Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» грошові кошти у розмірі 19231 грн 36 коп., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу - 11600,00 грн.; інфляційні втрати - 2064,46 грн.; пеня - 5041,18 грн.; 3% річних - 525,72 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300,00 грн та судовий збір в сумі 2422,40 грн. Позов обґрунтовано тим, що 21.02.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ВАЗ 2101, державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] та SKODA FABIA державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином було встановлено факт, що відповідач, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу ВАЗ 2101, державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-210388425. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків, встановлених Законом №1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «Оберіг» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування. Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18.12.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач не делегував свого представника в судове засідання, подав заяву (вх.№5675) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.04.2023 у справі № 725/1357/23 встановлено, що [PERSON] 21.02.2023 о 16:00 год. в м.Чернівці по вул.Шолом-Алейхема, 4, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ д.н.з [NUMBER] , виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав перевагу у русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, а саме марки SKODA FABIA державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Після чого [PERSON] залишив місце ДТП, чим вчинив правопорушення, передбачені ст.ст.124, 122-4 КУпАП. Вказаною постановою суду, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн. Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-210388425, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки ВАЗ-2101, д.н.з. [NUMBER] була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» із встановленим розміром франшизи 2500,00 грн. Згідно з актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки SKODA FABIA державний номер [NUMBER] становить 27100,00 грн. Між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 11600 грн., яку страховик згідно платіжної інструкції №5650 від 18.05.2023 виплатив потерпілому [PERSON] на підставі поданої ним заяви на виплату страхового відшкодування від 07.03.2023, як власнику транспортного засобу марки SKODA FABIA державний номер [NUMBER] . Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до п.п. 38.1.1. п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Згідно з ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, аналізуючи встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги ТДВ «СГ «Оберіг» в частині стягнення з відповідача суми виплаченого ним страхового відшкодування обґрунтованими, оскільки зазначеними проаналізованими судом доказами доведено факт того, що 21.02.2023 року з вини відповідача була скоєна дорожньо-транспортна пригода, під час якої відповідач керував транспортним засобом марки ВАЗ д.н.з [NUMBER] , виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав перевагу у русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, а саме марки SKODA FABIA державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. При цьому, суд констатує, що відповідачем, у відповідності до ч. 3 ст. 12 (ч. 1 ст. 81) ЦПК України, під час судового розгляду, не спростовано зазначені доводи позивача належними та допустимими доказами. За таких підстав, позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 11600,00 грн. Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 2064,46 грн., 3% річних в сумі 525,72 грн., нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, та пені в розмірі 5041,81 грн. Статтею 625 ЦК України, встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд встановив, що позивач, у порядку досудового врегулювання спору, звернувся до відповідача з вимогою за №41851/1 від 02.05.2024 про відшкодування страхової виплати в сумі 11600,00 грн. Відповідач претензію отримав 21.05.2024. Проте, на час звернення позивача до суду відповідач зазначеної суми не сплатив. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 524, 533 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання щодо сплати коштів. Статтею 979 ЦК України встановлено, що в разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. Тому правовідносини щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у даній справі, також є грошовим зобов`язанням. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають із підстав, установлених статті 11 ЦК України. Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема й факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, на спірні правовідносини поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК України. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 2064,46 грн. та 3% річних в сумі 525,72 грн. підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 5041,18 грн. суд враховує таке. Як вбачається з матеріалів справи, даний спір виник з правовідносин відшкодування шкоди в порядку регресу, а не з договірних зобов`язань. Відповідно до п. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Таким чином, положення п. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки у вищевказаній нормі визначено обов`язок страховика сплатити на користь особи, яка має право на отримання такого відшкодування, тобто потерпілої особи, пеню, в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика. Отже, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (спеціальними законами), які застосовуються до спірних правовідносин, не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з регресним позовом до особи відповідальної за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. За таких обставин, суд дійшов висновку, що для позадоговірних (регресних) зобов`язань у сфері страхування чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання таких зобов`язань шляхом встановлення неустойки, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні. Тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 5041,18 грн. слід відмовити. За таких обставин, суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТДВ «СГ «Оберіг» грошових коштів у розмірі 14190,18 грн., з яких: 11600,00 грн. основного боргу, 2064,46 грн. інфляційні втрат, 525,72 грн. три відсотки річних. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 7300 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач додав до матеріалів справи договір від 16.07.2025 про надання правничої допомоги, акт прийому передачі наданих послуг № 41851/1 від 16.07.2025 р. до договору про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025 на суму 7300 грн. (ознайомлення та аналіз документів страхової справи, надання клієнту консультацій і роз`яснень з правових питань, складання позовної заяви, підготовка додатків. Підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи) з витраченими усього 5 год. часу. Крім цього, позивачем надано попередній орієнтований розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 7300 грн. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим (див., наприклад, п. 30 рішення у справі Bottazzi v. Italy). Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. також п. 55 рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Iatridis v. Greece). Однак, Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 у справі №160/19098/21 зробив висновок, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial