Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 04.09.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН»(далі позивач та/або ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН»), в особі представника, звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач та/або позичальник) з вимогами про стягнення суми заборгованості за Кредитним договором № 3565209237/236276 від 09.02.2020 року у розмірі 8374,50 гривень та понесених позивачем судових витрат. 2. Свої вимоги мотивує тим, що 09.02.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 3565209237/236276. Сума виданого кредиту 2500,00 гривень; дата надання кредиту 09.02.2020 року; строк кредиту 30 днів; валюта UAH; відсоткова ставка 1,85% на добу. 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено Договір факторингу № 1-31/05/21 відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату, належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за Кредитним договором № 3565209237/236276 від 09.02.2020 року. 03.06.2021 року ТОВ «СІТІ ФІНАНС ГРУП», відповідно до умов Договору про відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступило право вимоги за Кредитним договором № 3565209237/236276 від 09.02.2020 року до ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН». Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, станом на 26.05.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 8374,50 гривні, з яких 2500,00 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту та 5874,50 гривень прострочена заборгованість за процентами. У зв`язку з вищевикладеним у позивача виникло право на звернення до суду з відповідним позовом. 3. 27.01.2026 року на адресу суду від відповідача, в особі представника, надійшов відзив на позов до якої долучено заяву з мотивованою заявою про поновлення строку на подання відзиву на позов. Вказаним відзивом представник відповідача просив застосувати строки позовної давності та у задоволенні позовних вимоги позивача відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що позивачем не додано в якості доказу первинного бухгалтерського документу, який би підтверджував перерахування відповідачеві від первинного кредитора вказаної суми коштів. Відповідач не пам`ятає чи брав він кредит саме у первинного кредитора, крім того, враховуючи загальновстановлений 3-річний строк позовної давності, відповідач не зобов`язаний був зберігати документи по виконаним зобов`язанням більш ніж 3 роки. Позивач, як правонаступник ТОВ «ГОУФІНАНС», не звільняється від обов`язку надати докази перерахування коштів на рахунок відповідача від ТОВ «ГОУФІНАНС». Щодо строку позовної давності зазначив, що згідно даних, зазначених у позовній заяві, ТОВ «ГОУФІНАНС» 09.02.2020 року надало відповідачеві кредит у розмірі 2500,00 гривень строком на 30 днів тобто до 09.03.2020 року. Отже, починаючи із 09.03.2020 року ТОВ «ГОУФІНАНС» (кінцевим правонаступником вимог якого є позивач) мало знати про порушення свого права та мало можливість звернутись до суду із позовом про стягнення боргу, якщо б ТОВ «ГОУФІНАНС» вважало, що його право порушено відповідачем. Проте, позовна заява подана позивачем 03.09.2025 року через 5 років і 7 місяців. (а.с. 44-46) 4. 30.01.2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, якою просив відзив на позовну заяву залишити без розгляду та задоволення, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі, підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідача. Зазначений підпис було сформовано із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений відповідачем під час укладення договору. Відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу, скористався доступом до мережі Інтернет та перейшов на офіційний веб-сайт первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрав бажану суму кредиту та строк кредитування. Після цього ним було надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. У процесі укладення правочину відповідач пройшов передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку. У відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ipay, Platon. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких. Щодо первинних бухгалтерських документів, зазначив, що перерахування коштів на платіжну карту Відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює операції у безготівковій формі. Тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банкомеквайєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці. Щодо строку позовної давності, звернув увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211) та п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX перебіг позовної давності зупинявся і лише 04.09.2025 року набув чинності закон 4434-IX про відновлення перебігу строків позовної давності. Таким чином, з перехідних положень Цивільного кодексу виключається норма, що зупиняла на час воєнного стану перебіг строків позовної давності. Таким чином, на думку представника позивача, строки позовної давності не підлягають застосуванню в справі, що розглядається. (а.с. 50-56) ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 5. Представника позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позовної заяви, зокрема, просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. (зворотній а.с. 5) 6. 29.12.2025 року на адресу суду, від представника позивача, надійшла заява про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. (а.с. 24-26) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 року цивільна справа № 496/5846/25 була передана до провадження на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 15) 8. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19.09.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 18-20) 10. Верховний Суд у своїй Постанові від 29.04.2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 11. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 12. Судом встановлено, що 09.02.2020 року між [PERSON] та ТОВ «ГОУФІНГОУ» був укладений Договір про надання фінансового кредиту № 3565209237/236276, відповідно до умов якого товариство надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 2500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 09.03.2020 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Рахунок позичальника №: 4149 - 62xx - xxxx - 4357. (ЕС) 13. Додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 3565209237/236276 від 09.02.2020 року є Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, відповідно до якого загальна вартість кредиту за 30 днів складає 3749,50 гривень з яких 2500,00 гривень сума кредиту та 1249,50 гривень - сума нарахованих процентів за користування кредитом. (ЕС) 14. Відповідно до довідки про ідентифікацію [PERSON] , з яким укладено договір № 3565209237/236276 від 09.02.2020 року, ідентифікований ТОВ «ГОУФІНГОУ», акцепт договору позичальником здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора R13144. (ЕС) 15. Листом від 19.08.2025 року, за вих. № 2025-ПО/217, ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» повідомило про успішність проведеної 09.02.2020 року транзакції на банківську картку № [NUMBER] , емітентом якої є PRIVAT BANK, на суму в розмірі 2500,00 гривень. (ЕС) 16. 31.05.2021 року між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» (Фактор) та ТОВ «ГОУФІНГОУ» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель Заборгованості). (ЕС) 17. ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», взяті на себе зобов`язання перед ТОВ «ГОУФІНГОУ» виконало в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень № 37 від 10.06.2021 року та № 36 від 04.06.2021 року. (ЕС) 18. Згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/21 від «31» травня 2021 року до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» перейшло право вимоги до [PERSON] , за Кредитним договором № 3565209237/236276 від 09.02.2020 року. Сума заборгованості за основною сумою боргу 2500,00 гривень; сума заборгованості за відсотками 5874,5 гривні, загальна сума заборгованості 8374,50 гривні. (ЕС) 19. 03.06.2021 року між ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (Новий кредитор) та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» (Кредитор) укладено Договір № 1-03/06/2021 відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому права вимоги за Кредитним договором, а Новий кредитор заміняє Кредитора, як сторону кредитора у Кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором. Новий кредитор сплачує Кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених Договором. (ЕС) 20. ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН», взяті на себе зобов`язання перед ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» виконало в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 2 від 09.06.2021 року та № 1 від 04.06.2021 року. (ЕС) 21. Згідно Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 1-03/06/21 від 03.06.2021 року до ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» перейшло право вимоги до [PERSON] , за Кредитним договором № 3565209237/236276 від 09.02.2020 року. Сума заборгованості за основною сумою боргу 2500,00 гривень; сума заборгованості за відсотками 5874,5 гривні, загальна сума заборгованості 8374,50 гривні. (ЕС) 22. З виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 3565209237/236276 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» за кредитним договором № 3565209237/236276 від 09.02.2020 року станом на 26.05.2025 року (включно) складає 8374,50 гривні, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 2500,00 гривень та прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 5874,50 гривні. (ЕС) V. Оцінка Суду. 23. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 24. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 25. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). 26. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. 27. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст.ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину. 28. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 29. Разом з тим, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан. Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану, надзвичайного стану, строки визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. 30. ЗУ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2025, № 39, ст.163) виключено п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356). Закон набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 15.08.2025 року. 31. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності у спірних правовідносинах. 32. В ч. 1 ст. 14 ЦК України закріплено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 33. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 34. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 35. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 36. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 37. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст. 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Цивільно-правове зобов`язання - це правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З цього визначення випливає, що цивільно-правове зобов`язання це таке правовідношення, в якому управомочна особа діє як кредитор, а зобов`язана особа - як боржник. 38. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. 39. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 40. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 41. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 42. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. 43. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 44. Згідно ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. 45. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 46. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 47. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 48. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 49. Відповідно до правової позиції КГС ВС викладеної у постанові від 03.06.2020 року у справі № 916/1410/19, щодо розмежування правочину з відступлення права вимоги (цесія) та договору факторингу, під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і негрошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Предметом договору факторингу може бути тільки право грошової вимоги (ст. 1078 ЦК України). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, а договору факторингу отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. 50. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 51. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 52. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 53. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 54. З виписки з особового рахунку та витягів з реєстру боржників вбачається, що прострочена заборгованість відповідача перед позивачем за процентами становить 5874,50 гривні. Натомість згідно з Графіком розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту, сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 1249,50 гривень. Детального розрахунку заборгованості відповідача перед Первісним кредитором, з якого б вбачалося підстави виникнення заборгованості та строк нарахування відсотків, стороною позивача до суду не надано, так як і не надано доказів того, що відповідач ініціював продовження строку кредитування. 55. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 56. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 57. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 58. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. 59. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 60. Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 1249,50 гривень станом на 26.05.2025 року за Кредитним договором № 3565209237/236276 від 09.02.2020 року. Водночас зі змісту зазначеного договору, а також наданої виписки з особового рахунка за цим договором, неможливо встановити порядок та період нарахування відсотків, що унеможливлює перевірку правильності їх обчислення та свідчить про їх нарахування поза межами строку дії кредитного договору. 61. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 62. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 63. Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 64. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18, п.п. 53, 53) та від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (п. 6.19). 65. При цьому, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. 66. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. 67. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. 68. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16. 69. Нарахування позивачем відповідачу за вищезазначеним договором відсотків на прострочену заборгованість та відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії договору 09.03.2020 року є безпідставним. 70. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного суду № 363/669/23 від 11.01.2024 року. 71. Підтверджень пролонгації позивачем не надано. Натомість Договір про надання фінансового кредиту № 3565209237/236276 від 09.02.2020 року та Графік платежів містять чіткий строк користування кредитом 30 днів, тобто з 09.02.2020 року до 09.03.2020 року. 72. Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 73. Суд погоджується з доводами сторони позивача, що відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких. 74. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсоткам підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягає прострочена сума заборгованості в розмірі 2500,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 1249,50 гривень, разом 3749,50 гривень. 75. Також, відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. 76. Частинам 10, 11 ст. 265 ЦПК України кореспондують норми ч.ч. 11, 12 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у рішенні суду. Зокрема врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. 77. Правила ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення. Правова мета приписів ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України передовсім полягає у наданні суду повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Формулювання вказаних норми процесуального права визначають право, а не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великою Палати Верховного Суду від 05.06.2024 року у справі № 910/14524/22. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 78. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 79. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 80. Відповідна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року справа № 826/1216/16, від 12.09.2019 року справа № 9901/350/18. 81. Представник позивача надав копію Договору № 11/07/2025 про надання правової допомоги від 11.07.2025 року (а.с. 10-11), копію Акту про отримання правової допомоги від 11.12.2025 року (а.с. 28), копію платіжної інструкції № 9766 від 11.12.2025 року (зворотній а.с. 28). 82. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 83. Як вбачається з наданої копії платіжної інструкції, позивач за надання правничої допомоги сплатив 10500,00 гривень. Суд позов позивача задовольнив частково на загальну суму 3749,50 гривні. Відповідно на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4695,60 грн (3749,50 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 8374,50 грн (заявлені позовні вимоги) = 44,72% (процент задоволених позовних вимог); 10500,00 грн (загальні судові витрати) х 44,72% : 100% = 4695,60 грн). 84. Також, як вбачається з наданої копії платіжної інструкції № 9441 від 20.08.2025 року (а.с. 7), позивач за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди, сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 гривень, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1084,58 гривні (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 3749,50 грн. ? 2422,40 грн. ? 8374,50 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial