Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 14.11.2025 року звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.11.2012 року, станом на 15.10.2025 року, у загальному розмірі 37542 гривні 27 копійок, а також стягнення судових витрат, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору кредиту. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судового засідання. У судове засідання призначене на 09.03.2026 року представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд здійснювати розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] (надалі за текстом Відповідач) у судове засідання призначене на 09.03.2026 року також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з відповіді №2080167 від 03.12.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи наявне зареєстроване місце проживання відповідача по справі, оскільки останній не має зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС, судом здійснювалось повідомлення останнього про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судової повістки, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, на вказану адресу місця проживання відповідача, однак поштове повідомлення було повернуто до суду без вручення. Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явився без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву. При викладених підставах, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.11.2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно з умовами якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згодом, 18.02.2025 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №250218B1ID123252CVZZMAIN, згідно з умовами якої визначено надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, умови кредитування, порядок та строки повернення кредиту, нарахування відсотків та інші умови. У анкеті-заяві зазначено, що підписанням цієї Заяви на підставі статті 634 Цивільного кодексу України Клієнт приєднується до розділу "Загальні положення", підрозділів "Кредитні картки", "Поточні рахунки", "Використання картки", "Віддалені канали обслуговування", "Оплата частинами та Миттєва розстрочка", "Система переказів PrivatMoney", "Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку)", "Автоплатежі", "Сервіс "BankID"" Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів "Кредитна картка", "Оплата частинами", "Миттєва розстрочка", приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Крім того, підписанням цієї Заяви Клієнт приєднується до Договору про надання платіжного сервісу «LiqPay», що розміщений в мережі Інтернет за адресою https://www. liqpay.ua/information/user. Того ж дня, 18.02.2025 року [PERSON] підписано Додаткову угоду №SAMDN52000070354417_01 до кредитного договору від 18.02.2025 року, яким сторони узгодили змінити умови кредитного договору, шляхом внесення в заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг змін. У відповідності до поданої до суду довідки АТ КБ «Приватбанк», на ім`я [PERSON] було видано картки - №5211537431122634, дата відкриття 16.11.2012 року, терміном дії по 07/16; № [NUMBER] , дата відкриття 16.11.2012 року, терміном дії по 11/16; № [NUMBER] , дата відкриття 07.11.2016 року, терміном дії по 07/20; № [NUMBER] , дата відкриття 07.12.2016 року, терміном дії по 12/20; № [NUMBER] , дата відкриття 20.12.2017 року, терміном дії по 12/20; № [NUMBER] , дата відкриття 11.09.2018 року, терміном дії по 07/22; № [NUMBER] , дата відкриття 18.08.2022 року, терміном дії по 09/26. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на відкриту на ім`я [PERSON] платіжну картку було встановлено кредитну лінію, з наступними лімітами: 16.11.2012 року встановлення кредитного ліміту в сумі 0,00 грн.; 15.07.2019 року збільшення кредитного ліміту до 32000,00 грн.; 16.07.2019 року зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн.; 23.11.2019 року збільшення кредитного ліміту до 2500,00 грн.; 01.12.2019 року збільшення кредитного ліміту до 5000,00 грн.; 17.01.2023 року збільшення кредитного ліміту до 15000,00 грн.; 06.02.2023 року зменшення кредитного ліміту до 5000,00 грн.; 23.07.2024 року збільшення кредитного ліміту до 6000,00 грн.; 25.07.20274року збільшення кредитного ліміту до 7000,00 грн.; 26.07.2024 року збільшення кредитного ліміту до 8000,00 грн.; 29.07.2024 року збільшення кредитного ліміту до 10000,00 грн.; 01.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 11000,00 грн.; 08.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 12000,00 грн.; 09.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 13000,00 грн.; 10.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 15000,00 грн.; 13.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 16000,00 грн.; 15.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 18000,00 грн. 16.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 20000,00 грн.; 25.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 21000,00 грн.; 26.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 22000,00 грн.; 28.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 24000,00 грн.; 30.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 25000,00 грн.; 31.08.2024 року збільшення кредитного ліміту до 30000,00 грн.; 02.09.2024 року збільшення кредитного ліміту до 34000,00 грн.; 20.02.2025 року зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн. Отже, судом встановлено, що на підставі вищевказаної заяви, відповідачу [PERSON] було видано кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 15.10.2025 року, у відповідача наявна заборгованість за кредитом в загальному розмірі 37542 гривні 27 копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 32810,85 грн., заборгованості за відсотками 4731,42 грн. Вказана сума заборгованості також відповідає балансу по картковому рахунку відкритому на ім`я відповідача, що підтверджується наданою до суду випискою за договором №б/н за період 16.11.2012-28.10.2025 р.р. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань по вищезазначеному договору щодо своєчасного погашення кредиту, зумовило звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду із відповідним позовом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи викладене, з поданих до суду документів вбачається підтвердженим, що відповідач звертався до позивача анкетою клієнта та заявою та приєднався до запропонованих умов кредитування, шляхом відкриття йому кредитної лінії на платіжну картку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, який містить основні умови кредитування, порядок нарахування відсотків і порядок повернення кредиту, з якими відповідач ознайомлений. Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010). Суд зазначає, що стороною відповідача під час розгляду справи не спростовувалось підписання вищевказаних документів. У відповідності до поданого представником позивача до позову розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16.11.2012 року, у відповідача станом на 15.10.2025 року наявна заборгованість за кредитом в загальному розмірі 37542,27 грн. Вказаний розрахунок боргу є зрозумілим та доступним, в тому числі містить усю необхідну інформації щодо періоду та розміру виникнення боргу. Зазначена сума заборгованості також підтверджується відомостями наявними у поданій до суду виписці з карткових рахунків (за договором №б/н). Вказані докази на підтвердження наявності заборгованості відповідача за договором належать до первинних документів відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а відтак є належними доказами щодо заборгованості відповідача за кредитним договором та беруться судом до уваги у сукупності з іншими доказами. Крім того, із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем використовувались кредитні кошти, з одночасною сплатою відсотків за наданим кредитом. Відповідачем не було подано суду будь-яких доказів, які б спростовували факт отримання ним кредитної картки, встановлення на неї кредитного ліміту, доказів його не використання, відсутності заявленої до стягнення суми заборгованості за кредитом, що в свою чергу підтверджується вищевказаними доказами. Отже, наведені обставини в цілому підтверджують факт звернення [PERSON] до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит». Відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження пред`явлення АТ КБ «Приватбанк» жодних претензій щодо умов взятих в кредит грошових коштів. При цьому, [PERSON] не надано до суду жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, на які посилається банк як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази. На підставі вищевикладеного, суд вважає достатніми докази, що підтверджують укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору №б/н від 16.11.2012 року, умови якого належним чином Банком виконані. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають задоволенню, стягненню з відповідача, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №б/н від 16.11.2012 року, підлягає на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 37542 гривні 27 копійок. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідачки на користь позивача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає у відшкодування витрат зі сплати судового збору 2422,40 грн. На підставі вищевикладена

Outcome: approved