Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Фатула Тарас Вікторович звернувся до суду з позовом в якому просив надати йому додатковий строк терміном 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] бабусі [PERSON] , [INFO] . Мотивуючи свою заяву тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , яка за життя склала заповіт, яким заповіла все належне майно йому. Позивач є єдиним спадкоємцем померлої за заповітом, про що дізнався у жовтні 2025 року. Позивач звернувся до нотаріуса, йому було повідомлено, що він пропустив термін для подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. 30 жовтня 2025 року нотаріус надав відмову від прийняття заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з чим вимушений звернутися до суду із вказаним позовом за захистом своїх законних прав на спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 11.11.2025 року позовну заяву про надання додаткового строку для прийняття спадщини було прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи. 29.01.2026 року Ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги просив задовольнити. Представник Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області у судове засідання не з`явився, про дату та час засідання повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть, зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №377. За своє життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне майно онуку [PERSON] . За змістом статей 1233,1234,1235,1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Як слідує із змісту правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Згідно витягу зі Спадкового реєстру №83168890 від 06.11.2025 щодо смерті [PERSON] дата смерті [INFO] інформація у спадковому реєстрі відсутня, що свідчить про відсутність спадкоємці попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. Приватний нотаріус Івано-франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В. надав [PERSON] роз`яснення в якому зазначено, що з поданих документів неможливо встановити факт прийняття спадщини, оскільки було пропущено строк для прийняття спадщини відповідно до ст. 1270 ЦК України. Згідно зі статтями 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як передбачено частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається із змісту позовної заяви [PERSON] пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини у зв`язку із необізнаністю про наявність заповіту, який залишила [PERSON] на його користь. Будучи спадкоємцем не першої черги, знаходячись в м.Івано-Франківськ, а також враховуючи той факт, що місто Сіверськ Донецької області знаходилося в зоні активних бойових дій, позивач дізнався, що є спадкоємцем [PERSON] лише в жовтні 2025 року. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦКП України). У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. Тому, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу. Подання [PERSON] позову про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті його бабусі є єдиним ефективним способом захисту права позивача на спадщину на національному рівні у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який національні суди зобов`язані практично забезпечувати відповідно до ст. 1 цієї Конвенції та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Крім того, з огляду на однозначні положення ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України про виникнення у спадкоємців права на спадщину з моменту смерті спадкодавця, у [PERSON] виникло «законне сподівання» в успадкуванні прав на нерухоме майно від його померлої бабусі через визначення в судовому порядку додаткового строку на прийняття спадщини. Таке «законне сподівання» входить до поняття «майно», вільне володіння яким захищається ст. 1 Першого протоколу Конвенції (про ознаки «законного сподівання» зазначено у п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року, які застосовуються у даній справі). Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 80 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Задовольняючи позов суд враховує, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved