Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у якому просить стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання на третьому курсі денної форми у Державному податковому університеті, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позову та до закінчення навчання, чи до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що шлюб між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено 25 серпня 1990 року та розірвано на підставі рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 17 липня 2024 року у цивільній справі № 291/643/24. Від зазначеного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення суду відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття. На цей час, їх з відповідачем дочка досягла повноліття, але разом з тим, вона навчається на третьому курсі денної форми у Державному податковому університеті на платній основі, що підтверджується відповідною довідкою навчального закладу. У зв`язку з навчання дочка не має власного доходу та не може самостійно забезпечувати себе матеріально, унаслідок чого потребує постійної матеріальної допомоги з боку батьків для забезпечення належних умов проживання, проїзду, харчування, придбання одягу, взуття, навчальних матеріалів, підручників, канцелярських товарів, засобів гігієни, а також для покриття медичних та інших обов`язкових щоденних витрат. Фактично основний фінансовий тягар щодо утримання повнолітньої дочки покладено на неї. Витрати, пов`язані з забезпеченням належного рівня життя необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, є регулярними, значними та такими, що перевищують її можливості без належної участі батька. Відповідач є батьком дитини, є працездатною особою, має постійне джерело доходу, у тому числі за основним місцем роботи та за сумісництвом, не має на утриманні інших дітей, або інших повнолітніх осіб, не обтяжений іншими аліментами, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки. Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 06.01.2026 відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 11.02.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечила щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 27). Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тож у суду наявні підстави для ухвалення заочного рішення. Згідно з ст. 247 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). На даний час [PERSON] є повнолітньою та продовжує навчання і є студентом в Державному податковому університеті IV рівня акредитації на третьому курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денної форми навчання Навчально-наукового інституту права, групи ПБА-23-1.Термін навчання з вересня 2023 року і до червня 2027 року, що підтверджується довідкою навчального закладу від 14.10.2025 року №5081/13-16 ( а.с. 16). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. За загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на допомогу припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 СК України. Обставинами, які враховуються судом при призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 16.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітніх дітей СК України не встановлює. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. У визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6-1296цс15, який суд враховує під час розгляду та вирішення цієї цивільної справи з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. На підтвердження витрат, які несе позивачка на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, остання надала суду довідку Державного податкового університету та Відомості з Державного реєстру фізичних осіб про джерела та суми нарахованого її доходу ( а.с.16-17). При цьому, суд враховує, що законодавчо визначена можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці не пов`язана з наявністю або відсутністю у відповідача офіційних джерел доходу, а витікає насамперед з обставин, пов`язаних безпосередньо із самим платником - його працездатністю, станом здоров`я тощо, а також інших обставин на його боці, які мають враховуватися судом. За загальними принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. З огляду на викладене, враховуючи вимоги чинного законодавства, беручи до уваги принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, відсутність заперечень відповідача щодо задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовільнии та стягувати з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі даної позовної заяви і до закінчення навчання, чи до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку, що на думку суду є достатнім для забезпечення рівня життя повнолітньої дочки, виходячи із засад розумності та справедливості. Крім того, у відповідності із ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved