Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Від ТОВ " Фінансова компанія "ЕЙС" надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-9831344 від 25.06.2024 у розмірі 10 546,80, судовий збір у розмірі 2 422,40 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.06.2024 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] (далі Відповідач, Позичальник) укладено кредитний договір № 00-9831344 на суму 5 060,00 грн.. Кредитодавець свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому в договорі. У свою чергу, відповідачка не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у виписці по рахунку за кредитною картою. Таким чином, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань у відповідачки виникла заборгованість за договором № 00-9831344 від 25.06.2024 в розмірі 10 546,80 грн, яка складається з: 5 060,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 5 486,80 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 20.01.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено Договір факторингу №20012025-МК/Ейс відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 00-9831344 від 25.06.2024 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». Відповідно до реєстру боржників №Б/Н від 20.01.2025 до договору факторингу та акту приймання передачі до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідачки. ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» не здійснювало жодних нарахувань за кредитним договором. З огляду на викладені обставини ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 10 546,80 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Ухвалою від 20.11.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.03.2026. Представник позивача в позовній заяві просив судовий розгляд провести за відсутності сторони позивача, позов підтримує та просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Поштова кореспонденція повернулася без вручення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18). Відповідно до частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та, зі згоди позивача, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, судом не здійснювалося. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 25.06.2024 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] (далі Відповідач, Позичальник) укладено кредитний договір № 00-9831344 на суму 5 060,00 грн.. Кредитодавець свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому в договорі. У свою чергу, відповідачка не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у виписці по рахунку за кредитною картою. Таким чином, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань у відповідачки виникла заборгованість за договором № 00-9831344 від 25.06.2024 в розмірі 10 546,80 грн, яка складається з: 5 060,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 5 486,80 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 20.01.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено Договір факторингу №20012025-МК/Ейс відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 00-9831344 від 25.06.2024 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». Відповідно до реєстру боржників №Б/Н від 20.01.2025 до договору факторингу та акту приймання передачі до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідачки. ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» не здійснювало жодних нарахувань за кредитним договором. З огляду на викладені обставини ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 10 546,80 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Статтею 207 ЦК України визначено випадки коли правочин вважається укладеним у письмовій формі, а саме: якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами; або якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; або якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. У відповідності до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Статтями 3 та 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У договорі сторони погодили порядок повернення кредиту, сплати відсотків, комісії. Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтями 525, 526, 530, 610 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості за вказаним договором. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором в межах позовних вимог заявлених позивачем. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивач просить стягнути з відповідача 7000 грн витрат за професійну правничу допомогу. На підтвердження факту наданих послуг правничої допомоги до матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, укладений між адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»; протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, додаткову угоду від 11.09.2025 №25770857718 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, акт прийому передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 01.10.2025; зі змісту якого вбачається перелік правових послуг та сума гонорару за надання правової допомоги у розмірі 7000 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Соломко О.В., довіреність від 11.08.2025, видану ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» про уповноваження адвоката Соломка О.В. бути представником ТОВ «Фінансова компанія «Ейс». Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн, які є співмірними із складністю справи і наданими адвокатом послугами.

Outcome: approved