Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

24 грудня 2025 року, ТОВ «Споживчий Центр» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором №20.06.2025 -100001248 від 20.06.2025 року в розмірі 51 022,83 грн. та судовий збір. В обґрунтування вимог зазначає, що 20 червня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферту) № 20.06.2025-100001248 шляхом акцепту відповідачем пропозиції кредитодавця в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору відповідачці було надано кредит у розмірі 18 000 грн строком на 140 днів з кінцевою датою повернення 06 листопада 2025 року. Факт перерахування кредитних коштів підтверджується квитанцією про видачу коштів від 20.06.2025 року, що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором. В свою чергу відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 51 022,83 грн, яка складається з: тіла кредиту - 18 000 грн; процентів за користування кредитом - 22 680 грн; комісії, пов`язаної з наданням кредиту - 1 342,83 грн; неустойки - 9 000 грн. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 30.12.2025 року справу призначено до розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подала відзиву на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, 20 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферту) № 20.06.2025-100001248 шляхом електронного акцепту з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статей 205, 207 Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Згідно умов кредитного договору відповідачці було надано кредит у розмірі 18 000 грн, строком на 140 днів, що підтверджується квитанцією про перерахування кредитних коштів від 20.06.2025 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та у повному обсязі. Разом з тим відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 51 022,83 грн. Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18 000 грн відповідачкою не погашена, доказів зворотного суду не надано, у зв`язку з чим вимога про стягнення основної суми боргу є обґрунтованою. Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно з частиною другою статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Наданий позивачем розрахунок процентів за користування кредитом у сумі 22 680 грн відповідачем не спростований, а тому підлягає стягненню. Комісія у розмірі 1 342,83 грн передбачена умовами кредитного договору як плата за надання кредиту. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, свідчить про те, що умови договору щодо встановлення комісії не є нікчемними та можуть бути визнані недійсними лише у разі їх оспорювання у встановленому законом порядку. Кредитний договір між сторонами укладений 20.06.2025 року, тобто після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким виключено пункт 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», що передбачав звільнення споживачів від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань під час дії воєнного стану. Таким чином, на момент укладення кредитного договору законодавством не встановлено обмежень щодо нарахування неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту. Відповідно до частини першої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Оскільки відповідачка не заявляла клопотання про зменшення розміру неустойки та не надала доказів її неспівмірності наслідкам порушення зобов`язання, підстави для застосування статті 551 Цивільного кодексу України відсутні. Отже, вимога позивача про стягнення неустойки у розмірі 9 000 грн є правомірною. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» є законними, обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами, а відповідач доказів належного виконання зобов`язань або спростування розрахунку заборгованості суду не надав. Крім того, в силу дії статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved