Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило: - стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за Кредитним договором № 921499165 від 21.03.2019 у розмірі 17 842,00 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Крім того позивач клопотав про витребування доказів. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 921499165 від 21.03.2019, на підставі якого було надано грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. на умовах, зазначених у ньому. Відповідач свої обов`язки за договором не виконав у результаті чого виникла заборгованість у сумі 18 703,00 грн., яка складається з: 7 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 10 842,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» (далі - ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого згодом було передано право вимоги й за зазначеним вище кредитним договором. У подальшому до Договору факторингу укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого було передано право вимоги за зазначеним вище кредитним договором. 08.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС», відповідно до умов якого було передано право вимоги за зазначеним вище кредитним договором. Ухвалою від 08.09.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Крім того, зазначеною ухвалою за клопотанням позивача витребувано у АТ«ОЩАДБАНК» докази на підтвердження отримання [PERSON] грошових коштів. Заперечення від відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити у повному осязі. На обґрунтування позиції відповідача представник зазначив, що відповідач визнає факт укладення кредитного договору № 921499165 від 21.03.2019 та отримання за його умовами кредитних коштів у розмірі 7000,00 грн. При цьому, відповідачем погашено заборгованості за Кредитним договором на загальну суму 12027,00 грн. при тому, що реальна заборгованість становила 10570,00 грн. Разом з тим, відповідач категорично не визнає факт підписання Додаткових угод, доданих до позовної заяви, а відповідно факт пролонгацій Кредитного договору. Крім того, відповідач не визнає позовних вимог, оскільки вважає, що позивач не має належних правових підстав для звернення до суду з даним позовом, оскільки не доведено переходу до позивача право вимоги за кредитним договором. Окрім того, відповідач категорично не погоджується з визначеним позивачем розміром заборгованості за Кредитним договором, оскільки такий є завищеним, необґрунтованим та не підтверджений належними і допустимими доказами. Також зазначив, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується договором про надання правничої (правової) допомоги від 11.09.2025 № 25141 та додатком № 1 до нього, розрахунковою квитанцією № 11/09/25 від 11.09.2025, актом приймання-передачі послуг №1 від 22.09.2025. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач висловив незгоду з позицією позивача, викладеною у відзиві. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що 20.04.2019 та 20.05.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] були укладені додаткові угоди до Договору № 921499165 від 21.03.2019, відповідно до яких було продовжено строк, на який був наданий кредит, на тридцять днів (у кожному випадку) та погоджено інші умови. 18.07.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору № 921499165 від 21.03.2019, відповідно до якої Позичальнику надано розстрочку у погашенні заборгованості в сумі 11773,00 грн., яка є фіксованою та погоджено інші умови. Посилаючись на умови Договору № 921499165 від 21.03.2019 та укладені додаткові угоди позивач стверджує про правомірність нарахування процентів за кредитним договором, зокрема на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Крім того позивачем зазначено про доведеність факту відступлення права грошової вимоги. Позивач не погодився з вимогою про стягнення витрат на правничу допомогу, вважаючи її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки її заявлений розмір є завищеним відносно складності справи. На виконання ухвали від 08.09.2025 у частині витребування доказів до суду від АТ «ОЩАДБАНК» надійшли витребувані докази. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити обґрунтовуючи свою позицію аналогічно викладеному у заявах сторони відповідача по суті справи. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову обґрунтовуючи свою позицію аналогічно викладеному у заявах сторони позивача по суті справи. Зазначив, що позивач не заперечує укладення кредитного договору та отримання грошових коштів у сумі 7000,00 грн. Кредитні кошти з відповідними нарахуваннями позивач повернув у повному обсязі і навіть з переплатою. При цьому зауважив, що позивач заперечує факт укладення будь яких додаткових угод до кредитного договору у будь якій формі. Уточнив, що з урахуванням останньої судової практики сторона позивача визнає наявність у позивача права вимоги за укладеним кредитним договором. Суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, за відсутності заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених судом доказів, наданих учасниками справи, встановлено такі обставини. 21.03.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 921499165 на суму 7 000,00 грн. (а.с. 18). Відповідно до умов укладеного договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало, а [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 7000,00 грн., що підтверджується даними АТ «ОЩАДБАНК» (а.с. 115-117). Умовами укладеного кредитного договору, крім іншого, передбачено: - п. 1.2 - «Строк дії Договору починається з моменту його укладення та становить 30 (тридцять) днів»; - п. 1.3 - «Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів»; - п. 1.4 - «Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у розмірі 1,25 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом (далі «Процентна ставка»), починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору»; - п. 4.2 «Сторони погоджуються що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений п.1.3 Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п. 1.4 1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 1,70 (одна ціла сім десятих) за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі1,70 розповсюджуються на весь період фактичного користування Кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.1.3 Договору»; - п. 4.3 «Сторони погоджуються що проценти, нараховані згідно п. 4.2 Договору після закінчення строку Кредиту, визначеного в п. 1.3. цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України». Отже, за умовами Кредитного договору 21.03.2019 [PERSON] було перераховано 7000,00 грн., які вона повинна була повернути 20.04.2019, а також сплатити проценти за користування кредитом на суму 2625,00 грн., тобто всього 9625,00 грн. [PERSON] фактично сплачено ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором 20.04.2019, 20.05.2029, 18.07.2019 - 12027,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості товариства (а.с. 24). За даними зазначеного розрахунку станом на 20.04.2019 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» становила 7000,00 грн., після чого [PERSON] було сплачено 20.05.2019 - 3402,00 грн. та 18.07.2019 - 6000,00 грн. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого згодом було передано право вимоги й за зазначеним вище кредитним договором. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого було передано право вимоги за зазначеним вище кредитним договором. 08.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС», відповідно до умов якого було передано право вимоги за зазначеним вище кредитним договором. Зазначені вище, встановлені судом обставини сторонами у справі не заперечувалися. Фактичний спір між сторонами зводиться до підстав нарахування заборгованості після 20.04.2019, яка з позиції позивача нараховувалась на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України з урахуванням укладених 20.04.2019, 20.05.2019 та 18.07.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] додаткових угод, якими продовжувалась дія Кредитного договору та надавалась розстрочка сплати заборгованості. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Положеннями ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до умов ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Щодо укладення додаткових угод судом відзначається таке. Надані стороною позивача додаткові угоди до Кредитного договору від 20.04.2019, 20.05.2019 та 18.07.2019, сторонами яких зазначені ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] не містять підписів останніх чи їх представників, зокрема, вчиненими у спосіб, передбачений ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 18 - зворотна сторона). Положеннями ч. 1 ст. 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до умов ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України (у редакції, чинній на дати додаткових угод) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, зазначені вище Додаткові угоди до Кредитного договору є нікчемними та не є джерелами доказами умов, які у них зазначені. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.03.2021 (справа № 688/3874/18) та від 16.01.2021 (справа № 441/1325/16-ц). Таким чином, умови Кредитного договору щодо строку його дії та строку надання кредиту по 20.04.2024 не змінилися. Щодо нарахування заборгованості на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України після 20.04.2019 судом відзначається таке. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), від 04.02.2020 (справа № 912/1120/16) та від 25.05.2021 (справа № 149/1499/18), від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16). Вимога до позичальника відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України не предґявлялась. При обгрунтування позовної вимоги у частині стягнення заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом позивач не посилається на положення ст. 625 ЦК України. Таким чином, нарахування процентів на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, поза межами строку кредитування не правомірне. Після 20.04.2024 повинно було нараховуватися на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідно до умов п. 4.3 Кредитного договору. З огляду на вище наведене суд констатує, що шляхом сплати за Кредитним договором платежів 20.04.2024 - 2625,00 грн., 20.05.2019 - 3402,00 грн. та 18.07.2019 - 6000,00 грн., а загалом 12027,00 грн. [PERSON] було у повній мірі виконано взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором № 921499165 від 21.03.2019. Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на суб`єктивному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування. Враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права з урахуванням судової практики, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги те, що [PERSON] було у повній мірі виконано взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості по тілу кредиту та заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, - суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є не обґрунтованими та не доведеними, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів та розрахунків, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ. Щодо витрат на професійну правничу допомогу судом відзначається таке. Відповідачем документально підтверджено розмір витрат на надання йому адвокатом правничої допомоги на суму 10000,00 грн. Відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Сторона позивача звернулись до суду із клопотаннями про зменшення витрат іншої сторони на оплату правничої допомоги адвоката із зазначенням обґрунтування на спростування співмірності таких витрат.

Outcome: approved