Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути надмірно виплачену щомісячну допомогу на проживання внутрішньо переміщеної особи у розмірі 6000 (шість) тисяч гривень 00 копійок. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою (згідно інформації вказаній в позовній заяві): [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , з 19.05.2022 року перебував на обліку в управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, як отримувач допомоги на проживання ВПО. За заявою гр.. [PERSON] від 19.05.2022 та наданих документів йому призначено допомогу на проживання з 01.07.2022 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. З 01.12.2023 року гр.. [PERSON] , було припинено виплату допомоги, оскільки він з 25.08.2023 року має у власності житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що розташоване на території, не включеної до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій(припинено можливості бойових дій) або тимчасової окупації. У зв`язку із вище зазначеним гр.. [PERSON] , має надмірно виплачену суму допомоги за період з 01.09.2023 по 30.11.2023 у розмірі 6000,00 грн. Представниками позивача було надіслано відповідачу вимогу про повернення надмірно виплаченої суми допомоги, але дана вимога залишилася без задоволення, у зв`язку з чим позивач звертається до суду із вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надав заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, на електрону адресу суду надіслав повідомлення. В якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, з підстав того, що позивачем не доведено наявність надміру сплачених йому коштів, відповідний акт звірки ним не підписувався, натомість позивач має перед ним заборгованість з виплат ВПО за період з травня 2022 року по січень 2023 року, які відповідач просить врахувати при вирішення даного спору. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, відповідно до абз.1 ч.1, ч. 2 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі також Закон №1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.2 ст.4 Закону № 1706-VII). Відповідно до абз. 2 п.1 "Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі також Порядок №332) допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку. Відповідно до пп. 5 п. 2 в редакції постанови № 332 зі змінами, внесеними відповідно до постанови №789 від 31.07.2023 року передбачено, що з 01.09.2023 виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, внутрішньо переміщена особа, яка звертається за допомогою на проживання, на 1 число місяця, з якого призначається допомога, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування, або інформації (за технічної можливості), внесеної до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї. Відповідно до абз.1,2 п.9 Порядку №332 уповноважена особа зобов`язана протягом 14 календарних днів після виникнення змін, які впливають на визначення права на отримання допомоги, поінформувати про це засобами поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису) орган соціального захисту населення, уповноважену особу виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центр надання адміністративних послуг. Якщо в отримувачів, яким призначено допомогу, відбулися зміни, які впливають на право на отримання допомоги, розмір допомоги перераховується з місяця, що настає за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженої особи або згідно з інформацією, наданою компетентним органом, та/або за результатами проведеної додаткової перевірки рекомендацій, наданих Мінфіном, відповідно до Закону України "Про верифікацію та моніторинг державних виплат". Таку заяву уповноважена особа має право надіслати з використанням поштового або електронного зв`язку органу соціального захисту населення, уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг. За заявою від 19.05.2022 року [PERSON] було взято на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] та призначено допомогу у розмірі 2000,00 грн. [PERSON] перебував на обліку у період до 01.12.2023 року. 25.08.2023 року [PERSON] зареєстрував право власності на житлову нерухомість, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до приписів п.1,4 ч.2 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", внутрішньо переміщена особа зобов`язана дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства; у разі виявлення подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки про взяття на облік відшкодувати фактичні витрати, понесені за рахунок державного та місцевих бюджетів у результаті реалізації прав, передбачених цим Законом. Внутрішньо переміщена особа зобов`язана виконувати інші обов`язки, визначені Конституцією та законами України. Відповідно до п.29 Порядку №332 у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку. Розпорядженням № 50000-8526053 від 22.11.2023 року [PERSON] припинено виплату допомоги як ВПО, як особі, яка має у власності житлове приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, , або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування, або інформації (за технічної можливості), внесеної до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї. Стягнуто надміру виплачені кошти в сумі 6000,00 грн. за період з 01.09.2023 року по 30.11.2023 року. 15.12.2023 року [PERSON] надіслано повідомлення про необхідність повернення надміру сплачених коштів, однак дане повідомлення залишене без задоволення. Відповідно до приписів ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Таким чином, повернення надмірно виплаченої суми щомісячної допомоги передбачає стягнення зазначеної суми у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини набувача, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Отже, відповідач знав про обставини, що можуть вплинути на отримання щомісячної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та не повідомив позивача про них, що є зловживанням з його боку, зокрема, щодо інформації про наявність власного житла на території де не ведуться бойові дії. Про наявність такої заборгованості з вимогою її погашення позивач повідомляв відповідача, що підтверджується відповідними доказами, однак в добровільному порядку така заборгованість відповідачем на даний час не сплачена. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 (справа №910/1873/17) принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Оскільки поведінка відповідача характеризується як недобросовісна під час виконання своїх юридичних обов`язків, суд доходить висновку про необхідність стягнення надмірно перерахованих бюджетних коштів з відповідача. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1,4 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Отже, проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази на їх підтвердження у поєднанні із застосованими нормами права, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами факт нарахування [PERSON] допомоги на проживання як ВПО, її виплати, неповідомлення останньою про наявні підстави для припинення виплати допомоги, що призвело до її надмірного отримання. За такого, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути судові витрати.

Outcome: approved