Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку (Літера А) загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 19,6 кв.м., з надвірними спорудами, зокрема: хлів (Літера В) загальною площею 12,4 кв.м.; хлів (Літера 3) загальною площею 12,0 кв.м.; гараж (Літера К) загальною площею 24.0 кв.м.; водопровід (№ 1), душ-туалет цегляний (№ 2), душ-туалет цегляний (Літера Д), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що є власником спірної частки будинку, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, разом з тим здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно на квартиру не можливо у зв`язку з тим, що відсутні відсутні відповідні відомості у реєстрі, що посвідчує право власності на майно та слугувало підставою відмови реєстратором. Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивач не може оформити своє права, він змушений звернутися до суду з даним позовом. На судове засідання позивач та представник не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. На судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. 15.03.1989 року між, [PERSON] (продавець), та [PERSON] (покупець), був укладений Договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Житловий будинок в цілому має: житлову площу 39,9 кв. м., стіни самані, критий черепицею, літню кухню Літера «Б», літню кухню Літера «Г», хлів Літера «В», хлів Літера «Ж», хлів Літера «З», гараж Літера «К», хлів Літера «Л», душ-туалет Літера «Д», водопровід № 1, туалет-душ № 2. У користування покупця переходить одна друга частина житлового будинку: із житлового будинку Літера «А», 2-1 (коридор), 2-2 (кухня), 2-3, 2-4 (житлові), хлів Літери «В», «З», «Л», гараж Літера «К», водопровід № 1, туалет-душ № 2. 16.03.1989 1/2 частина житлового будинку зареєстрована в Скадовському міжміському бюро технічної інвентаризації м. Скадовська на праві приватної власності за [PERSON] , в реєстраційну книгу № 14 за реєстровим № 1903. Технічним паспортом на 1/2 частину житлового будинку індивідуального житлового фонду від 20.04.1998р., зареєстрованим Херсонським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером № 1903, також підтверджується, що власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Є [PERSON] . Із Будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , введення якої розпочато 16.07.1976 р. вбачається, що в її І розділ внесено відомості про [PERSON] , як відповідальну особу за введення книги та прописку по будинку. Проставленими на сторінці 11 у паспорті громадянина України [PERSON] двома штампами підтверджується, що 03.05.1994 позивач прописана/зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 24.02.2022 м. Скадовськ Скадовського району Херсонської області опинилося в тимчасовій окупації та включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. 17.07.2025 з метою реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач звернулася з заявою за №67988707 до державного реєстратора Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області, оскільки Договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 15.03.1989 року не був зареєстрований в реєстрах, що існували до 2013 року, державний реєстратор зробила запит на інформацію щодо права власності на частину житлового будинку до організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та реєстрацію прав. У відповіді комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради зазначено, що робота Скадовської філії КП «ХБТІ» ХОР на даний час не відновлена, позаяк тимчасово перебуває під окупацією зс рф. У зв`язку з цим, надати інформацію про підтвердження реєстрації за гр. [PERSON] , права власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не має можливості. 01.08.2025 за таких обставин державний реєстратор виніс Рішення № 80178895 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за ним такого права в судовому порядку. Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права на спірне нерухоме майно, суд дійшов висновку про належність на праві власності останньому. Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, свого права власності. Таким чином, зважаючи на те, що суд встановив належність спірного нерухомого майна на праві власності позивачу, але таке право не визнається, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачем в судовому порядку, а отже позов підлягає задоволенню. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який на законних підставах володіє належним нерухомими майном, проте не може це право підвередити перед третіми особами, а отже реалізувати свої пов`язані із цим похідні права, так і відповідача, який не визнаючи права позивача на вказане майно діяв відповідно до чинного законодавства. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачами судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved