Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява, в якій представник позивача адвокат Гапон С.В., який діє від імені та у інтересах позивача [PERSON] , просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 04.10.2019 укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним Максимом Сергійовичем та зареєстрованим в реєстрі за №4776 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49016757 від 04.10.2019 приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С.. В обґрунтування заявлених вимог та підстав звернення вказує, що 04.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з п.1 договору, вищевказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:174:7387. Вказує, що вищевказана земельна ділянка перебуває у власності позивача, що підтверджується довідкою Бучанської державної нотаріальної контори від 28.05.2025 № 581, у якій зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 06.10.2017 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), місцезнаходження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210900000:01:174:7387. Відповідно до умов зазначеного договору зміна цільового призначення земельної ділянки, або її розподіл під час дії цього договору може відбуватися лише у встановленому законом порядку після досягнення відповідної згоди між Землевласником та Забудовником. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої у Бучанській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №332/2024 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої є позивач [PERSON] .. Вказує, що згідно з довідкою Бучанської державної нотаріальної контори від 28.05.2025 №581, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] є правонаступником [PERSON] . Укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , відповідачем [PERSON] самовільно без погодження із землевласником без складання та затвердження акту виконаних робіт та розподілу земельної ділянки, здійснено розподіл земельної ділянки на 7 (сім) окремих ділянок (кожна ділянка огороджена забором). Додає, що ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2019 року по справі №367/4735/19, накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні №12019110040000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а саме на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:174:7387, що розташована за адресою: [ADDRESS] , заборонивши відчуження вказаного майна, тимчасово, до скасування даного арешту у встановленому КПК України порядку. На дату подачі цієї позовної заяви арешт не скасовано. Таким чином, укладений договір купівлі-продажу порушує законні права позивачки - правонаступниці [PERSON] на вільне користування та розпорядження вищевказаною земельною ділянкою. Рішеннями від 22.10.2018 №43614028, від 24.10.2018 №43649107, №43649668, №43648548, №43648067, №436647400, №43647036, прийнятими державним реєстратором Комунального підприємства Немченко Оленою Олегівною проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житлові будинки за [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , на підставі документів, які не мають відношення до зазначеної адреси. 26.09.2019 (КС061192690480) Інспекцією архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради було зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Місцерозташування об`єкта будівництва: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210900000:01:174:7387. 10.10.2019 (КС141192830248) Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Інформація про об`єкт: Будівництво житлового будинку [ADDRESS] (адреса земельної ділянки), кадастровий номер 3210900000:01:174:7387. Для проведення реєстраційних дій [PERSON] було надано копію рішення Ірпінської міської ради від 01.10.2018 «Про присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна житловим будинкам, що знаходяться у власності [PERSON] , зокрема житловому будинку [ADDRESS] . Листом Виконавчого комітету Ірпінської міської ради у відповідь на заяву [PERSON] від 19.06.2019 повідомлено, що 01.10.2018 Ірпінською міською радою сесії не проводилися. Листом від 24.02.2020 року за вих.№ М-841.2, Виконавчий комітет Ірпінської міської ради повідомив, що інформація щодо присвоєння поштової адреси: [ADDRESS] , відсутня. Зазначене свідчить, що на момент реєстрації 24.10.2018 за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , такий не був введений в експлуатацію. Більш того, зазначений житловий будинок не був введений в експлуатацію на дату укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку. Вищезазначене свідчить про відсутність правових підстав для укладення оспорюваного правочину - договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.10.2019 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним Максимом Сергійовичем та зареєстрованим в реєстрі за №4776. Наказом Міністра юстиції України від 02.09.2020 № 2988/5, скасовано рішення від 22.10.2018 № 43614028, від 24.10.2018 №№ 43649107, 43649668, 43648548, 43648067, 436647400, 43647036, прийняті державним реєстратором Комунального підприємства Реєстрація нерухомості Немченко Оленою Олегівною. 11.08.2020 Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції було встановлено, що технічні паспорти на житлові будинки від 10.10.2018 видані ТОВ Центр юридичних послуг Ліга професіоналів та декларації про готовність до експлуатації об`єктів - будівництво яких здійснено на підставі будівельних паспортів, щодо інших об`єктів нерухомого майна ніж зазначено [PERSON] у заявах. Таким чином, Міністерством юстиції України встановлено, що 24.10.2018 право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] зареєстровано на підставі документів щодо інших об`єктів нерухомого майна. Зазначає, що вищезазначене чітко свідчить про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . від 04.10.2019 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним Максимом Сергійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 4776, а також про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49016757 від 04.10.2019 приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. Ухвалою суду 26.06.2025 року по вказаній справі відкрито провадження, її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 18.07.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Майко М.В. надходили додаткові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 03.11.2025 року представник позивача адвокат Гапон С.В. подав до суду додаткові пояснення у справі. Ухвалою суду від 11.09.2025 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 18.11.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Севастьянової О.В. надійшли письмові пояснення, в яких просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказала, що сім`я відповідача є багатодітною родиною, зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , долучивши підтверджуючі тому документи. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гапон С.В. вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та наданих доказів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Севастьянова О.В. вважала, що заявлені [PERSON] позовні вимоги не підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] адвокат Майко М.В. подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, у задоволенні заявлених позовних просила відмовити у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.10.2017 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (сеперфіцій), посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. за №5355, відповідно до умов якого землевласник надав забудовнику право користування земельною ділянкою для будівництва на ній будівлі (споруди) на умовах бартеру міни та у порядку, передбаченим цим Договором (п.1.1.). Предметом Договору є земельна ділянка з кадастровим номером 3210900000:01:174:7387, загальною площею 10 (десять) соток, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить землевласнику на підставі Свідоцтва про право власності індексний номер: 179280096 на земельну ділянку, бланк серії САК 760014 (п.п. 1.2.-1.4. Договору). Цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (п.1.7. Договору). Розділом 2 вказаного Договору визначено, що право користування земельною ділянкою передається забудовнику з метою будівництва семи квартирного, двоперхового житлового будинку. Зміна цільового призначення земельної ділянки, або її розподіл під час дії цього договору може відбуватися лише у встановленому законом порядку після досягнення відповідної згоди між Землевласником та Забудовником. Відповідно до п.3.1., Договір набирає чинності з дня його реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, строком на 2 (два роки), проте, можу бути розірваний у спосіб, визначений п.3.3. цього Договору. Право користування земельною ділянкою для забудови припинення у разі поєднання в одній особі Землевласника та Забудовника; закінчення строку, встановленого у п. 3.1 договору; невикористання земельної ділянки для забудови протягом одного року з вини забудовник. Відповідно до пункту 4.1 договору сторони домовились про те що за користування земельною ділянкою забудовник зобов`язується за свій рахунок побудувати з підведенням усіх комунікацій і введенням в експлуатацію та передати у власність землевласнику на підставі договору міни земельної ділянки, на якій буде збудовано одну із семи частин даного зблокованого житлового будинку - квартиру площею не менше 138 м? у частоті яка відмічена у додатку №1 до даного договору і знаходиться на власній території землевласника на площі 2,3 сотки, планування якої відображено у додатку №2 даного договору за характеристиками згідно додатку номер три і у строки що визначені у пункті 6.5 даного договору Відповідно до п. 6.2. вказаного договору Забудовник набуває право власності на побудовану будівлю (споруду). До здачі будівлю в експлуатацію Забудовник має право власності на всі будівельні матеріали та на незавершену будівництвом будівлю, виконану ним на підставі відповідного дозволу інспекції ДАБК на земельній ділянці, переданій йому для забудови за цим договором бартером міни. Відповідно до п. 7.1 Договору Сторони несуть цивільну, адміністративну чи кримінальну відповідальність за порушення законодавства, допущені через недотримання умов договору та чинного земельного законодавства. З наявної у матеріалах справи Претензії-Повідомлення про розірвання договору, адресованого відповідачу [PERSON] , за підписом та від імені [PERSON] вбачається, що остання наполягала на достроковому розірванні договору суперфіцію, у зв`язку з істотним та систематичним порушенням забудовником умов договору та вимогою привести земельну ділянку в первинний стан, який існував до забудови. Крім того, [PERSON] зверталась до Інспекції архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради із запитом щодо надання копії повідомлення про початок виконання підготовчих робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації за адресою: [ADDRESS] , у відповідь на який отримала копії запитуваних документів. 26.09.2019 Інспекцією архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради було зареєстровано повідомлення (КС061192690480) про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Місце розташування об`єкта будівництва: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210900000:01:174:7387. 10.10.2019 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради за №КС141192830248, зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Інформація про об`єкт: Будівництво житлового будинку [ADDRESS] , кадастровий номер 3210900000:01:174:7387, 1122.2. Як вбачається, на замовлення [PERSON] , 16.09.2019 року було видано будівельний паспорт на зблокований житловий будинок [ADDRESS] . З наявної у матеріалах справи копії Рішення №8393-712-VII від 01.10.2018 року сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради вбачається, що за результатами розгляду заяви [PERSON] новоствореним об`єктам нерухомого майна присвоєно наступні адреси: -житловий будинок [ADDRESS] м., житловою площею 27,3 кв.м. -житловий будинок №20-в/3, загальною площею 81,8 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м.; -житловий будинок №20-в/4, загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м.; -житловий будинок №20-в/5, загальною площею 80,9 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м.; -житловий будинок №20-в/6, загальною площею 80,3 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м.. У відповідь на заяву [PERSON] , Виконавчий комітет Ірпіської міської ради Київської області повідомив, що станом на 19.06.2019 року у відділі забезпечення діяльності ради зареєстровано 5455 рішень Ірпінської міської ради сього скликання, рішення №8393-712-VII від 01.10.2018 року немає. У відповідь на запит [PERSON] про надання публічної інформації щодо присвоєння поштових адрес: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] , Виконавчий комітет Ірпіської міської ради Київської області повідомив останню про відсутність інформації про присвоєння вказаних адрес. Висновком колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення дії або бездіяльність державного реєстратора суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства Юстиції від 11.08.2020 скаргу [PERSON] на рішення від 22.10.2018 № 43614028, від 24.10.2018 №№ 43649107, 43649668, 43648548, 43648067, 436647400, 43647036, прийняті державним реєстратором комунального підприємства реєстрація нерухомості [PERSON] щодо державної реєстрації права власності на житлові будинки [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , розташовані за адресою: [ADDRESS] , було рекомендовано скаргу задовольнити в повному обсязі та скасувати вказані рішення, на підставі яких державним реєстратором зареєстровано право власності за [PERSON] на житлові будинки, які розташовані на земельній ділянці скаржниці Наказом Міністерства Юстиції від 02.09.2020 року №2988/5, скаргу [PERSON] від 29.01.2020, задоволено у повному обсязі, скасовано вказані рішення, прийняті державного реєстратором комунального підприємства реєстрації нерухомості [PERSON] , виконання наказу покладено на Департамент нотаріату та державної реєстрації. Листом від 08.09.2020, Міністерство юстиції України повідомило [PERSON] , що при виконанні вказаного наказу виявилось неможливим поновити права [PERSON] щодо об`єктів нерухомого майна у зв`язку з державною реєстрацією переходу права власності на об`єкти нерухомого майна та наявності зареєстрованого обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У відповідь на звернення [PERSON] від 29.10.20 року щодо виконання вищевказаного наказу, Міністерство юстиції України повідомило, що наказ виконано частково зокрема в частині скасування рішення від 22.10.2018 №43614028. Водночас повідомили, що наказ не виконано в частині скасування рішень від 24.10.2018 №№ 43649107, 43649668, 43648548, 43648067, 436647400, 43647036, а саме Міністерством юстиції України не проведено державну реєстрацію припинення права власності [PERSON] на житлові будинки [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] / [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , розташовані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме відсутністю зареєстрованого права власності [PERSON] на вказані об`єкти нерухомого майна а також наявності зареєстровано право власності на житлові будинки за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (записи про право власності від 20.02.2020 №35631089, від 19.09.2019 №33291190, від 15.08.2019 №32838676, від 19.02.2020 №35566958, від 25.07.2019 №32543113, від 04.10.2019 №33533691). 04.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 83,3 кв.м., житлова площа 27,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним Максимом Сергійовичем та зареєстрований в реєстрі за №4776. Згідно п. 1 зазначеного договору купівлі-продажу житлового будинку житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:174:7387. Вказана земельна ділянка знаходиться у коритсування продавця [PERSON] на підставі договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (сеперфіцій), укладеного між останнім та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. за №5355. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за відповідачем [PERSON] 04.10.2019 13:11:10, приватний нотаріусом Нельзіним М.С., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49016757 від 04.10.2019 13:19:13. Документи подані для реєстрації договір купівлі-продажу, серія та номер 4776, виданий 04.10.2019, видавник: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Нельзін М.С.. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . З довідки Бучанської державної нотаріальної контори від 28.05.2025 №581 вбачається, що Бучанською державною нотаріальною конторою, заведено спадкову справу №332/2024 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої є позивач [PERSON] .. Станом на 28.05.2025 року свідоцтва про право на спадщину на майно та майнові права не видавались. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:174:7387, за адресою: [ADDRESS] , з 28.12.2013 року зареєстровано за [PERSON] . При цьому, на вказану земельну ділянку накладено арешт, зокрема ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14.06.2021 № у справі 367/1076/20 та ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2019 № у справі 367/4735/19. Як вбачається із протоколу прийняття зави про кримінальне правопорушення або іншу подію від 15.10.2025 року, позивач [PERSON] зверталась до ВП №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області щодо неправомірних дій відповідачів щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 395 ЦК України, одним із видів речових прав на чуже майно є право забудови земельної ділянки (суперфіцій). При цьому особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна. У відповідності до ст. ст. 413, 414 ЦК України, власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Право користування чужою земельною ділянкою для забудови може бути встановлено на визначений або на невизначений строк. Перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи не впливає на обсяг права власника будівлі (споруди) щодо користування земельною ділянкою. Як вбачається зі ст. ст. 416, 417 ЦК України, право користування земельною ділянкою для забудови припиняється у разі:1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку права користування; 3) відмови землекористувача від права користування; 4) невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. Право користування земельною ділянкою для забудови може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права користування земельною ділянкою, на якій була споруджена будівля (споруда), власник земельної ділянки та власник цієї будівлі (споруди) визначають правові наслідки такого припинення. У разі недосягнення домовленості між ними власник земельної ділянки має право вимагати від власника будівлі (споруди) її знесення та приведення земельної ділянки до стану, в якому вона була до надання її у користування. Якщо знесення будівлі (споруди), що розміщена на земельній ділянці, заборонено законом (житлові будинки, пам`ятки культурної спадщини тощо) або є недоцільним у зв`язку з явним перевищенням вартості будівлі (споруди) порівняно з вартістю земельної ділянки, суд може з урахуванням підстав припинення права користування земельною ділянкою постановити рішення про викуп власником будівлі (споруди) земельної ділянки, на якій вона розміщена, або про викуп власником земельної ділянки будівлі (споруди), або визначити умови користування земельною ділянкою власником будівлі (споруди) на новий строк Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно статті 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Статтею 659 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судомне дійсним (оспорюваний правочин). Згідно частині 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню, подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)). Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 рокуу справі №925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, у якій суди розглядали позовну вимогу про визнання недійсним виконаного правочину за позовом третьої особи (не сторони правочину), де зазначено, що якщо на виконання спірного правочину сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів або про витребування майна з володіння відповідача. Заявлення позовної вимоги про визнання виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача. Верховний Суд констатує, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, у чому полягає його порушення, і в залежності від цього у який ефективний спосіб порушене право може бути захищено. Отже, в силу приписів ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початкове становище (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином та відшкодування збитків, якщо такі завдано. Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину, яка застосовується виключно до сторін правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину (постанови Верховного Суду від 29.05.2024 у справі № 911/39/23, від 28.02.2024 у справі № 906/43/22, від 01.02.2024 у справі № 914/3630/21). Верховний Суд констатує, що оспорювати правочин може особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, однак вважає своє право власності на це майно порушеним або вважає порушеним інше речове право на відчужене майно. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Самі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Ухвалення рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12- 88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12- 204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12- 80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч.ч.1-4, 8 ст.83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного та виходячи з обставин справи, беручи до уваги обраний позивачем спосіб захисту, який не призведе до відновлення її порушеного права на земельну ділянку, при цьому такий порушить права третіх осіб, із урахуванням досліджених доказів, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Нельзін Максим Сергійович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, тому суд відмовляє у їх задоволенні в повному обсязі. Судові витрати залишаються за позивачем (ч.2 ст.141 ЦПК України) На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed