Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Українською сільською радою Каушанського р-ну МРСР 26.11.1983 року, про що складено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Свої вимоги мотивує тим, що з 1987 року вона з відповідачем не проживає, не спілкується з ним, жодних відносин не підтримує та взагалі не знає його місцезнаходження. За таких обставин позивачка вважає, що їх з відповідачем шлюб носить формальний характер, а тому підлягає розірванню. Їх спільна дитина досягла повноліття. 29.04.2025 року вона усно звернулась до Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області із питанням щодо подання заяви про державну реєстрацію розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, однак листом від 29.04.2025 року № 158/24.13-108 їй було повідомлено про неможливість прийняття особисто від неї такої заяви та для вирішення порушеного питання рекомендовано звернутись до суду. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась, а від її представника [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути без їх з позивачкою участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Окрім того, представник позивачки просить після розлучення залишити позивачці прізвище [PERSON] . Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті суду, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні установлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 26.11.1983 року Українською сільською радою Каушанського р-ну МРСР, актовий запис № 22. Від вказаного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивачка зверталась до Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із питання щодо подання заяви про державну реєстрацію розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, однак листом від 29.04.2025 року № 158/24.13-108 їй було повідомлено про неможливість прийняття особисто від неї такої заяви та для вирішення порушеного питання рекомендовано звернутись до суду. Зважаючи на те, що сторони більше тридцяти років разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують та спільне господарство не ведуть, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, неявку відповідача суд розцінює, як небажання зберегти сім`ю, а тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, у зв`язку з чим він підлягає розірванню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] », як того її представник просить у заяві. Вимогу про розподіл судових витрат позивачкою не заявлено.

Outcome: approved