Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи Зміст позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 16.02.2021 між ТОВ ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 1456197, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 500 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів в розмірі 1,99 в день. Даний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі. 26.10.2021 між ТОВ ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» укладено Договір факторингу № 2610, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі і за Договором позики № 1456197 від 16.02.2021. В подальшому, 03.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» уступило право вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» за Договором факторингу № 030423-ФК. Відповідно до реєстру боржників від 03.04.2023 до Договору факторингу, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 25 299,15 грн, з яких 8 500 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 16 932,55 грн - заборгованість за процентами. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінпром Маркет» у зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості 25 299,15 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 3 500 грн. Зміст відзиву на позов Відповідачем подано відзив на позов. Відповідач визнає позовні вимоги в сумі основного зобов`язання - 8 500 грн. Не визнаючи позовні вимоги в частині нарахованих процентів, відповідач посилається на те, що розмір процентів, встановлення кредитного ліміту, не доведено доказами, які долучено до позовної заяви. Зазначає, що не була ознайомлена з умовами надання кредиту. Посилається на те, що довідка про стан заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а тому не є належним доказом існування боргу. Зазначає, що позивачем не надано доказів збільшення кредитного ліміту, вказує на відсутність документів, які підтверджують умови нарахування штрафів. Вважає, що умови договору є несправедливими, з посиланням на ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 15.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. 27.05.2025 судом задоволено клопотання відповідача від 26.05.2025 про надання матеріалів судової справи для ознайомлення, 30.05.2025 відповідач [PERSON] ознайомилась з матеріалами справи. Відповідачем у справі 05.06.2025 подано відзив на позов. Представником позивача 05.06.2025, 07.07.2025, 28.07.2025, 21.11.2025, 31.12.2025 подано заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача, та згоду на ухвалення заочного рішення у справі. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Суд бере до уваги позицію Верховного Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У ситуації, що розглядається, суд прийшов до висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 16.02.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та [PERSON] Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1456197, у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», договір відповідачем підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «SV3qfsBw30». Відповідач доказів того, що номер телефону, на який було направлено одноразовий ідентифікатор, йому не належить або використовувався третіми особами, суду не надав. Відповідно до умов вказаного Договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 8 500 грн. Строк кредитування 30 днів (п. 2 Договору). Згідно п. 2 Договору процентна ставка фіксована та складає 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк повернення кредиту 18.03.2021, розмір процентів за понаднормове користування кредитними коштами 2,7 % в день. Пунктом 6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування. Позикодавець на виконання п. 1 Договору позики № 1456197 від 16.02.2021 року, виконав свої зобов`язання, переказав грошові кошти в розмірі 8 500 грн на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , що підтверджується платіжною інструкцією № 4464df43-7491-4blb-acal-be52027b3219 від 16.02.2021, та довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 07.11.2024 № КД-00001948/ТНПП, про переказ банківську карту відповідача [NUMBER] . 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» укладено Договір факторингу №2113, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 26.10.2021, підтверджує факт переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу. Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 2 від 26.10.2021 до Договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] на суму 25 299,15 грн, з яких 8 500 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 16 932,55 грн - заборгованість за процентами, в реєстрі прав вимог під № 6790. 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено Договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» передає ТОВ «Фінпром Маркет» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінпром Маркет» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. Відповідно до підписаного та скріпленого їх печатками Акту прийому - передачі Реєстру боржників від 03.04.2023, підтверджує факт переходу від ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» до ТОВ «Фінпром Маркет» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу. Відповідно до Витягу з реєстру боржників (реєстру заборгованості) від 03.04.2023 до Договору факторингу, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] на суму 25 299,15 грн, з яких 8 500 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 16 932,55 грн - заборгованість за процентами, в реєстрі прав вимог під № 27753. Розрахунок заборгованості за Договором позики № 1456197 від 16.02.2021 надано позивачем за період з 16.02.2021 р. до 17.12.2024, згідно якого вбачається, що після відступлення права вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем на виконання зобов`язань кошти не сплачувались. Нарахування процентів за Договором позики відповідно до розрахунку наданого позивачем здійснювалось до 03.06.2021, впродовж 107 днів, в тому числі впродовж строку дії договору 30 днів, визначеного у п. 2, та 90 днів на підставі, визначеній у п. 6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Нарахування процентів впродовж 107 днів здійснено за ставкою 1,99 % в день. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Фінпром маркет» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини), на підставі права вимоги, що виникає у позивача внаслідок відступлення права вимоги на підставі договорів факторингу. Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у ній мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжений та діє на даний час. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила правову позицію у справі № 910/4518/16. Так, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 16.02.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики № 1456197, згідно з умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 8 500 грн на строк 30 днів, із фіксованою процентною ставкою 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується платіжною інструкцією від 16.02.2021. Відповідно до положень статей 1048, 1054 ЦК України, проценти за користування кредитом є платою за можливість правомірно не повертати кредит у межах строку кредитування. Після закінчення цього строку позичальник не отримує від кредитодавця блага у вигляді можливості правомірного неповернення коштів, у зв`язку з чим проценти за користування кредитом нараховуються лише в межах строку дії договору. Правова позиція щодо неможливості нарахування процентів за ст. 1048 ЦК України після закінчення строку кредитування викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, де зазначено, що після спливу строку кредитування кредитор вправі вимагати повернення кредиту та процентів лише у межах строку кредитування, а за період після такого строку можуть нараховуватися лише проценти як відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, якщо це прямо передбачено договором. Досліджений судом текст договору позики не містить умов щодо нарахування процентів як відповідальності (процентів річних) на підставі ст. 625 ЦК України, у зв`язку із чим суд не встановив підстав для їх стягнення. Позивач надав розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість за процентами нарахована за період 107 днів, поза межами встановленого договором строку у 30 днів. Суд вважає здійснення такого нарахування процентів за Договором позики таким, що суперечить наведеним вище нормам права та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, а тому відхиляє відповідну частину розрахунку. Суд не вбачає підстав для нарахування процентів після спливу строку кредитування, тобто після 18.03.2021. Здійснення нарахування процентів поза межами строку дії кредитного договору у цій справі в сумі суд розцінює як нарахування сум зобов`язань, відповідно до ст. 625 ЦК України, разом з тим, такі вимоги позивачем не заявлено. В межах строку кредитування, який становив 30 днів, з 16.02.2021 (не включаючи день надання кредиту) до 18.03.2021 включно, проценти складають 5 074,50 грн (8 500 грн ? 0,0199 ? 30). Відповідачем на виконання зобов`язань за кредитним договором платежі не здійснювались. Таким чином, непогашена сума процентів у межах строку дії договору становить 5 074,50 грн. Щодо суми основного боргу (тіла кредиту) суд зазначає, що доказів його погашення відповідачем не надано, позовна вимога в цій частині визнана відповідачем. Суд вважає доведеними факт двох переходів права вимоги від ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" до ТОВ "Фінансова компанія управління активами", та від ТОВ "Фінансова компанія управління активами" до ТОВ "Фінпром маркет", оскільки надані сторонами докази підтверджують факт передачі права вимоги від одного суб`єкта до іншого, а також свідчать про дотримання всіх передбачених законом умов для такого переходу. Відповідно до встановлених обставин, права вимоги належно оформлені та законно передані між учасниками правовідносин. Мотиви відхилення доводів, викладених у відзиві на позовну заяву Суд відхиляє доводи відповідача про те, що вона не була ознайомлена з умовами надання кредиту та що позивачем не доведено розмір процентної ставки. Як встановлено судом, договір позики № 1456197 від 16.02.2021 був укладений в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «SV3qfsBw30». Процедура укладення договору в такий спосіб передбачає послідовне підтвердження позичальником ознайомлення з умовами договору та правилами надання коштів. Використання відповідачем одноразового пароля-ідентифікатора для підписання договору свідчить про її волевиявлення на укладення правочину саме на тих умовах, що були запропоновані кредитором. Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Відповідачем не надано доказів того, що вказаний договір був визнаний недійсним або оспорювався нею в судовому порядку. Твердження відповідача про те, що довідка про стан заборгованості та розрахунок не є належними доказами, суд вважає безпідставними. Розрахунок заборгованості є документом, який відображає історію нарахувань та платежів за договором. Відповідач, заперечуючи проти правильності нарахувань, не надала суду власного контррозрахунку заборгованості або доказів сплати коштів у більшому розмірі, ніж зазначено позивачем. Сама по собі незгода з розрахунком без надання документальних доказів його помилковості не може бути підставою для відмови у позові. Щодо посилань відповідача на несправедливість умов договору в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд зазначає, що за змістом цієї норми умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачеві. Однак відповідачем не зазначено, у чому саме полягає такий дисбаланс при отриманні нею кредиту в розмірі 8 500 грн та не надано доказів того, що на момент укладення договору вона була позбавлена можливості обрати іншу фінансову установу з більш вигідними умовами. Підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора підтверджує, що відповідач прийняла ці умови добровільно. Аргументи відповідача про відсутність доказів збільшення кредитного ліміту та нарахування штрафів не беруться судом до уваги, оскільки позивач у цій справі не заявляв вимог про стягнення штрафних санкцій чи заборгованості за збільшеним лімітом, а просить стягнути лише тіло кредиту, розмір якого відповідач визнала та проценти за користування ним. Таким чином, суд вважає, що заперечення відповідача не спростовують факт виникнення заборгованості та обов`язок щодо її повернення в межах встановленого судом розміру. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , на частину суми заявленої позовної вимоги. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13 574,50 грн, в тому числі: 8 500 грн - заборгованість за тілом кредиту, та 5 074,50 грн - проценти за користування кредитом у межах строку дії договору. Інша частина позовних вимог щодо стягнення процентів, нарахованих поза межами строку дії договору, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат у справі Судовий збір Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки позов ТОВ «Фінпром маркет » задоволено частково, то з відповідача на користь ТОВ «Фінпром маркет» слід стягнути судовий збір у сумі пропорційній до розміру задоволених позовних 1 299,76 грн (2 422,40 грн х (13 574,50 грн / 25 299,15)). Витрати на надання професійної правничої допомоги Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що представником позивача ТОВ «Фінпром маркет» заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500 грн. На підтвердження цього позивачем до матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги, укладений між позивачем та адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною, від 01.11.2024 № 01-11/24, розділом 4 якого передбачено розмір винагороди за підготовку/складання позовних заяв у малозначних справах 3 000 грн, акт № 1-П від 02.12.2024 приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором № 01-11/24 від 01.11.2024, із визначенням видів робіт при роботі із позовною заявою із відповідачем [PERSON] - 3 500 грн, яка складається із суми 500 грн за вивчення матеріалів, та 3 000 грн за складання позовної заяви, ордер № 1149961 від 01.11.2024 адвоката Ткаченко Ю.О. про надання правничої допомоги позивачу, платіжна інструкція № 579930913.1 від 12.12.2024, АТ «ОТП банк», про оплату послуг позивачем на користь адвоката Ткаченко Ю.О. в сумі 157 500 грн. Дана категорія справ є поширеною, а сама по собі позовна заява є не складною та не потребує особливих витрат часу на її складання, а сама справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без явки сторін у судове засідання. Враховуючи конкретні обставини справи, що розглядалась в спрощеному провадженні з викликом сторін, сторони у судове засідання не з`являлись, суд робить висновок, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500 є співмірними. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 1 877,96 грн (3 500 грн х (13 574,50 грн / 25 299,15)). Загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача, який складається з витрат на сплату судового збору та надання професійної правничої допомоги складає 3 177,72 грн (1 299,76 грн + 1 877,96 грн).

Outcome: partial