Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про зняття арешту з майна. Свій позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Вказує, що є єдиним спадкоємцем після його смерті та з метою оформлення своїх спадкових прав звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , однак йому було відмовлено постановою від 29.07.2025 оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень містяться записи про обтяження Згідно з повідомленням Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції №113800 від 11.09.2025 на виконанні у Відділі ДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ перебувало виконавче провадження № 43999589, з примусового виконання виконавчого листа № 161/16475/13-ц виданого 03.04.2014 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 25175,76грн. заборгованості. В межах даного виконавчого провадження головним державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Левчук І.О. 21.07.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; виконавче провадження № 45375563, з примусового виконання виконавчого листа № 161/11723/14- виданого 17.10.2014 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 23898,32 грн. заборгованості. В межах даного виконавчого провадження головним державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Левчук І.О. 10.11.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; виконавче провадження № 29988114, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4117, виданого 09.11.2011 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 49962,87 грн. заборгованості. В межах даного виконавчого провадження головним державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщук О.О., 14.11.2011р. винесено постанову про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження. Вказані виконавчі провадження завершені на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, 04.06.2025 ПАТ КБ «Приват Банк» надано довідку про відсутність заборгованості у [PERSON] перед банком. Також постановою від 23.01.2018 виконавче провадження № 29988114 закінчено у зв`язку з смертю боржника. У зв`язку з чим, просить зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції скасувати арешт та заборону на відчуження із всього нерухомого майна [PERSON] , який помер [INFO] , накладеного постановою номер 43999589, від 21.07.2014 головним державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Левчук І.О. з примусового виконання виконавчого листа № 161/16475/13 виданого 03.04.2014 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 25175,76грн. заборгованості; постановою номер 45375563, від 10.11.2014 головним державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Левчук І.О. з примусового виконання виконавчого листа № 161/11723/14- виданого 17.10.2014 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 23898,32грн. заборгованості; постановою номер 5/1481/29988114 від 14.11.2011 головним державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщук О.О. з примусового виконання виконавчого листа № 2-4117 виданого 09.11.2011 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 49962,87 грн. заборгованості. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання. 06 жовтня 2025 року від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 04 листопада 2025 року від представника ПАТ «Родовід Банк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ «Вердикт Капітал». В заяві від 15 січня 2026 року представник ТОВ «Вердикт Капітал» просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В судове засідання позивач не з`явився, в заяві від 15 січня 2026 року просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача ПАТ «Родовід банк» в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції в судовому засіданні покладалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи на примусовому виконанні в Відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції №113800 від 11.09.2025 на виконанні у Відділі ДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ перебувало виконавче провадження № 43999589, з примусового виконання виконавчого листа № 161/16475/13-ц виданого 03.04.2014 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 25175,76грн. заборгованості. В межах даного виконавчого провадження головним державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Левчук І.О. 21.07.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; виконавче провадження № 45375563, з примусового виконання виконавчого листа № 161/11723/14- виданого 17.10.2014 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 23898,32 грн. заборгованості. В межах даного виконавчого провадження головним державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Левчук І.О. 10.11.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; виконавче провадження № 29988114, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4117 виданого 09.11.2011 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 49962,87 грн. заборгованості. В межах даного виконавчого провадження головним державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщук О.О., 14.11.2011 винесено постанову про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження. Також становлено, що вищевказані виконавчі провадження були завершені на підставі п.3 ч.1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження». Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 28 жовтня 2017 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області [PERSON] помер [INFO] . Позивач [PERSON] відповідно до довідки про склад спадкоємців є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Разом з тим, нормами ч.ч. 1, 2 статті 74 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Крім того, частиною 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Як передбачено ст. 56 вказаного Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (аналогічна норма містилася і в Законі України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, стаття 57). Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року). Звертаючись з даним позовом до суду позивач [PERSON] пред`являє його саме до відповідачів Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», однак просить зобов`язати скасувати арешти Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, який не є відповідачем, а є третьою особою по справі. При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення, ч.1 ст. 13 п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач. А отже - суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який останній не просить застосувати. За загальним правилом (ч.1. ст. 5 ЦПК України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором. Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи і інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором. При цьому позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатись можливістю вибору між декількома способами захисту ( передбаченими законом або договором), якщо це на заборонено законом. Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч.2 ст. 5 ЦПК України). Вказане з урахуванням положень ч. 1 ст. 2 ЦПК, означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства в будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення порушених прав. Суд не має права визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто виходити за межі позовних вимог у випадку, коли обраний позивачем спосіб захисту є неефективним. Відповідно до ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. За змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначити відповідача у справі. При цьому суд, під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем. У разі пред`явлення позову не до того відповідача, суд не праві за своєї ініціативи і без відповідного клопотання позивача заміняти первісного відповідача належним відповідачем. Суд не може примушувати сторони до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства. Процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору відрізняється за обсягом прав прав та обов`язків (24 березня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 1316/364/12, провадження № 61-7023св20 (ЄДРСРУ № 96106030). Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача суд відмовляє в задоволенні позову. Суд, у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень, позбавлений можливості самостійно визначити суб`єктний склад учасників справи, однак, встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, та за відсутності відповідних клопотань з боку позивача про заміну відповідача чи залучення співвідповідача, - відмовляє у позові з цих підстав. Таким чином, з урахуванням того, що даний позов пред`явлено до АТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Родовід Банк», а самі позовні вимоги стосуються третьої особи, яку позивач просить зобов`язати вчинити певні дії, а саме зняти арешт з майна, питання про залучення Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції до участі в справі в якості відповідача позивачем не ставилось перед судом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про зобов`язання Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції скасувати арешт та заборону на відчуження.

Outcome: dismissed