Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Рішенням Заводського районного суду м. Кам`янського від 15 січня 2026 року частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. 26.01.2026 року представник позивача звернувся до суду із заявою про поновлення строку та ухвалення додаткового рішення у справі, просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 гривень. Сторони на виклик до суду не з`явилися. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст.ст.128,130 ЦПК України, представником позивача Сараною А.О. разом з заявою було надано клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримано. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст.ст.128,130 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Згідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Згідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. При подані позову, стороною позивача було зроблено відповідну заяву про намір стягнути судові витрати на правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Рішенням Заводського районного суду м. Кам`янського від 15 січня 2026 року частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. А тому заявлення вимог стороною позивача про відшкодування понесених під час судового розгляду судових витрат, узгоджується із приписами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, якою визначено, що у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. В поданій позовній заяві позивач серед іншого зазначав, що розмір витрат на правову допомогу складає 6000,00 грн. Представником позивача подана заява про ухвалення додаткового судового рішення, що узгоджується із приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На обгрунтування заяви про поновлення строку представником позивача зазначено, що рішення суду надійшло на офіційну електронну адресу ТОВ "Споживчий Центр" 26.01.2026 року. Тому просив суд відраховувати строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення від 26.01.2026 року. Заявлених підстав для застосування приписів ст. 136 ЦПК України, судом не встановлено. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021 року. Відповідно до ч.8 ст. 11 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин позивач надає договір №01/05-СЦ від 01.04.2025 р. про надання правової допомоги та звіт про виконану роботу від 13.01.2026 року до Договору про надання правничої допомоги від 01.04.2025 року. Відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 01.04.2025 року та звіту про виконану роботу від 13.01.2026 року до Договору про надання правничої допомоги від 01.04.2025 року за правову допомогу. Замовник сплачує адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної ініціативи,

Outcome: partial