти можна розцінювати як ухиляння від викоанн батьківських обов`язків [PERSON] (а.с. 35, 36-37). Заявою від 17.06.2025 [PERSON] звертався до Голови комісії Дарницького РТЦК щодо оформлення відстрочки від призову (а.с. 64). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.08.2024 в справі № 385/694/24 [PERSON] відмовлено в позові до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] (а.с. 40-44). Постановою Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області від 06.11.2024 в справі № 385/694/24 рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області залишено без змін (а.с. 48-52). Постановою ВС від 27.02.2025 в справі № 385/694/24 зазначені рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області та постанову Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області залишено без змін (а.с. 57-61). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.10.2025 в справі № 385/648/25 [PERSON] відмовлено в позові до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] (а.с. 149-153). Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що позивач є її рідним братом. В 2020 році він розлучився та проживав з малолітнім сином в селищі Завалля. З 2021 року - на Київщині, а в 2022 році знову в Заваллі. Відповідачка сином не цікавиться, не телефонує, не вітає, не проявляє жодного інтересу, фактично після розлучення самоусунулась, в школу до дитини не приходить. Утриманням та вихованням дитини займається позивач. При цьому відповідачка має і номер телефону позивача і знає його адресу проживання як в с. Завалля, де раніше з ним проживала, і в с. Проліски на Київщині, де жив позивач з сином в квартирі свідка. Зараз позивач с сином проживають у власній квартирі, що належить позивачу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач являється її рідним сином, який з сім`єю - дружиною та сином проживав в її будинку. Після розлучення він сам виховує дитину. Відповідачка не телефонувала, не приходила, хоча їй не перешкоджали, номеру не змінювали. Вона відповідачку і не бачила після розлучення. В 2021 році позивач поїхав проживати в м. Київ, а потім на короткий час повернувся до неї в с. Завалля, після чого знову перебрався до м. Києва. Прозивач працює та забезпечує дитину. Опитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] в присутності бабусі суду пояснив, що живе з батьком, який водить його до школи, готує їжу, хоче жити з татом, маму бачив дуже давно. оцінка суду Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин із метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейного кодексу України (ст. 1 СК України). Згідно із частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. За частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин 1-4 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями статті 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга ст. 30 ЦК України). У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Схожі висновки містяться в постановах Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі № 468/1025/23, від 27 березня 2025 року у справі №353/886/24 та інших. Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, та стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22. Наявними в справі доказами підтверджено, що сторони по справі є батьками малолітнього сина [PERSON] 2016 року народження. Як на підставу наявності факту самостійного виховання та утримання сина, позивач посилався на характеристики з садочка, школи, медичного закладу, покази свідків та стверджував, що такий факт встановлено в мотивувальних частинах рішень судів в справі за його позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав, де суди зазначали, щодо неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків, фактичного самоусунення від їх виконання та перекладення таких обов`язків на позивача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, для підтвердження факту самостійного виховання дітей обов`язковим елементом є наявність виключних (непереборних/ виняткових/ неординарних/ особливих) обставин у конкретних життєвих ситуаціях (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, в той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки через вади здоров`я; батько або матір зникли, визнані судом безвісно відсутніми; позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території, в полоні і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо). Наведені вище виключні обставини у даній справі відсутні, а саме по собі проживання матері окремо від малолітнього сина, проживання дитини з батьком, не свідчить про самостійне виховання та утримання, а також не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати малолітнього сина. Самі лише посилання позивача на вказані обставини не підтверджують факту самостійного утримання позивачем сина, оскільки однозначно та достовірно не підтверджують вказаний факт в тому числі за відсутності відомостей про працевлаштування останнього та отримання ним стабільного регулярного доходу. Суд зазначає, що пояснення щодо офіційного (неофіційного) працевлаштування позивача, що надані в судовому засіданні є суперечливими та стороною позивача, на пропозицію суду, було вказано про небажання надати докази щодо доходів позивача. Позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що в питанні виховання чи утримання дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх прав. Покликання позивача, що такі обставини встановлено в рішеннях суду в справах, що стосувались позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина [PERSON] суд оцінює критично, зазначаючи, що в рішеннях Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.08.2024 в справі № 385/649/24 та від 17.10.2025 в справі № 385/648/25, що залишенні без змін судом апеляційної інстанції, суди констатували відсутність беззаперечних доказів умисної винної поведінки відповідачки, як матері. Розрахунок заборгованості по аліментах на утримання дитини, з якого вбачається заборгованість відповідачки за період з 28.08.2024 по 19.06.2025 суд не бере до уваги, оскільки такий, враховуючи сплив часу, не є актуальним на час розгляду справи. Покази свідків у справі також не є належними доказами ухилення відповідачки від виконання нею батьківських обов`язків, оскільки проживання одного з батьків окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що в питанні виховання чи утримання дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх прав. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Дійсно, Порядком організації та ведення військового обліку, затвердженим постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2023 року, передбачено, що рішення суду про встановлення факту самостійного виховання є підставою для відстрочки, проте це не скасовує обов`язку суду перевірити наявність юридичних підстав для встановлення такого факту. Враховуючи те, що зазначені в позові [PERSON] обставини не підтверджують факт самостійного одноосібного виховання спільної з відповідачкою дитини, проживання матері окремо від дитини, не впливає на обсяг її прав і не звільняє її від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, відсутні докази існування або настання обставин, в силу яких батьківська правосуб`єктність матері дитини обмежена або припинилася, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини, тобто позивачем, малолітнього сина [PERSON] . Вирішуючи питання судових витрат відповідно статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, понесені судові витрати слід залишити за ним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed