Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Представник ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики та просив стягнути солідарно з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТИК ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №710 від 06.11.2007 року, укладений з [PERSON] та договором поруки від 06.11.2007, укладеним з [PERSON] у розмірі 500 000 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі сплати судового збору 2 684,00 гривень. Ухвалою Салтівського районного суду від 14.05.2025 року цивільну справу за вказаним позовом прийнято до провадження, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального провадження, призначено судове засідання. Ухвалою Салтівського районного суду від 01.10.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача адвокат Темнюкова М.І. в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідачі про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, у судові засідання не з`явились. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, позивачем - ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» надані докази: копію договору поруки від 06.11.2007 року, копію кредитного договору №710 від 06.11.2007 року, копія досудової вимоги [PERSON] б/н від 02.12.2022 року, копія повторної вимоги [PERSON] б/н від 01.02.2021. Суд вважає, що надані позивачем докази, підтверджують виникнення правовідносин між відповідачами з ВАТ «ВіЕйБі Банк» внаслідок власноручного підписання сторонами договору кредиту та договору поруки. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 710 від 06.11.2007 року, укладеним з [PERSON] , заборгованість за кредитним договором складається з 223 234,12 доларів США, з яких: строкова заборгованість за тілом кредиту 35 467,00 доларів США, строкова заборгованість по процентам за користування кредитом 473,20 доларів США, прострочена заборгованість за тілом кредиту 37 297,00 доларів США, прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом 149 995, 92 доларів США. Крім того, прострочена заборгованість за комісією 16 335,51 грн., вартість відступлення 350 000,00 грн. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц. Однак, вказаний доказ - виписка про рух коштів не був наданий позивачем ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» до суду. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не надані належні докази, а саме первинні документи, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та за якими можливо впевнитись в дійсній сумі заборгованості. Таким чином, суд вказує, що саме з них випливає наявність права грошової вимоги, в той час як та обставина, що вказані документи становлять банківську таємницю не звільняє позивача від обов`язку доведення наявності у нього права грошової вимоги, набуття якого позивачем повинно бути здійснено на підставі достовірних документів, що підтверджують таке право вимоги до відповідача у первісного кредитора. Так, в ч.2 та ч.8 ст.83 ЦПК України закріплено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Заява про неможливість надання доказів первинних фінансових документів разом з позовною заявою та їх витребування до суду не надходила. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за Кредитним договором №710 від 06.11.2007 не містить вихідних даних, необхідних для перевірки правильності нарахування заборгованості, зокрема не зазначено періодів нарахування процентів, процентної ставки, розміру та дат здійснених платежів, порядку формування простроченої заборгованості. Фактично наданий документ містить лише підсумкові цифри, що унеможливлює перевірку правильності їх визначення. Суд вказує, що зазначені докази не доводять розмір заборгованості, за відсутності наданих первинних фінансових документів. Оскільки первинні документи повинні бути у нового кредитора позивача по справі, але вони ним не надані, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані. Крім того, позивач, як на підставу права вимоги, посилається на договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, що був укладений 25.11.2020 року, відповідно до якого первісний кредитор АТ «КРИСТАЛ БАНК» передав новому кредитору ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» право вимоги, що належать первісному кредитору або можуть виникнути у майбутньому, на підставі кредитного договору № 710 від 06.11.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», права вимоги по яким було передано до АТ «КРИСТАЛ БАНК» на підставі договору відступлення права вимоги № 24436 від 04.07.2019. Крім договору про відступлення права вимоги, позивач також надає договір про відступлення права вимоги за договором поруки від 25.11.2020, реєстр боржників (Додаток 1 до Договору відступлення ( купівлі-продажу) права вимоги від 25.11.2020), реєстр боржників (Додаток №1 до Договору про відступлення права вимоги за договорами поруки від 25.11.2020) Відповідно до реєстру боржників(Додаток 1 до Договору відступлення ( купівлі-продажу) права вимоги від 25.11.2020) первісний кредитор АТ «КРИСТАЛБАНК» передає право вимоги новому кредитору ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» до [PERSON] , [PERSON] . Згідно реєстру боржників, загальна заборгованість на дату відступлення права вимоги складає 233234,12 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту у валюті кредиту 35468,00 дол. США., поточна заборгованість за відсотками у валюті кредиту 473,20 дол. США, прострочена заборгованість за відсотками у валюті кредиту 149995,92 дол. США. За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц). Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231», передбачено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1.4. Договору визначено, що права, визначені кредитним договором переходить до Нового кредитора в день повної оплати по договору, згідно п. 2.1. цього Договору. Пунктом 1.4.1 визначено, що у разі несплати Новим кредитором ціни відступлення права вимоги в сумі та в строк, які зазначені п. 2.1. Договору, Новий кредитор не отримує права вимоги, а цей Договір втрачає свою силу без підписання будь-яких додаткових угод. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження оплати за перехід до Товариства права грошової вимоги за договором факторингу № б/н від 25.11.2020 року. Крім того, відповідно до пункту 3.1. Договору відступлення права вимоги, після виконання Новим кредитором обов`язків щодо оплати в повному обсязі ціни відступлення, Первісний кредитор повинен передати за Актом прийому-передачі Новому кредитору всі необхідні документи, які підтверджують право вимоги до Позичальника за Кредитним договором, а також інформацію, яка є важливою для передачі права вимоги за Кредитним договором. Однак, відповідно до матеріалів справи, позивачем взагалі не надано Акт прийому-передачі, а тому у суду відсутня можливість перевірити чи виконав Новий кредитор умови договору відступлення права вимоги. Ураховуючи вищевикладене, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги стосовно [PERSON] та [PERSON] за договором позики №710 від 06.11.2007 року. Інші докази можуть підтвердити наявність заборгованості відповідачів лише у сукупності з іншими доказами, а враховуючи, що таких суду не надано, тому вони не беруться до уваги. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України. Оскільки в позові відмовлено в повному обсязі, то сплачені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed