Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та відповідачем укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг як з постачальником за регульованими тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме за фактом споживання електроенергії та частковою оплатою. Згідно з умовами договору позивач постачав електричну енергію на об`єкт побутового споживача (відповідача), розташованого за адресою: [ADDRESS] . Для проведення розрахунків ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» відкрило особовий рахунок на ім`я побутового споживача [PERSON] , № [NUMBER] . За період грудня 2021 року по грудень 2024 року ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» від АТ «ДТЕК Одеські електромережі» були отримані дані щодо фактичного споживання електричної енергії споживачем за ці розрахункові періоди. З отриманих даних вбачається, що за особовим рахунком № [NUMBER] станом на 02.05.2025 року було спожито 5 678 кВт.год електричної енергії на суму 14 989,92 грн. станом на момент подачі позову відповідачем було здійснено оплату за спожиту електричну енергію в розмірі 7200,00 грн. Таким чином, непогашена заборгованість складає 7789,92 грн. у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 7789,92 грн. заборгованість за спожиту електричну енергію та сплачений судовий збір 2 481,00 гривень. Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 08.05.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримують просять задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, шляхом відправки судової повістки. Причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення чи відзив до суду не надходили. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданої заяви, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та побутовим споживачем [PERSON] , що мешкає та споживає електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що розміщений на офіційному сайті, на умовах раніше укладеного договору з АТ «ДТЕК Одеські електромережі» 12028/1036 як постачальник з регулярним тарифом шляхом вчинення споживачем, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електроенергії та частковою оплатою Згідно умов договору ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» постачало електричну енергію на об`єкт побутового споживача, розташований за адресою: [ADDRESS] . Для проведення розрахунків TOB «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Розрахунковий період з грудня 2021 року по грудень 2024 року ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» від АТ «ДТЕК Одеські електромережі», як оператора системи розподілу, були отримані дані щодо фактичного споживання електричної енергії за адресою майна відповідача. Так, з отриманих даних вбачається, що за вказаний вище період, було спожито 5 678 кВт. год електричної енергії на суму 14 989,92 грн. Станом на дату подачу позовної заяви відповідачем було здійснено часткову оплату за спожиту в вищевказаний період електроенергію в загальному розмірі 7200,00 грн., таким чином заборгованість не погашена складає 7789,92 грн. ТОВ «ООЕК» зверталось до Комінтернівського районного суду Одеської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] 07.02.2025 року було винесено ухвалу по справі № 504/516/25, якою відмовлено ТОВ «ООЕК» у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті за спожитої електроенергії, у зв`язку з тим, що відсутній договір про надання послуг укладений в письмовій формі. За приписами ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За змістом статті 11 ЦК України факт відкриття особового рахунку та постачання електричної енергії вважається укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» (постанова Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 509/3536/15-ц та від 15.07.2019 у справі № 347/713/17). ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» як постачальник електричної енергії свої зобов`язання виконує та надає відповідачу послуги з постачання електроенергії. Однак відповідач, що підтверджено матеріалами справи, взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує та не сплачує вартість спожитої електричної енергії вчасно. Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Таким чином, беручи до уваги наявність між сторонами договірних відносин з приводу постачання та споживання електричної енергії, враховуючи невиконання умов договору відповідачем та несвоєчасну сплату за спожиту електричну енергію, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 7789,92 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц зазначила, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц». Судом встановлено, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої зобов`язання з оплати заборгованості за придбану електричну енергію, внаслідок чого позивач здійснив інфляційні нарахування у розмірі 1 424,60 грн та три відсотки річних у розмірі 467,99 грн. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку що такий розрахунок арифметично правильний та обґрунтований, позивач вірно визначив розмір 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням суми заборгованості, періоду прострочення, встановлених Державною службою статистики України індексів інфляції (індексів споживчих цін). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь ТОВ «ООЕК» необхідно стягнути інфляційні нарахування у розмірі 99,89 грн. та 3% річних у розмірі 214,68 грн. . Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Щодо повернення надміру сплаченого судового збору суд доходить наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно зі змістом ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Повернення помилково або надміру сплаченого судового збору (без подальшого звернення до суду, на рахунок іншого суду тощо) здійснюється відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 року (надалі Порядок № 787). Згідно з п. 3 розділу I Порядку № 787, повернення (перерахування) платежів у національній валюті здійснюється на рахунки отримувачів коштів, відкриті в банках або небанківських надавачів платіжних послуг, або Казначействі, вказані у поданні (висновку, повідомленні) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників. Постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 16.02.2011 року «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету» визначено, що суди є органами, що контролюють справляння надходжень бюджету за кодами бюджетної класифікації 22030100 «Судовий збір». Пунктом 5 розділу I Порядку № 787 визначено, що повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню, із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), дата та номер судового рішення, яке набрало законної сили (у разі повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), сума коштів, що підлягає поверненню (перерахуванню), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності). Разом із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету платником подається до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету. Таким чином, для повернення помилково або надміру сплаченого судового збору платнику необхідно звернутися із окремою заявою про повернення коштів з бюджету до суду, на рахунки якого було сплачено судовий збір, та долучити до відповідної заяви оригінал або копію платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету. Враховуючи те, що процедура повернення помилково або надміру сплаченого судового збору регулюється окремим порядком, а також те, що в даному випадку вимога про повернення надміру сплаченого судового збору не є предметом спору та не стосується відновлення порушеного права позивача відповідна вимога ТОВ «ООЕК» про повернення надміру сплаченого судового збору у розмірі 302,80 грн задоволенню не підлягає.

Outcome: approved