Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Донецького обласного центру зайнятості до [PERSON] про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимог підтримала та просила суд стягнути з [PERSON] на користь Донецького обласного центру зайнятості суму виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 4 807 грн. 42 коп. та сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 3 028 грн. Не заперечувала проти ухвалення заочного судового рішення. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується повернутими на адресу суду рекомендованими повідомленнями про вручення з відміткою пошти «Адресат відсутній» та Довідкою про доставку повідомлення у додаток «VIBER». Відзив на позов відповідач не подав, а тому зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що 15 лютого 2012 року до Краматорського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та отримання соціальних послуг звернувся громадянин [PERSON] . [PERSON] перебував на обліку в Центрі зайнятості в період з 22 лютого 2012 по 07 квітня 2012 року, та з 25 квітня 2012 по 11 квітня 2013 року. В заявах про надання статусу безробітного від 22 лютого 2012 року та від 25 квітня 2012 року [PERSON] особистим підписом засвідчив, що не зареєстрований, як фізична особа - підприємець, не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та відомостей. [PERSON] було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю в період з 22 лютого 2012 року по 06 квітня 2012 року, та з 25 квітня 2012 року по 26 лютого 2013 року. 24 квітня 2020 року [PERSON] знову звернувся до Центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та йому було відмовлено у наданні статусу безробітного відповідно до пп. 16, 23 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.09.2018 № 792 (чинний на дату прийняття рішення) у зв`язку з неповерненням особою коштів (у разі прийняття рішення про повернення суми матеріального забезпечення та вартості соціальних послуг за попередньої реєстрації за результатами проведеного розслідування страхового випадку, судового рішення або інших підстав, передбачених законодавством). Під час перебування [PERSON] на обліку в Центрі зайнятості було встановлено, що під час реєстрації та перебування на обліку в період з 22 лютого 2012 року по 07 квітня 2012 року, та з 25 квітня 2012 року по 11 квітня 2013 року [PERSON] не повідомив, що був зареєстрований як фізична особа - підприємець з 20 березня 2003 року. На підставі інформації, отриманої Центром зайнятості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13.02.2009 № 60/62 (чинний на дату проведення розслідування), було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітних шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати матеріального забезпечення та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 240420-01 від 24 квітня 2020 року, в якому зазначено, що [PERSON] був зареєстрований як фізична особа - підприємець з 20 березня 2003 року, датою запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] є 18 серпня 2014 року. Таким чином, на момент отримання статусу безробітного в період з 22 лютого 2012 року по 07 квітня 2012 року, та з 25 квітня 2012 року по 11 квітня 2013 [PERSON] належав до зайнятого населення, про що не повідомив Центр зайнятості під час реєстрації та перебування на обліку в зазначені періоди. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення»: зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами, провадження підприємницької діяльності та інших видів діяльності, не заборонених законом. До зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (ч.1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення»). Згідно з ч.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. [PERSON] знехтував своїм обов`язком, щодо надання достовірних даних, які вплинули на умови виплати допомоги по безробіттю. Згідно з ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. У зв`язку з підтвердженням факту подання недостовірних даних, що мало місце під час перебування [PERSON] на обліку як безробітного відповідно до наказу №113 від 24.04.2020 прийнято рішення про повернення суми незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості наданих соціальних послуг за наступні періоди перебування на обліку в якості безробітного: з 22 лютого 2012 року по 06 квітня 2012 року у сумі 802 грн. 87 коп.(ПК 052512021500011) та з 25 квітня 2012 року по 26 лютого 2013 року у сумі 4004 грн. 55 коп. (ПК 052512042500001). 27 квітня 2020 року за вих. № 01-14/1259 [PERSON] направлено претензію, в якій пропонувалось добровільно повернути допомогу по безробіттю у загальній сумі 4807 грн. 42 коп. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта», претензію було вручено особисто [PERSON] , про що свідчить його підпис на повідомленні про вручення претензії. Для припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, згідно ч.1 п.4. ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» подається заява державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, а п.9 ст.4 цього закону встановлено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Відповідно, датою запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є 18 серпня 2014 року. Водночас, згідно з наказом Міністерства економіки України від 05.03.2024 №5923 «Про реорганізацію державних установ Державної служби зайнятості» розпочато процедуру реорганізації та припинення Краматорського міського центру зайнятості, складено передавальний баланс та підписано передавальний акт між Краматорським міським центром зайнятості та Донецьким обласним центром зайнятості та Донецький обласний центр зайнятості набув право вимоги до відповідача. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним правомірно отримано спірну допомогу по безробіттю, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Донецького обласного центру зайнятості та стягнення з [PERSON] суми виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 4 807 грн. 42 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн. На підставі ст. 15, 16, 1166 ЦК України,

Outcome: approved