Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 листопада 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1896449, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування у безготівковій формі на номер платіжної картки, вказаної відповідачем під час укладення кредитного договору. Відповідач прийняв у власне користування кредитні кошти та зобов`язався повернути їх у строки, визначені договором, сплатити проценти за користування та виконати інші зобов`язання, передбачені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та сплати процентів споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 107010 грн, з яких 25500 грн заборгованість за тілом кредиту, 68760 грн заборгованість по процентах, 12750 грн заборгованість за штрафними санкціями. Враховуючи вказані обставини, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1896449 від 04 листопада 2024 року в розмірі 107010 грн і відшкодувати судові витрати. За ухвалою судді від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву на позов. 21 листопада 2025 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки відсутні підстави для стягнення з нього штрафних санкцій у розмірі 12750 грн на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також позивачем не надано доказів видачі відповідачу кредитних коштів за спірним кредитним договором. Надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки вказані документи не є первинними документами, що підтверджують факт готівкової чи безготівкової видачі коштів відповідачу. Долучені до позовної заяви договір та додаток до нього, а також таблиця з персональними даними відповідача та умовами кредитування не містять інформації щодо номера банківської картки відповідача. Таким чином позивачем не доведено розмір фактично взятих відповідачем кредитних коштів за умовами договору, не доведено обґрунтованість нарахування відсотків. З урахуванням цих обставин просив у задоволенні позову відмовити; зменшити проценти за користування кредитними коштами. 05 грудня 2025 року представник позивача [PERSON] надіслала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що кредитні кошти надані відповідачу шляхом перерахування у безготівковій формі на номер платіжної карти № [NUMBER] , вказаної відповідачем під час укладення кредитного договору. При оформленні заявки відповідачем було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), яка була чинною на момент укладення договору. Між ТОВ "Пейтек" та ТОВ "Селфі Кредит" було укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №01042024-2 від 2024-04-01. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ "Селфі Кредит" на загальну суму 25500 гривень. Факт наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором доведено належними та допустимими доказами. Згідно з Законом № 3498-ІХ, в окремих випадках допускається нарахування неустойки (пені, штрафу) під час дії воєнного стану, за умови надання кредиту за договорами, укладеними після 24 січня 2024 року або за договорами, щодо яких спеціальне регулювання скасоване або обмежене індивідуальним нормативним актом НБУ. Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року. Законом № 3498-ІХ внесені зміни, зокрема до ЗУ "Про споживче кредитування", яким передбачено, що за договорами, укладеними починаючи з 24 січня 2024 року, кредитодавець має право здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, а споживач несе відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором та зобов`язаний сплатити неустойку за таке прострочення. Оскільки кредитний договір був укладений 14 листопада 2024 року (тобто після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ), то положення п. 6 Розділу ІV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону "Про споживче кредитування" в даному випадку не застосовуються до вказаного договору, і кредитодавець має право здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів. Тому просила позов задовольнити повністю. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 14 листопада 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] було укладено договір № 1896449 про надання споживчого кредиту, який було підписано електронним підписом позичальника, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 21000 грн, строком кредитування 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1% в день, яка застосовується у межах строку кредиту (а.с. 10-17, 32- 33). 15 листопада 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] було укладено додаткову угоду, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 4500 грн, в зв`язку з чим погодили внести наступні зміни до договору та викласти п. 1.2 договору в новій редакції: сума кредиту (загальний розмір) складає 25500 грн; тип кредиту кредит. Викласти додаток №1 до договору в новій редакції, що додається. Враховуючи збільшення загальної суми кредиту сторони також визначають, що на момент укладення цієї додаткової угоди: денна процентна ставка складе: за стандартною ставкою за весь строк користувння кредитом 1% в день; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 0.97% в день. Загальні витрати, зазначені в договорі на дату його укладення, збільшяться і складуть: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 91710 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 89442 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту, зазначена в договорі на дату його укладення, збільшиться і складе: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 117210 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 114942 гривень (а.с. 18-19, 20-21). Перерахування відповідачу кредитних коштів 14 листопада 2024 року у розмірі 21000 грн та 15 листопада 2024 року у розмірі 4500 грн підтверджується листами ТОВ "Пейтек", інформацією та виписками з особового рахунку, наданими Акціонерним товариством "ОТП Банк" (а.с. 21, 22). Внаслідок неналежного виконання зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 11 серпня 2025 року, згідно з розрахунком позивача, становить 107010 грн, з яких 25500 грн заборгованість за тілом кредиту, 68760 грн заборгованість за відсотками, 12750 грн штрафні санкції (а.с. 22-25). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не сплачував. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною першою статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" встановлено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За приписами статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 цього Закону визначено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 94260 гривень, з яких 25500 грн заборгованість за тілом кредиту, 68760 грн заборгованість за відсотками. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим відповідним законом, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по теперішній час. Згідно з розрахунком позивача, ним визначено розмір штрафних санкцій (пені) в зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання в розмірі 12750 гривень. Однак, враховуючи період нарахування пені, який припадає на період дії воєнного стану, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial