Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач системою «електронний суд» звернувся до суду із даним позовом, в якому вказав, що 08.11.2019 р. між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем укладено договір № 0638542153. В подальшому, 14.07.2021 було укладено договір № 14-07/21 відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0638542153. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0638542153. 28.08.2025 було укладено договір № 28-08/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0638542153. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 0638542153. Також, 07.12.2019 р. між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та відповідачем укладено договір № 555118737900. В подальшому, 18.12.2023 було укладено договір № 18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555118737900. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 555118737900. Відповідач неналежним чином виконував обов`язки за кредитними договорами, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 44577,60 грн. Ухвалою суду від 22 січня 2026 р. було відкрито провадження у справі та її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 22 січня 2026 р. було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Універсалбанк» докази щодо отримання відповідачем кредитних коштів та належності банківської карти. Представником позивача зазначено у позовній заяві, а також у заяві про усунення недоліків про розгляд справи за відсутністю представника позивача. Крім того, у позовній заяві зазначено, що у випадку неявки в судове засідання відповідача, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву або клопотань від відповідача судом не отримано. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та судова повістка надсилалася відповідачу. Конверт повернувся з поштовою відміткою «адресат відсутній». Таким чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07.12.2019 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] було укладено кредитний договір №555118737900, та згідно до пунктів 1.1 встановлено розмір позики 2500,00 грн, строком на 30 днів з процентною ставкою 549,35% річних. Договір позичальник підписав електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Пунктом 4.2. договору встановлено відповідальність позичальника за прострочення чергового платежу у розмірі 50% від суми просроченого зобов`язання. Кредитні кошти 2500 грн перераховані відповідно до квитанції 1188032028 07.12.2019 на карту 516874*85 платіжною системою «liqpay». Згідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк», наданої на ухвалу суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] в банку емітовану карту № [NUMBER] , а також на її рахунок 07.12.2019 було зараховано 2500,00 грн. 08.11.2019 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0638542153, за умовами якого загальний розмір кредитної лінії складає 20000 грн. за пунктом 1.2 кредитування здійснюється протягом 36 місяців окремими траншами. 04.01.2020 [PERSON] підписав акцепт оферти ТОВ «Інфінанс» електронним підписом згідно заяви-анкети №000000000000921 від 04.01.2020 в рамках договору позики №0638542153 від 08.11.2019, за яким погодив основні умови кредиту: розмір кредиту 3000 грн, строк користування 30 днів, відсоткова ставка 1,225% за один день користування кредитом, загальна вартість кредиту 1103 грн. Кредитні кошти 3000 грн перераховані 04.01.2020 на карту [NUMBER] платіжною системою «liqpay». Згідно до відповіді АТ «Універсалбанк», наданої на ухвалу суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] в банку емітовану карту № [NUMBER] , а також на його рахунок 04.01.2020 було зараховано 3000,00 грн. 18 грудня 2023р. ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» за договором факторингу №18/12-2023, відступило позивачу ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитними договорами відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників, у тому числі й до боржника [PERSON] (порядковий номер у реєстрі 4268) за вказаним кредитним договором. 14 липня 2021р. ТОВ «Інфінанс» за договором факторингу №14-07/21, відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників, у тому числі й до боржника [PERSON] (порядковий номер у реєстрі 4084) за вказаним кредитним договором. 10 січня 2023р. ТОВ «Вердикт Капітал» за договором факторингу №10-01/2023, відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників, у тому числі й до боржника [PERSON] (порядковий номер у реєстрі 17670) за вказаним кредитним договором. 28 серпня 2025р. ТОВ «Коллект Центр» за договором відступлення прав вимоги №28-08/25, відступило позивачу ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитними договорами відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників, у тому числі й до боржника [PERSON] (порядковий номер у реєстрі 488) за вказаним кредитним договором. Згідно до розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором №0638542153 станом на 28.08.2025 становить 39156,75 грн, та складається з суми заборгованості за тілом кредиту 3000,00 грн і суми заборгованості за процентами 36156,75 грн. Заборгованість відповідача за кредитним договором №555118737900 станом на 12.11.2025 становить 5420,85 грн, та складається з суми заборгованості за тілом кредиту 2500,00 грн,суми заборгованості за процентами 1113,90 грн, пеня/штраф 1806,95 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, наданими до суду доказами позивачем доведено, що 07.12.2019 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] було укладено кредитний договір №555118737900, а також 08.11.2019 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0638542153, за яким 04.01.2020 [PERSON] підписав акцепт оферти ТОВ «Інфінанс» електронним підписом згідно заяви-анкети №000000000000921 від 04.01.2020 в рамках договору позики №0638542153 від 08.11.2019. Наявні у матеріалах справи докази укладення договорів факторингу та договору відступлення прав вимоги, а також докази передання за цими договорами прав вимоги, суд вважає належними та достатнім для підтвердження факту отримання позивачем права вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором та договором позики. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Позивач надав документацію, яка наявна у нього як фактора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги. Таким чином, до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшли всі права попереднього кредитору щодо прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Суд вважає, що копії договорів факторингу та реєстру права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем доведено, що [PERSON] не виконав у повному обсязі свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом на користь позикодавців. Таким чином позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» правомірно вимагає стягнення простроченої заборгованості з відповідача за тілом кредиту, відсотками, а також пенею. Що стосується розміру нарахованих процентів за договором №0638542153, суд зазначає наступне. Позивачем вказано розмір заборгованості відповідача з відсотків за договором №0638542153 у 36156,75 грн. Відсотки за кредитним договором встановлені у підписаному 04.01.2020 акцепті як 1,225% за один день користування кредитом, який погоджено у 3000 грн. Також, сторонами у цьому акцепті погоджено і строк кредитування у 30 днів. Таким чином, за розрахунком суду, відсотки за 30 днів становитимуть кредиту 1102,50 грн. За змістом ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 36156,75 грн, яка існує станом на 28.08.2025. Таким чином, вбачається, що відсотки за користування наданим кредитом продовжували нараховуватись поза межами строку кредитування у 30 тобто після 03.02.2020. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). В даному випадку з поданих до суду матеріалів вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до правил ст. 625 ЦК України позивач не заявляв. Позивачем ставляться вимоги про стягнення саме тіла кредиту та процентів. Розрахунку заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не надавав та вимог про стягнення таких коштів не заявляв. У зв`язку із цим, до спірних правовідносин слід застосувати вищевказані правові висновки касаційного суду щодо обмеження нарахування процентів за користування кредитом строком дії договору. За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Отже, позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства. За таких умов, правомірним є нарахування відсотків за передбачений договором 30 денний строк кредитування які становлять 1102,50 грн. За таких обставин, суд вважає доведеною заборгованість за вказаними кредитними договорами у загальному розмірі 9 523,35 грн, що складається з боргу за кредитним договором №0638542153 за тілом кредиту 3000,00 грн і суми заборгованості за процентами 1102,50 грн, а також з боргу за кредитним договором №555118737900 за тілом кредиту 2500,00 грн, за процентами 1113,90 грн, пеня/штраф 1806,95 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial