Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

21.01.2025 року [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду з позовом, в якому просив: - зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , - визначити наступний порядок його особистих зустрічей з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] за таким графіком: 1-3 субота місяця з 10.00 год до 10.00 год неділі з ночівлею, без участі матері; 2-4 неділя місяця з 14.00 год до 20.00 год без участі матері та щосереди з 16.00 год до 20.00 год. без участі матері, - зобов`язати [PERSON] передавати доньку [PERSON] позивачу для спілкування поза межами місця її проживання. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він із відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі, про розірвання якого на розгляді Коломийського міськрайонного суду перебуває справа. В шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . До 2022 року сім`я була дружньою і жила в злагоді та благополуччі в будинку дружини, що в селі Ліски Коломийського району Івано-Франківської області, де і на даний час зареєстрована донька. За час спільного проживання у позивача з донькою склалися близький емоційний контакт, а домашня атмосфера така, щоб малолітня донька почувала себе в безпеці, у спокої, була задоволеною в тому числі матеріально і морально. Він завжди цікавився станом здоров`я дитини. Однак відносини між подружжям погіршилися і вони проживали окремо. Не зважаючи на окреме проживання з відповідачкою він продовжував надавати своїй доньці матеріальну допомогу на одяг, їжу, дозвілля та інше. Відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою, не дозволяє спілкування та зустрічі під різними причинами, що поступово віддаляє його емоційний зв`язок з донькою, що вкрай важливий для гармонійного розвитку дитини. Він запропонував відповідачці дозволити йому брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON] , однак будь-якої згоди з відповідачкою він не дійшов, крім того остання продовжує чинити перешкоди в побаченні з дитиною домовленості про участь позивача у вихованні дитини він з відповідачкою не досягли, отже існує спір про його спосіб участі у вихованні дитини, що стало підставою для звернення з вказаним позовом. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.01.2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2025 року витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону громадянкою України [PERSON] та малолітньою [PERSON] з 01.01.2022 по 03.03.2025. Ухвалою від 26.08.2025р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що з 2018 по 2025 рік перебував в шлюбі з відповідачкою [PERSON] . В шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . На початку війни у 2022 році з його згоди відповідачка разом з донькою виїхали до Італії, де їм дали прихисток. За весь цей час вони декілька раз приїжджали в Україну, до місця їх спільного проживання. В той час відносини в сім`ї були добрі. Між подружжям існувала домовленість, що під час війни дружина з донькою будуть за кордоном. Спілкування з донькою, коли вона перебувала за кордоном відбувалося в телефонному режимі. У 2024 році він дізнався від дружини, що вона не має бажання повертатися в Україну, це вплинуло на можливість його спілкування з донькою, оскільки відповідачка блокувала таку можливість. Коли у 2024 році відповідачка з донькою все ж таки повернулися в Україну, то він провів два дні з донькою з дозволу відповідачки і потім вони знову поїхали за кордон, після цього відповідачка приїжджала в Україну сама, без дитини. У 2025 році вона подала позов до суду про розірвання шлюбу, який був рішенням суду розірвано. Відповідачка продовжує блокувати його в соціальних мережах, не дає можливості спілкуватися з дитиною телефоном, не привозить дитину в Україну. Просить задовольнити його позов та визначити зазначений в позові порядок зустрічей з донькою. Представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві. Зазначив, що позивач розуміє, що порядок особистих зустрічей позивача з донькою можливий після повернення її до України, а на зараз можливим є спілкування в телефонному режимі та за допомогою месенджерів. Відповідач [PERSON] у судові засідання 02.10.2025, 24.11.2025, 18.12.2025, 04.02.2026, 10.03.2026 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Відзив не подавала. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою її місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток. Заявами від 02.10.2025, 24.11.2025, 17.12.2025, 10.03.2026 сільський голова просив відкласти розгляд справи через не неможливість прибути у визначений день та час представника органу опіки та піклування. Відповідно до ч.7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.4, 10 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Абзацом 2 ч.1 ст. 131 ЦПК України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України). Таким чином, аналіз вищевказаних процесуальних норм свідчить про те, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи по якій вона є стороною, з огляду на володіння судом інформації про зареєстровану адресу її проживання та відсутності від неї повідомлень про зміну даної адреси. Представник третьої особи також належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, але неодноразово не з`являвся, повідомляючи про причину неявки. Відповідно до ч.1 ст.223 КЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення проти чого позивач та представник позивача не заперечували, та у відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2018, який рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.05.2025 розірвано. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Коломийським відділом ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. З витягу з реєстру територіальної громади від 04.08.2022 року вбачається, що зареєстроване місце проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . З відповіді №1054199 від 22.01.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що зареєстроване місце проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . На виконання ухвали суду про витребування доказів Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом від 15.05.2025 року надав витяг з наявною у Базі даних інформацією щодо перетину державного кордону України в період з 01.01.2022 по 03.03.2025 [PERSON] та [PERSON] . З даного витягу вбачається, що [PERSON] , [INFO] неодноразово перетинала державний кордон України як на в`їзд так і на виїзд, зокрема 14.03.2022 виїхала за межі України, протягом 2022-2024 неодноразово поверталася на територію України, та в останнє виїхала за межі України 24.07.2024 року; [PERSON] , [INFO] неодноразово перетинала державний кордон України як на в`їзд так і на виїзд, зокрема 10.07.2022 виїхала за межі України, протягом 2022-2024 неодноразово поверталася на територію України, та в останнє виїхала 04.07.2024 року. З листа Сільського голови Коршівської сільської ради від 28.02.2025 року №320/02-25 вбачається, що з метою захисту якнайкращих інтересів дитини 28.05.2025 року за адресою [ADDRESS] здійснено виїзд комісії в складі сільського голови Савчука Я.Б., фахівця соціальної роботи [PERSON] , начальника служби у справах дітей Коршівської сільської ради Барасюк О.Я. для обстеження умов проживання та проведення бесіди з матір`ю [PERSON] і дитиною [PERSON] для зясування наявності перешкод зі сторони матері у спілкуванні дитини з батьком. Під час обстеження з`ясовано, що ворота за вказаною адресою зачинені, за словами сусідки [PERSON] , в будинку ніхто не проживає, [PERSON] з дочкою [PERSON] давно виїхали та перебувають за межами України. Аналогічного змісту лист сільського голови від 03.02.2026 року за №171/02-25. Відповідно до листа заступника начальника Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 23.01.2026 [PERSON] повідомлено, що його звернення про те, що [PERSON] без його згоди поїхала за межі України із спільною дочкою та обмежує його у спілкуванні з нею, зареєстроване та розглянуто. Заявнику рекомендоване звернення до органів місцевого самоврядування для встановлення графіку побачень з донькою, або до суду. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає в с.Матеївці, позивач є її рідним братом. Свідку відомо, що позивач розлучився з дружиною, [PERSON] , вона на даний час перебуває в Італії разом з їх спільною донькою. [PERSON] хоче спілкуватися з донькою, але [PERSON] не дозволяє, про це свідку відомо зі слів брата. За весь час перебування [PERSON] з донькою за кордоном вона декілька раз приїжджала в Україну, позивач в цей період бачився з донькою на її день народження. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає в с.Матеївці, позивач є її вуйком. Від позивача свідку відомо, що його дружина [PERSON] не дає йому бачитися з донькою протягом двох років. З початку війни [PERSON] з дитиною виїхали до Італії. З того часу вона приїжджала в Україну, але чи бачив позивач доньку, свідку не відомо. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства») Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Між сторонами по справі - батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , існує спір щодо участі батька у вихованні доньки, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку. Судом встановлено, що після проголошення воєнного стану в Україні в 2022 році відповідач [PERSON] з донькою [PERSON] виїхали за кордон, де проживають на даний час. Слід зауважити, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних зв`язків та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком. Подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 696/299/23. Обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні з донькою. Оскільки позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини, жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідачка не має, хоч донька і проживає з нею. Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину. Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з донькою, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними. Дитина повинна спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком. Враховуючи наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки участь батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідає її інтересам, забезпечує справедливу рівновагу між забезпеченням прав дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, проживання дитини станом на теперішній час за межами України з матірю, враховуючи продовження на даний час воєнного стану в Україні через повномасштабне вторгнення Російської Федерації, враховуючи малолітній вік дитини, з метою забезпечення безпеки дитини, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу в спілкуванні з дитиною та визначення порядку особистих зустрічей підлягають задоволенню. При визначені способів участі батька у вихованні дитини, яка перебуває за кордоном, суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення в частині особистих зустрічей до закінчення воєнного стану, передбачивши спілкування батька з дитиною в режимі відеозв`язку, з урахуванням режиму дня дитини, самопочуття та бажання, три рази на тиждень протягом 30 хвилин в зручний для дитини та позивача час. Приймаючи таке рішення, суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 12.03.2025 року у справі №487/2960/23. Таке процесуальне рішення відповідає положенням ст. 267 ЦПК України і ухвалюється судом задля убезпечення дитини від загрози її життю та здоров`ю, що являється найголовнішою прерогативою. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В даній справи орган опіки та піклування, а саме виконавчий комітет Коршівської сільської ради не надав письмовий висновок, щодо розв`язання спору. Разом з цим його відсутність не може бути безумовною підставою для відмови в задоволені позову та вирішення справи по суті. А тому суд вирішує спір за наявними у справі доказами. Суд вважає, що такий підхід є цілком справедливим для випадку, коли висновок неможливо отримати у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, про що представник органу опіки та піклування повідомив суд. Така позиція узгоджується з висновком Об`єднаної палати КЦС ВС, висловленою в постанові від 11.12.2023 у справі №523/19709/19.

Outcome: approved