Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

До Хаджибейського районного суду міста Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з 92/3000 частки у праві спільної часткової власності на кімнату ( в гуртожитку) [ADDRESS] . Вказана частка кімнати належить на правах приватної, спільної часткової власності: [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 92/1000 частин складає 29.97 кв.м. загальної площі кімнати в гуртожитку, де частка померлої складає 9.99 кв.м.. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є вона, дочка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), та дочка [PERSON] . Позивачка зазначила, що оскільки вона є донькою померлої та співвласницею спадкового майна, то думала, що на час відкриття спадщини вважається такою, що приняла спадщину, так як постійно проживала зі спадкодавцем. 24 вересня 2025 року [PERSON] звернулась до Петровської Наталі Володимирівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] , на спадкове майно. На підставі її заяви було заведено спадкову справу за № 15/2025 після померлої [INFO] [PERSON] . Приватний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, про що склала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.10.2025 року. У вказаній постанові нотаріус зазначила, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України вона має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачка зазначила в позові, що пропустила строк на прийняття спадщини з поважних причин, оскільки вважала, що під час дії воєнного стану в Україні може це зробити на протязі 10 місяців після смерті матері , як про те публікувалось в засобах масової інформації і що в силу спільного володіння спадковим майном вона вже вступила у спадщину. Також вона зазначає, що на момент смерті матері та після її смерті вона перебувала у дуже складних життєвих обставинах особистого характеру. За 10 днів до смерті матері, [INFO] , вона народила доньку і залишилась без будь-якої підтримки чоловіка та родичів, що перешкодило їй вчасно звернутися до нотаріуса у встановлений законом строк для оформлення права на спадщину. Також [PERSON] у позові звертає увагу суду на те, що пройшов незначний проміжок часу між закінченням строку прийняття спадщини та подачею до суду заяви про визначення додаткового строку для подачі відповідної заяви нотаріусу. Позивачка вважає, що вищевказані обставини є поважними причинами пропуску строку. Представник позивача у відкрите судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якої заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, подала відзив на позовну заяву, в якому позовну заяву визнала і не заперечувала проти задоволення позову, та розгляд справи проводити за її відсутності. Дослідивши наявні матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності , прийнявши до уваги письмові пояснення сторін, суд вважає заявлений позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав: Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , смерть якої зареєстрована Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 20 від 02.01.2025 року та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з 92/3000 частки у праві спільної часткової власності на кімнату [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.04.2012 року згідно свідоцтва про право власності на житло від 07.12.2011 року, яке видано Департаментом міського господарства Одеської міської ради на підставі розпорядженням від 07.12 2011року, де 92/1000 частин кімната (ти) у секції гуртожитку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на правах приватної, спільної часткової власності: [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 92/1000 частин кімнати в гуртожитку складає 29.97 кв.м. загальної площі, де відповідно частка померлої 92/3000 складає 9.99 кв.м.. Спадкоємцями першої черги після [PERSON] є її дочка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , актовий запис №55, яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міськради 09.12.2000 року та яка є відповідачем по справі. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міськради 09.12.2000 року, актовий запис № 468, [PERSON] , є дочкою померлої [PERSON] . 07.11.2023 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб, яке видано Приморським відділом ДРАЦС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса), актовий запис складено за № 1993 07.11.2023 року. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . За клопотанням представника позивача 04.02.2026 року судом було витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської Н.В. належним чином завірену копію спадкової справи №15/2025 стосовно майна спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] . Із спадкової справи вбачається, що 24 вересня 2025 року позивачка звернулась до Петровської Н.В., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] , на спадкове майно. На підставі її заяви було заведено спадкову справу за № 15/2025. Приватний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, встановленого ст.1270 ЦК України та відсутністю доказів стосовно факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що склала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.10.2025 року. Звертаючись до суду позивачка вказує, що була переконана, що у неї є 10 місяців для подання заяви для прийняття спадщини, спираючись на нормативно-правові акти, які приймались у зв`язку з дією воєнного стану на території України та будучи необізнаною про зашвидку мінливість норм українського законодавства, пропустила строк для прийняття спадщини. Також позивачка мала помилкову впевненість, що в силу спільного володіння спадковим майном вона прийняла спадщину і не пропустила строк. Крім того, позивачка посилається на незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею до суду позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Шестимісячний термін подачі заяви про прийняття спадщини минув 31.07.2025 року. [PERSON] звернулась до нотаріуса 24.09.2025 року, нотаріус прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії 13.10.2025 року і вже 23.10.2025 року позивачка звернулась до суду з цим позовом. Суд враховує також ті обставини, що смерть матері - близької особи позначилася на психічно - емоційному стані позивачки, яка доглядала безпорадну матір перед смертю, щойно народила дитину та залишилась без підтримки близьких людей. А враховуючи норми європейського законодавства, на думку суду, наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть не пропорційними (розумного балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини), оскільки позивач втратить право на успадкування майна, яке залишилось після смерті матері. Спочатку смерть близької людини, а потім і втрата спадкового майна будуть для позивача занадто надмірним тягарем нерозмірним з його діями, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Через встановлені судом обставини, які суд визнає поважними, позивач була позбавлена можливості звернутися до нотаріальної контори вчасно. Викладені обставини підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами та не спростовуються сторонами по справі. У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок виникнення права на спадкування та регулюються Книгою 6 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив та батьки. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 та ч.3 ст.1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно доч.1ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. При цьому, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що передбачено частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України. Як зазначено Пленумом Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 Цивільного кодексу України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ця правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Відповідно до норм чинного в Україні законодавства, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) - надзвичайними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання певних зобов`язань. На засвідчення існування в державі форс-мажорних обставин у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05.30 год. 24.02.2022 року Торгово-промислова палата України 28.02.2022 року опублікувала відповідний лист за №2024/02.0-7.1. Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України у листі від 11.07.2022 року № 55476/37.1/32-22 «Щодо деяких питань нотаріату в умовах воєнного стану» воєнні дії є різновидом непереборної сили найбільш критичного порядку. Їх вплив на цивільні відносини часто є настільки масштабним, що норми, які регулюють розгортання таких відносин в умовах мирного часу, під час дії воєнного стану виявляються абсолютно неадекватними реаліям поточного моменту. Крім того, 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». В редакції постанови № 164 від 06 березня 2022 року було установлено, що перебіг строків на для прийняття спадщини зупиняється на час дії воєнного стану. В редакції постанови № 164 від 29 червня 2022 року, яка діяла до 19 червня 2023 року, було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, 25 січня 2023 року Верховний Суд у справі № 676/47/21 зробив висновок, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж Цивільний кодекс України, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина 2 статті 4 Цивільного кодексу України). Виходячи з виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, в статті 4 Цивільного кодексу України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, Цивільного кодексу України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням Цивільного кодексу України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням Цивільного кодексу України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена. 19 червня 2023 року , набрав чинності підпункт 2 пункту 3 постанови КМ України № 469 від 09.05.2023 року « Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану» внесені зміни у Постанову КМ України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» і виключено п.3 вказаної постанови і тому знову став діяти строк на прийняття спадщини шість місяців з дня смерті спадкодавця. Отже судом встановлено, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини також і у зв`язку із суперечливими положеннями законодавства щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів кардинально змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для спадкоємця та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Окрім того, згідно п.4.4. Огляду судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо справ у спорах, що виникають із спадкових правовідносин (Рішення внесені до ЄДРСР за період з 2018 року по лютий місяць 2023 року ) незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог. Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст. 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року зазначено, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватися правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов є доведеним позивачем, а спосіб захисту порушеного права є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права позивача, характеру його порушення та спричиненим цими діяннями наслідкам, реально відновлює суб`єктивне право, яке порушене, відповідає цілям судочинства, не суперечить принципу верховенства права. Суд, в ході розгляду справи дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] .. Позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно та з обліком викладеного, суд вважає за можливе продовжити позивачу строк на прийняття спадщини за законом терміном на три місяці. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а й справедливості. На підставі викладеного,

Outcome: approved