Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс», в інтересах якого діє представник Романенко Михайло Едуардович, звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення збитків за несвоєчасне виконання рішення суду, посилаючись на наступні обставини. 30.04.2014 Нетішинським міським судом Хмельницької області було ухвалено рішення про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 11376941000 від 28.07.2008 у розмірі 406520,55 грн. Із моменту набрання рішенням законної сили вчинялися дії щодо примусового виконання рішення, але воно так і не було виконано в розумінні чинного законодавства. Таким чином, відповідні рішення не виконувалося відповідачем у період часу з 23.02.2019 по 23.02.2022. Кредитний договір № 11376941000 від 28.07.2008 було укладено між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , однак у подальшому право вимоги первісним кредитором було відступлено ПАТ «Дельта Банк», яке відступило своє право вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги № 1930/К від 18.09.2019. 04.07.2022 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 551-02, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 11376941000 від 28.07.2008. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.08.2023 було підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором № 11376941000 від 28.07.2008 до ТОВ «Діджи Фінанс». Отже, станом на дату звернення до суду право вимоги за вказаним кредитним договором належить ТОВ «Діджи Фінанс». Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30.04.2014 не виконувалося відповідачем у період часу з 23.02.2019 по 23.02.2022, тобто таке прострочення є триваючим і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання і продовжує існувати до моменту його усунення. У зв`язку з цим позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 36553,44 грн та інфляційні збитки у розмірі 88891,59 грн, що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду. Таким чином, позивач просив стягнути із [PERSON] на свою користь завдані останньому збитки за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 2/679/57/2014 у розмірі 125445,03 грн та сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 02.01.2026 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 33). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлена про розгляд справи відповідач не подала, у зв`язку з чим судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що заочним рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30.04.2014 (що набрало законної сили 10.06.2014) було стягнуто в солідарному порядку із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 406520 грн (а.с. 16-18). Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.08.2023 у виконавчому провадженні № 44921829 від 07.10.2024 (стосовно боржника [PERSON] ) було замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (а.с. 19-25). Відповідно до ч. 2 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Позивачем були наведені у позові розрахунки (з якими суд погоджується) інфляційних втрат за період часу прострочення грошового зобов`язання (невиконання зазначеного рішення суду), а саме з 23.02.2019 по 23.02.2022, що становлять 88891,59 грн, а також 3% річних від простроченої суми, що склали 36553,44 грн (а.с. 1-9). Із досліджених судом доказів вбачається, що станом на 2023 рік відповідне рішення суду виконано не було, позаяк в ухвалі Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.08.2023 про заміну сторони виконавчого провадження зазначається, що за результатами пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системі виконавчих проваджень від 05.07.2023 встановлено наявність відкритого Нетішинським ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчого провадження № 44921829 від 07.10.2024 у цивільній справі № 629/2761/13-ц (провадження № 2/679/57/2014), в якому боржником зазначається [PERSON] , [INFO] , а стягувачем ПАТ «Дельта Банк». Верховний Суд у своїх постановах: від 07.07.2021 у справі № 420/370/19; від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17; від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18; від 18.11.2019 у справі № 902/761/18; від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Відомостей про добровільне або примусове (повне або часткове) виконання відповідного рішення суду матеріали справи не містять. При цьому суд бере до уваги, що відповідач, будучи обізнаною про звернення позивача до неї із цим позовом, що підтверджується зокрема довідкою про доставлення копії ухвали про відкриття провадження у справі в її електронний кабінет (а.с. 36), не скористалася правом подання відзиву разом із доказами, які б спростували факт (повного) невиконання заочного рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30.04.2014. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надала суду відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача збитки за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 2/679/57/2014 у розмірі 125445,03 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 14). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved