Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

ТОВ «Юніт капітал» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, вказуючи, що 06.11.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 159544 на суму 12 000,00 грн. Договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Позичальник приєднався до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом f28870a3, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. 16.04.2025 первісний кредитор та позивач уклали договір факторингу № 16042025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру прав вимог № 2 від 07.05.2025 до договору факторингу 1 та акту приймання-передачі реєстру прав вимог № 2 від 07.05.2025 до договору факторингу 1, до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить 14 427,10 грн, яка складається з: 9052,68 грн - заборгованість по тілу кредиту; 4823,42 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 401,00 грн - заборгованість по комісії; 150,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Товариство просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 159544 від 06.11.2024 у розмірі 14 277,10 грн., яка складається з 9 052,68 грн - заборгованості за тілом, 4 823,42 грн - заборгованості за відсотками та заборгованість за комісією - 401,00 грн. Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.01.2026 позовну заяву залишено без руху, повідомлено позивача про необхідність усунення недоліків позовної заяви, які позивачем усунуто 15.01.2026. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2026 відкрито провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом проведено заочний розгляд справи, оскільки встановлено наявність умов, що передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України для такого порядку розгляду. Згідно з пп. 15.3 п. 1 розділу ХІІІ ЦПК України, розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами у формах, визначених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Відповідно до п. 122 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яке затверджено Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі. Позовна заява з додатками ТОВ «Юніт капітал» про стягнення грошових коштів надійшла до суду в електронній формі. Після чого позовна заява роздрукована в паперовій формі, а копії додатків до позовної заяви зберігаються в централізованому файловому сховищі АСДС. У такому випадку, з урахуванням наявних технічних можливостей, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи в змішаній формі. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.11.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 159544, що підтверджується копією зазначеного договору, підписаного відповідачем в електронному вигляді. За умовами вказаного договору ТОВ «ФК «Кредіплюс» зобов`язалося надати відповідачу кредит у сумі 12 000,00 грн в наступному порядку: у розмірі 9000.00 грн. на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 3000,00 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Тип кредиту кредит. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Комісія за надання кредиту складає 3 000,00 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим договором складає 84 дні з 06.11.2024 по 29.01.2025. (п. 2.2. 2.6. договору). Згідно довідки № 3882/30-10 від 30.10.2025 ТОВ «ФК «Кредіплюс» перерахувало відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 9000,00 грн відповідно до умов вказаного договору. Згідно з розрахунком ТОВ «ФК «Кредіплюс» заборгованість відповідача перед первісним кредитором складала 14 427,10 грн: проценти за користування грошовими коштами 9052,68 грн, тіло кредиту 4823,42 грн, комісія 401,00 грн, штрафні санкції (пеня, штрафи) 150,00 грн. 16.04.2025 ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу № 16042025 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до п. 4.1. договору факторингу перехід від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до позивача прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру прав вимог № 2 від 07.05.2025 до договору факторингу 1 та акту приймання-передачі реєстру прав вимог №2 від 07.05.2025 до договору факторингу 1, до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у реєстрі прав вимог № 2 від 07.05.2025 до позивача підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. Згідно реєстру прав вимог № 2 від 07.05.2025 до договору факторингу 1 ТОВ «Юніт капітал» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №159544 від 06.11.2024 у розмірі 14 427,10 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9051,68 грн несплачені відсотки у розмірі 4823,42 грн, 401,00 грн - заборгованість по комісії; 150,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Таким чином, судом встановлено факт набуття права вимоги позивачем до відповідача за кредитним договором № 159544 від 06.11.2024 у розмірі 14 427,10 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч. 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статті 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що первинний кредитор умови кредитного договору виконав у повному обсязі, грошові кошти в передбаченому договором розмірі видав відповідачу, але останній умови договору не виконує, тому з нього підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту на користь позивача. Водночас слід зазначити, що позивач просив стягнути з відповідача не повну суму заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору у розмірі 14 427,10 грн, яка складається із заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9052,68 грн, несплачених відсотків у розмірі 4823,42 грн, заборгованості по комісії у розмірі 401,00 грн та 150,00 грн заборгованості за штрафними санкціями (пеня, штрафи), а 14 277,10 грн (заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9052,68 грн, несплачені відсотки у розмірі 4823,42 грн, заборгованість по комісії у розмірі 401,00 грн), що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства. За таких обставин, розглядаючи спір у межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заявлена позивачем до стягнення заборгованість у розмірі 14 277,10 грн. Відповідно до ч. 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19). Водночас суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Судом встановлено, що 10.09.2025 між ТОВ «Юніт капітал» та Адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 та додаткову угоду до нього. З акту прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 встановлено, що Адвокатське бюро «Соломко та партнери», в особі керуючого бюро адвоката Соломка О.В. надало ТОВ «Юніт капітал» наступні юридичні послуги: складання позовної заяви ТОВ «Юніт капітал» до боржника, яким є [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 159544 від 06.11.2024 (період надання послуги - 2 години, вартість - 5000,00 грн); вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є [PERSON] , за кредитним договором № 159544 від 06.11.2024 (період надання послуги - 2 години, вартість - 1000,00 грн); підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про нарахування кредитних коштів за кредитним договором № 159544 від 06.11.2024 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] (період надання послуги - 1 година, вартість - 500,00 грн); підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 159544 від 06.11.2024 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] (період надання послуги - 1 година, вартість - 500,00 грн). Загальна вартість наданих послуг складає 7000,00 грн. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не заявлено. Враховуючи вищезазначене з відповідача підлягає стягненню витрати позивача на професійну правничу допомогу на підставі ч. 3 ст. 33 та ст. 137, 141 ЦПК України у розмірі 7000,00 грн. Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved