Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 22.03.2022 року сталась ДТП за участю автомобіля «SKODA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19.04.2022 року у справі №337/1168/22 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4, ч.1 ст.130 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність останнього на момент ДТП була застрахована позивачем згідно полісу №АР-1764640 від 01.07.2021 року. В зв`язку із заподіянням майну потерпілої шкоди, страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 38080 грн. 86 коп. Оскільки на момент ДТП [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння та самовільно залишив місце ДТП, позивач у відповідності до ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1191 ЦК України, просив стягнути з відповідача в порядку регресу виплачене страхове відшкодування в сумі 38080 грн. 86 коп., а також понесені по справі судові витрати. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.12.2025 року цивільну справу було передано за підсудністю дот Центрального районного суду міста Дніпра. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 09.01.2026 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В позовній заяві позивача просив розглядати справу в спрощеному позовному провадженні за відсутності його представника. Відповідач за судовими повістками до суду повторно не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. За вказаних обставин, судом у відповідності до ст.ст.211,223,247,280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, в заочному порядку та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріали справи, що 22.03.2022 року сталась ДТП за участю автомобіля «SKODA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована позивачем згідно полісу №АР-1764640 від 01.07.2021 року. В зв`язку із заподіянням майну потерпілої шкоди, страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 38080 грн. 86 коп., що підтверджується страховим актом №629/01/50/2022/1, платіжними дорученнями про перерахування коштів потерпілій особі. Згідно ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Підпунктом 38.1.1 п.38.1 ст.38 зазначеного вище Закону передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19.04.2022 року у справі №337/1168/22 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4, ч.1 ст.130 КУпАП. Вказаною постановою, яка набрала законної сили, було встановлено вину [PERSON] у вчиненні ДТП, а також керуванням транспортним засобом на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння та залишення місця пригоди. З огляду на це, у позивача відповідно до наведених вище положень ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло право регресної вимоги до відповідача щодо відшкодування виплаченого страхового відшкодування. В зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого позивачем потерпілій особі страхового відшкодування в сумі 38080 грн. 86 коп. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. В частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. суд враховує, що відповідну вимогу позивач заявив в прохальній частині позову, доказів на підтвердження їх понесення, виду та вартості наданих послуг не надав та не заявляв про надання відповідних доказів в порядку, передбаченому ч.8 ст.141 ЦПК України. Тому, в частині стягненні цих витрат в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: partial