Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , через представника [PERSON] , звернулась до суду з вказаною позовною заявою та просить скасувати арешт нерухомого майна [PERSON] , [INFO] , а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.12.2012 у справі №1806/5086/12 серед іншого [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні ряду злочинів, та залишено арешт, накладений на майно засуджених, до відшкодування стягнутої з них шкоди та судових витрат. Серед арештованого майна засуджених значиться квартира, зареєстрована під номером [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.10.2022 за об`єктом нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] , зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Підставою даного обтяження значиться постанова слідчого СУ УМВС України в Сумській області Бухтіярова А.Г. про накладення арешту на майно від 21.10.2011. Власником вказаного майна зазначено [PERSON] . 21.10.2011 слідчим СУ УМВС України в Сумській області Бухтіяровим А.Г. на підставі постанови про накладення арешту на майно від 21.10.2011 в рамках кримінальної справи за фактом вчинення [PERSON] , [INFO] , ряду злочинів накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , який в подальшому вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.12.2012 у справі №1806/5086/12 залишено, до відшкодування стягнутої шкоди та судових витрат. Право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.04.2002 №3009, при цьому зазначена частка власності 1/1. 09.04.2002 право власності на частку квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , перейшло від [PERSON] до [PERSON] , а отже станом на день винесення постанови про арешт майна 21.10.2011 у [PERSON] не було права власності на об`єкт нерухомого майна. Відтак арешт, накладений 21.10.2011 слідчим СУ УМВС України в Сумській області Бухтіяровим А.Г. на підставі постанови про накладення арешту на квартиру за адресою [ADDRESS] , накладено необґрунтовано, а отже він підлягає скасуванню. [PERSON] не була учасником кримінального провадження № 1806/5086/12. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Сумській області, Каракуц М.Ю., заперечувала проти позовних вимог до ГУ НП в Сумській області, адже справа № 11291032 була направлена із обвинувальним актом до суду, й судом прийнято рішення у справі, то ГУ НП в Сумській області (як окрема новостворена юридична особа) не може нести відповідальність за іншу юридичну особу, що припинила свою діяльність УМВС в Сумській області. Крім того, оскільки справа була направлена до суду й відсутні матеріали досудового розслідування в ГУ НП в Сумській області (оскільки такі матеріали не передавалися на баланс ГУ НП в Сумській області), то прослідкувати чи мала відношення до кримінальної справи гр. [PERSON] неможливо. Відповідач [PERSON] про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився. Ухвалою від 26.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив по справі підготовче судове засідання. 27.01.2026 суд своєю ухвалою закрив підготовче провадження в цивільній справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив такі обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.04.2002, серія АЕР № 889833, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що діє від себе особисто та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , продали, а покупець - [PERSON] купила квартиру номер [ADDRESS] . Право власності на квартиру переходить до Покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору (а.с. 8). Згідно з довідкою ДЗРП СМР від 14.02.2023 за документами, наявними в інвентаризаційних справах, отриманих станом на 29.12.2012 від КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» СМР, які зберігаються у департаменті, квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 09.04.2002, р. № 3009, виданого приватним нотаріусом Ануфрієвим О.В., частка власності 1/1, та записане у реєстрову книгу № за реєстровим № 775, дата реєстрації 11.04.2002 (а.с. 16). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 18.11.2011, підстава обтяження постанова про накладення арешту на майно від 21.10.2011, СУ УМВС України в Сумській області, слідчий Бухтіаров А.Г., власник Кириченко В.А., обтяжувач СУ УМВС України в Сумській області (а.с. 17). 21.10.2011 старший слідчий СУ УМВС України в Сумській області Бухтіаров А.Г. виніс постанову про накладення арешту на нерухоме майно, а саме наклав арешт на нерухоме майно підозрюваного [PERSON] , а саме: на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановив внести відомості про накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного [PERSON] до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 7). Ковпаківський районний суд м. Суми 04.12.2012 ухвалив вирок (справа № 1806/5086/12) щодо обвинувачених, зокрема [PERSON] за ст. 27 ч. 2, 191 ч. 3, 15 ч. 3, 27 ч. 2, 191 ч. 3 КК України, відповідно до якого арешт, накладений на майно засуджених залишити до відшкодування стягнутої на користь ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» майнової шкоди та судових витрат у повному обсязі (а.с. 13). 13.07.2019 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON] (а.с. 10). Ухвалою суду від 28.03.2025 у справі № 1806/5086/12 відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Павловського В.А., який діє в інтересах [PERSON] , про скасування арешту майна (а.с. 14). [PERSON] зверталась із позовом до Господарського суду Сумської області до відповідача АТ «СМНВО» про скасування арешту майна, та рішенням суду від 14.07.2025 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 9). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Нормами ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Крім того, відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з вирішенням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. У пункті 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 сформовано висновок про те, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Також, у п. 21 цієї постанови вказано, що Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала на таке. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Як установив суд, адвокат Павловського В.А., в інтересах [PERSON] , звертався до суду із клопотанням про скасування арешту майна у кримінальній справі № 1806/5086/12. Ухвалою суду від 28.03.2025 було відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Павловського В.А., який діє в інтересах [PERSON] , про скасування арешту майна. Також в ухвалі зазначено, що [PERSON] не була учасником кримінального провадження № 1806/5086/12. Також суд установив, що право власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , перейшло від [PERSON] до [PERSON] 09.04.2002, а отже станом на день винесення постанови про арешт майна 21.10.2011 ця квартира не перебувала у власності [PERSON] . За таких обставин, суд уважає, що арешт накладений 21.10.2011 слідчим СУ УМВС України в Сумській області Бухтіаровим А.Г. на підставі постанови про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою [ADDRESS] , безпідставно, та не знятий (не скасований) до цього часу, внаслідок чого позивач позбавлена можливості користуватися своїми правами на належне їй на праві власності майно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про скасування арешту нерухомого майна [PERSON] , а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Водночас, суд зауважує таке. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанова КЦС ВС від 29.06.2023 у справі № 208/9810/21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові. Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Верховний Суд зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові Постанова КЦС ВС від 18.08.2021 у справі № 205/4241/18). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Головне управління Національної поліції в Сумській області не є належним відповідачем у цій справі, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Сумській області. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. Ураховуючи, що позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, то з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: partial