Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

28.01.2026 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, у зв`язку з тим, що після досягнення повноліття вона продовжує навчатися та потребує матеріальної допомоги. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 01.11.2011 шлюб між її батьками, [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказаним рішенням з її батька, відповідача [PERSON] , стягнуті аліменти на користь матері на утримання дитини в розмірі частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2011 і до досягнення повноліття дитини. Батько має заборгованість по аліментах. На час звернення до суду вона досягла повноліття та починаючи з 01.09.2025 року є студенткою першого курсу денного відділення факультету мистецтва і архітектури м. Київ. У зв`язку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги, несе фінансові витрати на проживання, оплати проїзду, для придбання одягу, продуктів харчування, для придбання навчально-методичних посібників і підручників, необхідних речей для повсякденного життя, розвитку та навчання. У зв`язку з навчанням на денній формі, самостійно отримувати заробіток позивач не має можливості. Відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, аліментів нікому не виплачує, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу, повнолітній дитині, яка продовжує навчання. 04.02.2026 ухвалою Машівського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 15). У судове засідання 04.03.2026 позивачка, представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлені належним чином шляхом направлення тексту судової повістки до електронного кабінету адвоката та на зареєстровану адресу позивача (а.с.20, 25). 02.03.2026 на адресу суду надійшла заява позивачки про розгляд справи у її відсутності, в якій вона підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі (а.с.26). Відповідач у судове засідання 04.03.2026 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, судову повістку отримав 11.02.2026 тобто завчасно, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому судової повістки (а.с. 25). Разом з тим, 04.03.2026 відповідач звернувся до суду з заявою про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи у його відсутність. Зазначив про те, що він є військовослужбовцем, між тим не заперечував проти розгляду справи про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання (а.с. 27-35) . Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Машівського районного управління юстиції Полтавської області, в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №06 від 04.02.2008 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Таким чином, позивач [PERSON] , є повнолітньою особою. Крім цього, з вказаного свідоцтва вбачається, відповідач [PERSON] є її батьком (а.с.9). Згідно довідки Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури м. Київ від 10.12.2025 № 339, [PERSON] є студенткою першого курсу денного відділення факультету образотворчого мистецтва та реставрації. Термін навчання за освітнім рівнем «бакалавр» з 01.09.2025-30.06.2029 (а.с.11). З вказаної довідки не вбачається, що позивач отримує в навчальному закладі будь-який дохід. Рішенням Машівського районного суду від 01.11.2011 шлюб між батьками позивачки, [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Цим рішенням з відповідача [PERSON] , стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] (позивачки в даній справі) в розмірі частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2011 і до досягнення повноліття дитини (а.с.10). Вищезазначені встановлені обставини дають суду підстави для висновку, що повнолітня [PERSON] продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а її батько [PERSON] таку матеріальну допомогу на її утримання надавати може. Надаючи правову кваліфікацію виниклим між сторонами правовідносинам суд виходить з такого. Суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199, 200, 201цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Згідно ч.ч. 1,3 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стаття 200 СК України визначає, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано наступні роз`яснення: обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Необхідною умовою утримання батьками повнолітніх сина, дочки є можливість батьків надавати таку допомогу. Якщо батько, мати не мають відповідних коштів, нерухомого майна, які б забезпечили утримання сина, дочки, виконання цього їх обов`язку буде неможливим. Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Суд враховує те, що позивачка продовжує навчання на денній формі в м. Києві та не має джерел для існування, оскільки не має можливості працювати та матеріально себе забезпечувати, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, проте добровільно таку допомогу не надає. Відповідач належних і допустимих доказів на спростування вимог позивачки або доказів неможливості сплати аліментів у вказаному позивачем розмірі та інших обставин, що мають значення при вирішенні даного спору (матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, наявність інших утриманців), не подав. Суд враховує, що відповідач повністю визнав позов своєї дочки до нього, про стягнення аліментів на її утримання у зв`язку з навчанням. Таким чином,

Outcome: approved