Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У грудні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 96972030000 від 12.11.2020 року в розмірі 41427,94 грн, а також 2422,40 грн судового збору та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову вказав, що 12.11.2020 року між [PERSON] та АТ «УКРСИББАНК» укладено Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 96972030000, відповідно до умов якого відповідачу було надано ліміт кредитування в розмірі 45000 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору. 27.11.2020 року відповідачем було активовано рахунок та здійснювались операції з використанням кредитного ліміту, що підтверджується рухом коштів по рахунку картки з лімітом. У порушення положень договору та вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач користуючись коштами наданими йому Банком, не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами Договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим в нього утворилася заборгованість за вищезазначеним договором в розмірі 41427,94 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 34459,56 грн, заборгованість за відсотками 6953,38 грн, заборгованість за комісією 15 грн. 22.07.2021 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу №218, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №96972030000 від 12.11.2020 року. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 26.12.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно прохальної частини позову просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Крім того, 06.03.2026 року представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Усенко М.І. надіслав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином. Зокрема, надісланий за місцем реєстрації відповідача рекомендований лист з копією ухвали про відкриття провадження у справі, повідомленням про розгляд справи, [PERSON] не був вручений, а поштове відправлення повернуто з відміткою «адресат відсутній». Отже, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд судом цивільної справи, учасником якої він є. Право надати відзив на позовну заяву відповідач не реалізував та не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Згідно із ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з?явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене та те, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.ст.280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.11.2020 року [PERSON] підписав Анкету-заявку на надання споживчого кредиту, відповідно до якої просив АТ «УКРСИББАНК» надати йому споживчий кредит. У цей же день - 12.11.2020 року, між [PERSON] і банком укладено Договір про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку та умови кредитування №96972030000. За умовами договору банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривні та встановлює ліміт кредитування у розмірі 45000 грн з дати укладення договору по 05.02.2022 року. Відповідно до п.2.1.4 кредитного договору: процентна ставка на суму кредитної заборгованості по операціям отримання готівки та за безготівковими операціями отримання готівки становить 55% річних. Як передбачено п.2.2 Договору сторонами був погоджений кредит «плата частинами» на умовах: сума до розміру доступного ліміту; строк 24 місяці, процентна ставка 0,001% річних, комісія за управління кредитом до 5% річних, максимальна сума платежу до 4584 грн/міс., проценти за користування (середнє значення) до 1 грн/міс, комісія за управління кредитом (середнє значення) до 2500 грн/міс. Орієнтовна реальна процентна ставка до 60% орієнтовна загальна вартість кредиту 110001 грн. Паспорт споживчого кредиту, підписаний сторонами договору, містить аналогічні умови кредитування. Із довідок про рух коштів по рахунку картки з лімітом вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом, зокрема по картковому рахунку здійснювалися операції із зняття готівки, переказу коштів на картку, оплати за покупки в Інтернеті, зарахування коштів, списання відсотків. Однак, свої зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, відповідач не виконав. 22.07.2021 року між АТ «УКРСИББАНК» і ТОВ «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» укладено договір факторингу №218, на підставі якого та відповідно до Реєстру боржників до останнього перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №96972030000 від 12.11.2020 року. Як убачається із розрахунку заборгованості, складеного позивачем, та Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 218 від 22.07.2021 року відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №96972030000 від 12.11.2020 року в розмірі 41427,94 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 34459,56 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 6953,38 грн, заборгованості за комісією в розмірі 15 грн. Листом від 12.12.2025 року за вих. № 20950624 позивачем направлено відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості в розмірі 41427,94 грн, яка залишена останнім без реагування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст.526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як зазначено в ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг, а також відсотки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач в порушення вимог кредитного договору та норм чинного законодавства України свої зобов`язання щодо виконання належним чином взятих на себе зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася прострочена заборгованість за кредитом. Беручи до уваги встановлений факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, позовні вимоги підтримано під час судового розгляду, тому позов підлягає задоволенню. З відповідача підлягає стягненню заборгованість по кредиту в сумі 41427,94 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано такі докази: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, копію Акту наданих послуг №108 від 08.12.2025 року, копію Детального опису наданих послуг до Акту № 108 від 08.12.2025 року, копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19, зазначивши в своїх постановах, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved