Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

представник Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтвання позовних вимог представник позивача вказав, що між банком та відповідачем було укладено кредитні договори: 01.07.2020 кредитний договір №2001625715101, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 27895 грн.; 26.04.2023 кредитний договір №1011717057, за яким Позичальнику кредит у сумі 67937.36 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 склала: по кредитному договору від 01.07.2020 № 2001625715101 - 50157.71 (п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят сім гривень 71 копійка) грн., з яких: 22999.53 грн. - заборгованість за кредитом; 27158.18 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; по кредитному договору від 26.04.2023 № 1011717057- 90481.33 (дев`яносто тисяч чотириста вісімдесят одна гривня 33 копійки) грн., з яких: 66519.92 грн. - заборгованість за кредитом; 12.35 грн. - заборгованість процентами; 23949.06 грн. - заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.04.2025 склала 140639.04 грн. Банк направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Представник позивача просит суд винести рішення яким: стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 140639,04 грн., 2422,40 грн. судового збору. В позовній заяві представник позивача просить справу розглянути без її участі, не заперечив щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі, на підставі наявних в матеріалах справи доказів в порядку п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 01.07.2020 р. між сторонами було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб(а.с.16 на звороті). Відповідно до умов договору відповідачу було відрито поточний рахунок в банку та надано кредитну карту, встановивши на ній ліміт 20 000,00 грн. Розрахунковий день 30 число місяця, платіжна дата 30 числа місяця, строк дії кредитного ліміту 12 з дня надання кредитного ліміту. Стандартна процентна ставка 47,88 %. Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту(а.с.26) відповідач використовувала кредитні кошти в зв`язку із цим банком змінювався кредитний ліміт сім разів, востаннє 03.03.2022 р. він був встановлений в сумі 27 895,00 грн. Належним чином відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, в зв`язку з чим згідно розрахунків позивача станом на 09.04.2025 р. заборгованість по кредитному договору склала: 50157,71 грн., з яких: 22999.53 грн. - заборгованість за кредитом; 27158.18 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією, що підтверджується розрахунком позивача(а.с.28 на звороті-31), випискою по картковому рахунку (а.с.32 на звороті- а.с.38). 26.04.2023 р. між сторонами було укладено кредитний договір №1011717057 шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за яким Позичальнику було надано кредит «рефінансування» у сумі 67937.36 грн. строком на 48 місяців по 26.04.2027 р. зі сплатою 1,6 комісії за обслуговування кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних. Згідно графіку платежів передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1087,00 грн. щомісяця. Належним чином відповідач взяті на себе зобов`язання не виконувала, в зв`язку із чим виникла заборгованість яка станом на 09.04.2025 р. склала 90481,33 грн., з яких: 66519.92 грн. - заборгованість за кредитом; 12.35 грн. - заборгованість процентами; 23949.06 грн. - заборгованість за комісією. Вказані обставини підтверджуються: розрахунком заборгованості(а.с.27-28), випискою по кредитному рахунку(а.с.31 на звороті- а.с.32). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Із положень частини першої статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 610 ЦК України що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за кредитним договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Як встановлено судом 01.07.2020 р. між сторонами було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов договору відповідачу було відрито поточний рахунок в банку та надано кредитну карту, встановлено кредитний ліміт, востаннє 03.03.2022 р. в сумі 27 895,00 грн. На переконання суду з врахуванням умов укладеного договору позивач має право на стягнення відсотків за користування кредитом протягом 12 місяців з дати встановлення востаннє кредитного ліміту, за вказаних обставин вимоги позивача, з врахуванням розрахунку заборгованості по вказаному кредитному договору підлягають частковому задоволенню в розмірі 29297,10 грн., з яких: 22999,53 грн. - заборгованість за кредитом(визначена позивачем в позові); 6297,57 грн. - заборгованість процентами(станом на 28.02.2023 р.(а.с.29). Згідно укладеного між сторонами кредитного договору з рефінансування від 26.04.2023 № 1011717057 заборгованість відповідача за підрахунками позивача складає 90481.33 (дев`яносто тисяч чотириста вісімдесят одна гривня 33 копійки) грн., з яких: 66519.92 грн. - заборгованість за кредитом; 12.35 грн. - заборгованість процентами; 23949.06 грн. - заборгованість за комісією. Оскільки розмір заборгованості по кредиту та процентами відповідачем не спростовано, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 23949,06 грн. - заборгованість за комісією за вказаним договором, то зазначені вимоги , на переконання суду задоволенню не підлягають. При цьому суд враховує, що ст. 55 Закону України 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. За змістом пункту 4 частини першої статті 1 Закону №1734-VІІІ загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. В силу статті 8 Закон №1734-VІІІ реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Як передбачено частиною п`ятою статті 12 Закон №1734-VІІІ, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору. Закон №1734-VІІІ визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року (справа №524/5152/15-ц), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із матеріалів справи слідує, що умовами кредитного договору від 26.04.2023 № 1011717057 укладеного між сторонами встановлено зобов`язання відповідача сплачувати банку щомісяця комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1087,00 грн. щомісяця. Водночас у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з обслуговуванням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умови кредитного договору про сплату відповідача на користь банку комісії є нікчемними. За вказаних обставин вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 23949,00 грн. комісії за договором від 26.04.2023 р. задоволенню не підлягають. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1650,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial