Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Представник ПАТ ,,ДТЕК Київські електромережі» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] боргу за не обліковану електричну енергію, мотивуючи вимоги тим, що згідно даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ ,,ДТЕК Київські електромережі" є правонаступником ПАТ ,,Київенерго». [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] є споживачем електричної енергії, яку постачає ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» . Представниками позивача за результатами аналізу оплат з`ясовано, що боржник користується послугами, але не в повному обсязі зобов`язання по сплаті заборгованості. Внаслідок чого станом на 29.10.2025 утворилася заборгованість в розмірі 16950,23грн. Станом на 29.10.2025 року заборгованість у сумі 16950,23 грн. споживачем [PERSON] не погашено. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про день, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] є споживачем електричної енергії, яку постачає ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» . Представниками позивача за результатами аналізу оплат з`ясовано, що боржник користується послугами, але не в повному обсязі зобов`язання по сплаті заборгованості. Внаслідок чого станом на 29.10.2025 утворилася заборгованість в розмірі 16950,23грн. 16.10.2024 року за адресою відповідача в ході обстеження приладу обліку електроенергії представниками позивача було виявлено порушення: порушення п. 5.5.5 ПРРЕЕ, що відповідає порушенню п. 8.4.2 ПРРЕЕ самовільне підключення струмоприймачів до електромережі що не с власністю ОСР несанкціоноване після відключення. На підставі виявленого порушення було складено акт про порушення № 002484 від 16.10.2024 року. Таким чином, у відповідності до зазначених вимог ПРРЕЕ, 05.12.2024 року відбулося засідання комісїї з розгляду акту про порушень № 002484 від 16.10.2024 року. На засідання комісії споживач не був присутній. На засіданні комісії було вирішено провести розрахунок обсягу та вартості електроенергії, спожитої з порушенням ПРРЕЕ за період з 22.08.2024 по 15.10.2024 рр. (дату усунення порушення) відповідно п.8.4.11 та за формулою (№5) визначеного главою 8.4 розділу VIII Правил роздрібного ринку електричної енергії. Нарахована сума склала 16950,23 грн. Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно внаслідок чого заборгованість за спожиту але необліковану електричну енергію за актами про порушення станом 16.10.2024 не сплачено. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки відповідач не сплатив позивачу борг за спожиті житлово-комунальні послуги, тому з нього підлягають стягненню грошові кошти в загальному розмірі 16950,23 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як убачається з письмових матеріалів справи, між АО « Перший Радник» та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» був укладений Договір про надання правової допомоги № 3443-ДКЕМ від 01.01.2024. Відповідно до акту приймання - передачі наданих послуг убачається, що позивач поніс витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги від 01.01.2024 на загальну суму 5000,00 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 3028,00 грн, які підтверджуються долученим до справи платіжним дорученням про їх оплату. На підставі викладеного, ст. 6, 11, 509, 526, 625 ЦК України,

Outcome: approved