Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Представник позивача адвокат Черниш Є.А. 16.12.2025 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позову вказав, що позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем. Оскільки сторони не досягли домовленості щодо надання з боку відповідача матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, позивач вирішила звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 18.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 11 год. 00 хв. 16.01.2026 у приміщенні суду. Ухвалою суду від 16.01.2026 розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 11 год. 30 хв. 10.02.2026 у приміщенні суду. 05.02.2026 до суду від представника відповідача адвоката Береста О.М. до суду надійшов сформований засобами підсистеми «Електронний суд» відзив, у якому зазначив, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Так, після народження дитини [PERSON] , [INFO] , у відповідача [PERSON] змінився сімейний стан, а саме 24 жовтня 2020 року Шевченківским районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний запис №573. В шлюбі у подружжя народились діти: - [INFO] [PERSON] ; - [INFO] [PERSON] , які мешкають разом з батьком та перебувають на повному його утриманні. При цьому, до звернення [PERSON] із даним позовом до суду, відповідач [PERSON] за обопільною згодою добровільно перераховував позивачці аліменти на утримання доньки [PERSON] в сумі 3000,00 грн. а наразі 5 000,00 грн. щомісячно, що вона не може заперечувати. Таким чином, враховуючи зазначені вище суттєві обставини зміни сімейного стану платника, наявності на його утриманні окрім доньки [PERSON] ще двох малолітніх дітей, стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частки від його заробітку/доходу (що сумарно на трьох дітей становить 1/2 частину), буде справедливим та знаходитись у відповідності до приписів Сімейного Кодексу України. На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , [INFO] , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , задовольнити частково, стягнувши з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною 18-ти річного віку. Протокольною ухвалою суду від 10.02.2026, з метою надання представнику позивача адвокату Чернишу Є.А. можливості ознайомитися з матеріалами справи, розгляд справи відкладено на 10 год. 00 хв. 06.03.2026. Ухвалою від 13.02.2026 задоволено заяву представника відповідача адвоката Береста О.М. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, при цьому від представника позивача адвоката Черниша Є.А. до суду надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та її представника. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Берест О.М. в судовому засіданні повідомив про часткове визнання відповідачем позову. Надав пояснення, аналогічні, наведеним у відзиві на позовну заяву. Просив суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь відповідача аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною 18-ти річного віку. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Береста О.М., дослідивши докази і давши їм належну оцінку, встановивши фактичні обставини справі та відповідні їм правовідносини, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00050620193, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.11.2018, свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 14.05.2014 (а.с.10, 11, 15). Дитина проживає разом з позивачем (а.с.18-20). 24.10.2020 у Шевченківському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) між відповідачем [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис №573, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серія [NUMBER] від 24.10.2020 (а.с.50). В даному шлюбі у відповідача народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.51, 52). Малолітні діти відповідача зареєстровані та проживають з ним за адресою: [ADDRESS] (а.с.44, 45). Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Відповідно до ст. 141, 155, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становища дитини; стан здоров`я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін, надані по справі докази, а також положення ч. 5 ст. 183 СК України, яка передбачає стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З огляду на те, що відповідач є батьком дитини, що він є особою працездатного віку, а також враховуючи вік дитини, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, та беручи до уваги те, що відповідач має на утриманні ще двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд, погоджуючись із доводами представника відповідача, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в у розмірі 1/6 частини всіх доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімумудля дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним, пропорційним, не порушуватиме права на матеріальне забезпечення інших дітей відповідача, з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дітей, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1статті 192 СК України). Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, з врахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача також слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі, який діяв на момент подачі позову до суду, а саме 1211,20 грн

Outcome: approved