Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У грудні 2025 року позивач звернулась до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 181 242,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 08.02.2021 працювала на підприємстві відповідача, наказом №983-вк від 05.11.2024 була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України, проте, відповідач має заборгованість перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Відповідно до довідки, виданої відповідачем, станом на 05.11.2024 року позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 181 242,00 грн., тому, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. 19 січня 2026 року позивачем подано клопотання, згідно якого позивач зазначила, що 12 січня 2026 року відповідачем була видана довідка №106/2, згідно якої, заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати складає 173 751,00 грн. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 10 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» представником відповідача Гряник О.О. було подано на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на наступне. Причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. Відповідач просить врахувати ситуацію, яка склалася внаслідок війни, і поставила підприємство на межу виживання та звертає увагу, що на протязі 2019-2025 рр. підприємство працює в одноденному режимі роботи. Наявна заборгованість по заробітній платі перед робітниками підприємства з травня 2021 року та станом на 01.06.2025 року складає понад 482 млн. (без податків) гривень, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи на протязі 2019-2025 років. Окрім того, відповідач доводить до відома суд, що згідно довідки № 106/7 від 27.01.2026 року, сума не виплаченої заробітної плати позивачу становить 173 751,00 грн. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що [PERSON] з 08.02.2021 року перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», займаючи посаду інженера-конструктора другої категорії конструктивного бюро (сантехніка) в енергокомплексі №156. Наказом №983-вк від 05.11.2024 позивач була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці (а.с. 4-7, 33). Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 12.01.2026 року №106/2 позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 173 751,00 грн., у т.ч. по місяцям: за травень 2021 року 5795 грн.; за червень 2021 року 5857 грн.; за липень 2021 року 5860 грн.; за серпень 2021 року 5255 грн.; за вересень 2021 року 5860 грн.; за жовтень 2021 року 5860 грн.; за листопад 2021 року 5901 грн.; за грудень 2021 року 6051 грн.; за січень 2022 року 6361 грн.; за лютий 2022 року 6158 грн.; за березень 2022 року 923 грн.; за квітень 2022 року 1357 грн.; за березень 2023 року 8316 грн.; за квітень 2023 року 8334 грн.; за липень 2023 року 7868 грн.; за серпень 2023 року 4156 грн.; за січень 2024 року 9656 грн.; за лютий 2024 року 5953 грн.; за березень 2024 року 9149 грн.; за квітень 2024 року 9938 грн.; за травень 2024 року 9921 грн.; за червень 2024 року 9922 грн.; за липень 2024 року 9360 грн.; за серпень 2024 року 9437 грн.; за вересень 2024 року 9435 грн.; за жовтень 2024 року 1068 грн. (а.с. 34). Аналогічні відомості містяться у довідці Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 27 січня 2026 року №106/7 наданої відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, за якою розмір заборгованості перед [PERSON] складає 181 242,00 грн., та з урахуванням виплаченої 30.12.2024 заробітної плати за листопад 2024 року у сумі 7 491,00 грн., залишок заборгованості складає 173 751,00 грн. (а.с.40). Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також, судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, з урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 173 751,00 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до частин 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, питання щодо розподілу судових витрат має вирішуватись згідно частини 6 статті 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Отже, оскільки позивач в силу п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору та фактично за наслідками розгляду справи позовні вимоги задоволені, питання щодо розподілу судових витрат має вирішуватись відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судових витрат й вона не оплачувала судовим збором позовну заяву, в цій частині судові витрати на відповідача не покладаються. Аналогічні висновки зроблені ВП ВС у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) від 13.07.2022 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved