Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» - Полякова О.В. до суду надійшла позовна заява, в якій він просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 142983 від 10.06.2024 року, в сумі 31918,23 грн., понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 10.06.2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» та [PERSON] уклали кредитний договір № 142983 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 18 750,00 грн. у наступному порядку: 15 000,40 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок/карту позичальника № [NUMBER] у національній валюті; 3750,00 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією. Строк кредитування становить 126 днів з 10.06.2024 року по 14.10.2024 року, за користування кредитом нараховуються проценти за ставкою 300,00% річних. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 31918,23 грн., яка складається з: 18750,00 грн. заборгованість по кредиту, 12 367,23 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 801,00 грн. комісія за кредитним договором. У подальшому, 10.10.2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу №10102024, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 142983 від 10.06.2024 року на загальну суму 31918,23 грн. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2025 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано в ПАТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що містить банківську таємницю відносно [PERSON] (а.с.121-123). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 12). [PERSON] належним чином повідомлялася про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за останнім відомим місцем реєстрації, конверти повернулися на адресу суду (а.с. 132-133), правом подати відзив на позовну заяву не скористалась, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За наведених обставин, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10.06.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №142983 (індивідуальна частина). На кожній сторінці договору містяться електронні підписи сторін договору, [PERSON] договір підписано ідентифікатором е7944098 о 10:36:50 10.06.2024 року (а.с. 17-23). Відповідно до п. 2.1 договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 2.6 договору надати позичальнику грошові кошти в сумі, визначеній у п. 2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 2.6 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. У силу п. 2.2.1 договору, сума кредиту становить 18 750 грн., який надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 15 000,00 грн. на рахунок/картку позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 3750,00 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованого згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 300,00% річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування (п. 2.3 договору). Відповідно до п. 2.5 договору комісія за надання кредиту складає 3750,00 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 20,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим договорм становить 126 днів з 10.06.2024 року по 14.10.2024 року (п. 2.6 договору). Денна процентна ставка складає 0,6826%/день (п. 2.7.1 договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 7 001,60% (п. 2.8 договору). За змістом п. 3.1 договір про споживчий кредит, який складається з публічної та індивідуальної частини, а також графіку платежів набирає чинності з моменту його укладення в електронній формі сторонами індивідуальної частини і діє до повного виконання позичальником зобов`язань по цьому договору. Пунктом 4.12.1 договору про споживчий кредит (публічна частина) визначено, що позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю суму кредиту, проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту та комісію за управління та обслуговування кредиту в порядку та строки, визначені договором, а також на вимогу кредитодавця сплатити штраф та/або пеню та/або інші платежі, нараховані позичальнику у випадку виникнення прострочення виконання зобов`язань по договору (а.с. 25-36). Відповідно до довідки №11 від 29.01.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» зазначила про успішність наступних операцій згідно договору №1412/22-1 від 14.12.2022 року, укладеного з ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», зокрема, 10.06.2024 року [PERSON] на номер карти № [NUMBER] перераховано 15 000,00 грн. (а.с. 63-65). Згідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк», що була надана на вимогу ухвали суду від 23.09.2025 року, на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] . На вказану карту 10.06.2024 року здійснено зарахування коштів в сумі 15 000,00 грн. (а.с. 129-130). 10.10.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс`та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу №10102024, відповідно до п. 2.1 якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язуться їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 72-81). Відповідно до витягу з додатку №1 до Договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 року реєстр прав вимоги №2 від 06.11.2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №142983 від 10.06.2024 року на загальну суму 31 918,23 грн. (а.с. 82-83). Згідно наданої виписки з особового рахунку за кредитним договором №142983 від 10.06.2024 року, розрахунку заборгованості за період з 11.06.2024 року по 14.10.2024 року, заборгованість [PERSON] становить 31 918,23 грн., яка складається з 18750,00 грн. заборгованість по кредиту, 12 367,23 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 801,00 грн. комісія за кредитним договором (а.с. 66-71). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ізст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст.3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст.12 цього Законує оригіналом такого документа. Судом достовірно встановлено, що кредитодавець зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, у порушення умов договору, суму заборгованості не сплачує. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та процентами за кредитним договором №142983 від 10.06.2024 року в загальному розмірі 31 117,23 грн., підлягають задоволенню. На час розгляду справи, відповідачем не надано доказів, що свідчать про неотримання кредитних коштів від ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» чи погашення заборгованості, причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, а також контррозрахунку розміру заборгованості також не надано. Що стосується вимоги про стягнення комісії в розмірі 801,00 грн., суд дійшов до наступного. Відповідно до п. 2.5 договору комісія за надання кредиту складає 3750,00 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 20,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 цієї індивідуальної частини. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит з метою задоволення власних потреб. Положення Закону України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 11 Законом України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Законом України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21). Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 276/4216/16-ц зазначив, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Таким чином, аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що заборгованість по комісії, не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial