Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 26.03.2025 року, звернулась до суду з позовною заявою за змістом якої просить стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі ТОВ «СВЕА ФІНАНС») заборгованість за кредитним договором від 31.12.2021 року № 474094288 у сумі 24 128,87 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.12.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] дистанційно шляхом обміну електронними повідомленнями в електронній формі укладено договір кредитної лінії № 474094288 (далі Договір № 474094288), який відповідачем підписано електронним підписом з використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на умовах строковості, зворотності та платності надано відповідачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000 до 50 000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплачувати проценти за користування ними відповідно до договірних умов, але використавши кредитний ліміт (отримавши кредит) у розмірі 4 981,94 грн., свої зобов`язання належним чином та в повному обсязі не виконав, лише частково здійснюючи оплати в рахунок погашення існуючої заборгованості. Також вказано, що до укладення Договору № 474094288 відповідач ще двічі оформлював кредитні відносини з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», тож був достовірно обізнаним з процедурою та умовами кредитування, та свої зобов`язання виконував належним чином. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01, який за своєю природою є генеральною угодою, та реєстру прав вимоги від 27.06.2023 року № 237 до нього, відступило право вимоги заборгованості за Договором № 474094288 до [PERSON] товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс»), яке в подальшому на підставі договору факторингу від 02.05.2024 року № 02/0524-01/01.02-11/24 відступило його ТОВ «СВЕА ФІНАНС». Станом на дату звернення до суду заборгованість [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за Договором № 474094288 становить 24 128,87 грн., з яких: 4 929,60 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19 199,27 грн. заборгованість за відсотками, про стягнення якої й заявлено позовну вимогу. Представник відповідача адвокат Хомік О.В., повноваження якої підтверджено ордером від 07.02.2026 року серії АА № 1231895, надала до суду відзив на позовну заяву за змістом якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав їх необґрунтованості. Вказана позиція мотивована тим, що позивачем не надано допустимих та необхідних доказів на підтвердження отримання [PERSON] грошових коштів на виконання умов Договору № 474094288, оскільки в електронному кабінеті відповідача лише наявна інформація про оформлення 31.12.2021 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору на підставі якого було стягнуто кошти в розмірі 20 грн. та 100,20 грн., та відображено видачу кредиту на суму 101,94 грн., що взагалі не відповідає обставинам, якими мотивовані позовні вимоги, та наданим на їх підтвердження доказам. Також вказано, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, оскільки наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Тож оскільки при кредиті в розмірі 5 000 грн сума заборгованості становить 24 228,87 грн., з яких 19 199,27 грн. заборгованість за відсотками, тобто в чотири рази перевищує борг за тілом кредиту, це свідчить, що встановлений у Договорі № 474094288 розмір відсотків за користування кредитом є несправедливим, у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», як наслідок, нарахована сума відсотків підлягає зменшенню до розміру тіла кредиту та стягненню саме в цьому розмірі. Крім цього, у відзиві зазначено, що договір факторингу є похідним від кредитного договору та він не може бути укладений раніше за договір, з якого виникає право вимоги. Таким чином, зважаючи на те, що позивач на підтвердження переходу права вимоги за Договором № 474094288 посилається на укладений 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу № 28/1118-01, хоча Договір № 474094288 з відповідачем укладено лише у 2021 році, відсутні належні докази переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому до позивача. Окремо вказано щодо необхідності перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності наданого представником позивача Договору № 474094288, який, як зазначено в позові, підписано Захарченком В.В. електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви та доданого до неї клопотання просила розгляд справи провести за відсутності сторони позивача на підставі наявних доказів та не заперечував проти ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, що зумовлено проходженням ним військової служби за призовом під час мобілізації, надав до суду заяву за змістом якої не заперечує проти розгляду справи за його відсутності, за участі його представника. Представник відповідача адвокат Хомік О.В. у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяви за змістом яких просить справу розглянути за її відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог, а також заявлено про стягнення судових витрат на правничу допомогу орієнтовною вартістю 8 500 грн. докази щодо якої будуть надані протягом 5 днів у разі прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що відсутні достатні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] дистанційно в електронній формі укладено Договір № 474094288, який останньою підписано з використання одноразового ідентифікатора, невід`ємними частинами якого є правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «ВЕОКАРД», та паспорт споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось надати відповідачу на умовах строковості, зворотності та платності кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000 грн. до 50 000 грн., а відповідач зобов`язувався повернути його та сплатити проценти за користування ним згідно договірних умов. Умовами п.п. 1.3, 1.7 Договору № 474094288 передбачено, що кредит надається в сумі встановленого кредитного ліміту повністю або частинами (траншами), з відкладною обставиною, якою є момент проведення кожної авторизованої операції з використанням платіжної картки. Кожен транш, наданий згідно з договором, є еквівалентний сумі авторизованої операції, здійсненої позичальником в рамках цього договору, який набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом 5 років. Відповідно до змісту паспорту споживчого кредиту продукту «ВЕОКАРД» до Договору № 474094288 та правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «ВЕОКАРД» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», кредит видається шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної картки позичальника, випущеної йому банком в рамках продукту «ВЕОКАРД». Видача кредиту відбувається траншами, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий банком в рамках продукту «ВЕОКАРД», суми кредиту в розмірі еквівалентній сумі кожної авторизованої операції в рамках погодженого кредитного ліміту. Під терміном «банк» слід розуміти приватне акціонерне товариством «АЙБОКС БАНК». За змістом п.п. 1.10, 1.10.1, 1.10.2 Договору № 474094288 нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дня надання кредиту (першого та наступних траншів) до дня повного повернення заборгованості за базовою процентною ставкою в розмірі 730% річних (2% в день), або дисконтною процентною ставкою в розмірі 361,35% річних (0,99% в день) в разі здійснення позичальником обов`язкового платежу за попередній місяць, при цьому з дня отримання першого траншу до останнього дня місяця його отримання застосовується дисконтна процентна ставка в розмірі 178,85% річних (0,49% в день). Згідно п. 2.1.1.5 Договору № 474094288 кредитодавець, крім іншого, має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь якою третьою особою. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 31.12.2021 року № 47409428820211231213845, зробленого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відображено факт надання йому 06.01.2022 року кредитних коштів у сумі 4 981,94 грн. (3 381,94 + 1 600), сплати ним 05.02.2022 року грошових коштів у розмірі 700 грн., з яких: 52,34 грн. зараховано на оплату тіла кредиту, 647,66 грн. на оплату процентів, а також нарахування процентів за період часу з 06.01.2022 року по 25.06.2023 року на загальну суму 19 846,93 грн., як наслідок, заборгованість за тілом кредиту становить 4 929,60 грн., а за процентами 19 199,27 грн. Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 28.11.2018 року укладено договір факторингу № 28/1118-01 (далі Договір № 28/1118-01), умови якого на підставі додаткової угоди від 31.12.2020 року № 26 до нього викладено в новій редакції, відповідно до яких останнє зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» належні йому права грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах права вимоги. Відповідно до змісту п. 4.1 Договору № 28/1118-01 перехід права вимоги заборгованості до боржників від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» відбувається в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, за встановленою формою, що засвідчує передачу права вимоги до боржників у повному обсязі за відповідним реєстром. Умовами пп.пп. 5.1.1, 5.1.2 п. 5.1 Договору № 28/1118-01 передбачено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язане надати на письмовий запит ТОВ «Таліон Плюс» документи, які підтверджують право вимоги до боржників, що були передані відповідно до договірних умов, перелік яких зазначається у запиті, а також при підписанні реєстру прав вимоги надіслати на електронну пошту ТОВ «Таліон Плюс» кредитні договори з додатками. За змістом п. 5.3.3 Договору № 28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс», крім іншого, має право здійснювати наступне відступлення права вимоги на користь третіх осіб. Додатковими угодами від 31.12.2021 року № 27, від 31.12.2022 року № 31 до Договору № 28/1118-01 строк його дії продовжувався до 31.12.2022 року та до 31.12.2023 року, відповідно. Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 27.06.2023 року № 237 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», крім іншого, передано ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до [PERSON] (№ 1948) за Договором № 474094288 на загальну суму заборгованості 24 128,87 грн., з яких: 4 929,60 грн. заборгованість по основному боргу, 19 199,27 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 31.12.2021 року № 47409428820211231213845, зробленого ТОВ «Таліон Плюс», загальний розмір заборгованості в період часу з 27.06.2023 року по 02.05.2024 року не змінювався та становить 24 128,87 грн., з яких: 4 929,60 грн. тіло кредиту, 19 199,27 грн. проценти. ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 02.05.2024 року № 02/0524-01/01.02-11/24 (далі Договір № 02/0524-01/01.02-11/24) зобов`язалось відступити (передати) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги до цього договору, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» сплатити за таке відступлення фінансування в сумі, що дорівнює ціні договору в обумовлений порядок та строк. Згідно п.п. 3.1.1, 3.1.2 Договір № 02/0524-01/01.02-11/24 розмір фінансування за відступлення прав вимоги становить 1 265 008,51 грн., який має бути сплаченим протягом 5 банківських днів з моменту підписання реєстру прав вимог. За змістом п. 4.1 Договору № 02/0524-01/01.02-11/24 право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги за узгодженою формою. Відповідно до змісту п.п. 5.1.1-5.1.3 Договору № 02/0524-01/01.02-11/24 ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалось передати ТОВ «СВЕА ФІНАНС», після сплати ним фінансування, документи, необхідні для реалізації права вимоги до боржників (кредитні договори з усіма додатками, додатковими угодами, розрахунки заборгованості, анкети боржників, заявки на отримання кредиту тощо). Відповідно до платіжної інструкції АТ «ОТП Банк» від 02.05.2024 року № 9599 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» сплачено на користь ТОВ «Таліон Плюс» грошові кошти в розмірі 1 265 008,51 грн. з призначенням платежу «оплата фінансування зг. договору факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024». Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 02.05.2024 року № 1 ТОВ «Таліон Плюс», крім іншого, відступлено ТОВ «СВЕА ФІНАНС» право вимоги до [PERSON] (№ 2248) за Договором № 474094288 на загальну суму заборгованості 24 128,87 грн., з яких: 4 929,60 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19 199,27 грн. заборгованість за відсотками. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання банківських послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис». Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронною комерцією є відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис», «Про споживче кредитування». Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Згідно п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 515 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Положеннями ч. 1 ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 28.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір № 474094288, на підставі якого відповідач на умовах строковості, поворотності та платності мав отримати кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000 грн. до 50 000 грн. на платіжну картку приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК». Водночас доказів реальності надання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитних коштів [PERSON] на виконання умов Договору № 474094288 стороною позивача не надано, а також не вказано про неможливість надання таких доказів, як і не заявлено клопотань про їх витребування. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі Договору № 28/1118-01 та реєстру прав вимоги від 27.06.2023 року № 237 до нього, хоч і відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги за Договором № 474094288 на загальну суму 24 128,87 грн., з яких: 4 929,60 грн. тіло кредиту, 19 199,27 грн. проценти, яке в подальшому на підставі Договору № 02/0524-01/01.02-11/24 відступило його ТОВ «СВЕА ФІНАНС», але надані до суду представником позивача докази не підтверджують наявність у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» як права вимоги за цим договором, так і обґрунтованість розрахунку відступлених до стягнення сум заборгованості. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1081 ЦК України ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» несе відповідальність перед ТОВ «Таліон Плюс», а воно перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за дійсність грошової вимоги право якої відступається. З огляду на вказане, ненадання ТОВ «Таліон Плюс» у повному обсязі документів ТОВ «СВЕА ФІНАНС», які б підтверджували виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» своїх зобов`язань перед [PERSON] за Договором № 474094288, та зумовлювало виникнення в нього права вимоги до відповідача, яке відступлено ТОВ «Таліон Плюс», в сукупністю з відсутністю будь-яких розрахунків заборгованості за Договором № 474094288 право вимоги якої відступлено позивачу, не може слугувати підставою для зниження стандарту доказування в справі, а питання щодо наслідків цього мають вирішуватися між сторонами Договору № 14/06/21. Надані представником позивача розрахунки заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 31.12.2021 року № 47409428820211231213845, зроблені як ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і ТОВ «Таліон Плюс», суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не стосуються предмету доказування в даній справі, в силу того, що позовні вимоги стосуються заборгованості відповідача за кредитним договором від 28.12.2021 року № 474094288, а не тим, що зазначений у цих розрахунках. Також критичній оцінці судом підлягають надані представником відповідача роздруківки скріншотів з сайту moneyveo.ua, оскільки файл з назвою «зображення_viber_2026-02-24_23-16-49-886.jpg» хоч і містить відомості про укладення як 29.12.201 року кредитного договору (без відображення суми кредиту, так і 31.12.2021 року кредитного договору на суму кредиту 5 000 грн., але позбавляє можливості суд достовірно встановити як їх номери, так і ідентифікувати особу позичальника, а в файлі з назвою «зображення_viber_2026-02-24_23-16-49-919.jpg» відображено нарахування та сплату коштів у період часу з 29.01.2022 року по 12.02.2022 року, яке фактично збігається з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 31.12.2021 року № 47409428820211231213845, зробленим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за вказаний період часу, однак не містить інформації щодо договору, якого вони стосуються, а приписи ч. 6 ст. 81 ЦПК України позбавляють суд можливості робити припущення щодо цього. Таким чином, суд вважає, що стороною позивача не в повній мірі реалізовано надані процесуальні права та обов`язки, передбачені п. 4) ч. 2 ст. 43, ч. 2 ст. 83 ЦПК України, щодо надання всіх доказів на підтвердження викладених фактів та заявлених позовних вимог. Положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Надані представником позивача докази не підтверджують заявлені позовні вимоги та об`єктивно позбавляють можливості суд першої інстанції в повному обсязі встановити всі обставини справи, а самостійне витребування судом доказів у сторін чи третіх осіб за власною ініціативою свідчило б про порушення принципів рівності та диспозитивності, а також про упередженість суду, що є недопустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, згідно змісту ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тож обґрунтування наявності таких обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає принципу справедливості розгляду справи судом, встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно п. 4) ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи, крім іншого, зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Водночас суд вважає, що стороною позивача, в порушення п. 4) ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 83 ЦПК України, не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження фактів виникнення у [PERSON] грошових зобов`язань як перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за Договором № 474094288, в зв`язку з недоведеністю факту отриманням відповідачем від даної фінансової установи грошових коштів у якості кредиту, та, як наслідок, наявності законних підстав у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступати ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача за цим договором, та набуття в подальшому позивачем на підставі Договору № 02/0524-01/01.02-11/24 статусу кредитора по відношенню відповідача за ним. При цьому, стороною позивача в порядку, передбаченому ч. 4) ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України не повідомлялось суд про неможливість надання доказів, які підтверджують вищевказані обставини та факти, та необхідність надання додаткового строку для їх надання чи витребування їх у третіх осіб. З огляду на вказане, докази, які не було подано представником позивача до суду першої інстанції, щодо вищевказаних обставин, які суд визнав недоведеними, не можуть бути подані до суду апеляційної інстанції, а в разі їх подання не підлягатимуть прийняттю, відповідно до ч. 8 ст. 83, ч. 3 ст. 367 ЦПК України. Неприйнятність безпідставного прийняття в апеляційній інстанції нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, засвідчено у висновках Верховного Суду (постанови від 12.03.2020 року у справі № 738/172/17, від 10.04.2019 року в справі № 145/474/17, від 05.12.2018 року в справі № 346/5603/17, від 03.05.2018 року в справі № 404/251/17). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, сплаченого судового збору за подання даної позовної заяви, оскільки в задоволені позовних вимог ТОВ «СВЕА ФІНАНС» судом відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed