Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

06 березня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва. В позовних вимогах позивач просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Як зазначає позивач, батько доньки, залишивши місце спільного проживання, не цікавився життям дитини та не приймав участі у її вихованні, не виявляв батьківської уваги та не підтримує зв`язку з нею. Донька проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Будь-які контакти батька та доньки відсутні. Відповідач дитиною не цікавиться. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про слухання справи у його відсутність та просив прийняти рішення в якомога найкращих інтересах дитини. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши позивача та її представника, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.11.2014 року. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 11.09.2017 року (справа №466/4137/17) стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.06.2017 року. З довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 01.02.2025 року заборгованість за аліментами становить 46 974,00 грн. Позивач пояснила, що на момент розгляду справи судом розмір заборгованості не зменшився. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20.12.2017 року (справа №466/6593/17) шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] 28.09.2024 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Як зазначила позивач в судовому засіданні та позові, відповідач залишив їх спільне місце проживання на початку 2016 року та з народження доньки не цікавиться нею та не виконує власні батьківські обов`язки щодо доньки. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження матеріального забезпечення доньки та виконання власних батьківських обов`язків. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю. В судовому засіданні позивач пояснила, що підставою для звернення до суду з позовом та метою позбавлення відповідача батьківських прав є та обставина, що вона має труднощі у вирішенні будь-яких питань, які стосуються дитини та потребують згоди батька. Крім того, теперішній її чоловік має намір удочерити доньку. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 21.07.2025 року №260001-вих-105744, беручи до уваги інтереси дитини, зважаючи на те, що батько дитини свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, комісія з питань захисту прав дитини прийшла до висновку про доцільність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився та не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання власних батьківських обов`язків щодо доньки, зокрема, піклування про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування, спілкування з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; надання доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприянню нею засвоєнню загальновизнаних норм моралі; виявлення інтересу до її внутрішнього світу; створення умов для отримання нею освіти. Внаслідок чого суд вважає, що відповідач ухиляється від виховання доньки, свідомо нехтує своїми обов`язками. Отже, як було встановлено в судовому засіданні, відповідач тривалий час не цікавиться донькою та не виконує своїх батьківських обов`язків по її вихованню, а тому суд на підставі викладеного приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved