Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННОВА-НОВА" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.02.2025 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у кредит № 7249650225, за умовами якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 8 100 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором. Умовами договору передбачено строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів, тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладання договору; 0,87 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня з дати укладання цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документу, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Всупереч умовам договору позики та вимог ст.ст. 525, 530, 536, 610, 612 ЦК України відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 7249650225 від 27.02.2025 складає 18 313,29 грн., у тому числі: 8 100 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10 213,29 грн. - заборгованість за процентами. Проценти нараховувались по 02.09.2025 включно. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 18 313,29 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов. Ухвалою суду від 29.10.2025 витребувано у ПАТ «Банк ВОСТОК» інформацію, яка становить банківську таємницю. 12.11.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою судді від 27.11.2025 відзив [PERSON] на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто відповідачу без розгляду. 09.12.2025 відповідачкою повторно надано до суду відзив на позовну заяву разом з клопотанням про витребування доказів, згідно якого відповідач просила у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася в порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме цей правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Зазначає, що вона не укладала кредитний договір, роздруківку якого долучає позивач до позовної заяви, відповідно не погоджувала редакцію договору з передбаченими договором умовами. Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує, що саме цю редакцію договору відповідач розуміла та узгодила з позивачем. В матеріалах справи відсутні докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження пропозиції укладання договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладання кредитних договорів у формі електронного правочину тощо. Також зазначає, що позивач не довів перерахування коштів відповідачу, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та законність розміру відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Щодо розподілу судових витрат зазначила, що позивачем не надано доказів стосовно того, що гонорар в сумі 5000 грн стосується надання правової допомоги по справі щодо стягнення заборгованості з відповідача та витрати у розмірі 5000 грн є неспівмірні із необхідним часом, які міг витратити адвокат на виконання відповідних робіт у спірних правовідносинах. Ухвалою суду від 23.02.2026 витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» для огляду в судовому засіданні оригінал кредитного договору. 10.03.2026 позивач надав до суду додаткові письмові пояснення, згідно яких зазначив, що при реєстрації та входу в особистий кабінет позичальника при укладанні договору № 7249650225, Відповідачем було використано фінансовий номер телефону [NUMBER] . Саме на цей номер телефону був відправлений та доставлений одноразовий ідентифікатор (6866), яким був підписаний договір про надання грошових коштів у позику № 7249650225 від 27.02.2025. Таким чином, договір про надання грошових коштів у позику № 7249650225 від 27.02.2025 укладений у повній відповідності з чинним законодавством, зокрема ст. 207 ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію». Без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, переданням ним для отримання товариством персональних даних з метою укладання договору про надання грошових коштів у позику, таке укладання договору є неможливим. На виконання ухвали про витребування доказів зазначили, що надання оригіналу електронного договору для огляду в судовому засіданні неможливо фізично. У судове засідання представник позивача ТОВ «ІННОВА НОВА» не з`явився, у позовній заяві та додаткових поясненнях просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог процесуального закону. Заяви про відкладення розгляду справи не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилом частини ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини другої ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19, від 04 грудня 2023 року в справі № 212/10457/21. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частинапершаст.1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 ст. 11 Закону). Згідно з частиною шостою ст. 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмою ст. 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вказаного вище законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів учасників змінено найменування юридичної особи ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» на ТОВ «ІННОВА - НОВА», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 27.02.2025 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] було укладено договір надання грошових коштів у кредит № 7249650225 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» надав позичальникові [PERSON] кредит у розмірі 8 100 грн. на споживчі потреби, а відповідач зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. (а.с. 22 - 34) Відповідно до п. 2.5 кредитного договору строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до договору. Відповідно до п. 2.6 кредитного договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Згідно п. 2.6.1 стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5 договору та становить: 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладання цього договору. 0,87 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня з дати укладання договору і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточних рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Дата надання кредиту - 27.02.2025 або наступний за ним календарний день. Відповідно до п. 7.4 кредитного договору за порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Відповідно до пункту 2.1 договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Ваб-сайт, ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/ або протягом періоду обслуговування в товаристві ( в т.ч. через месенджери). Позивачем надано суду докази відправки одноразового ідентифікатора для підписання договору [PERSON] , який було відправлено позивачем відповідачу 27.02.2025 о 15:53 - 6866. (а.с. 19) Кредитний договір та додаток до кредитного договору (Графік платежів) були підписані відповідачем [PERSON] 27.02.2025 з використанням одноразового ідентифікатора 6866. Згідно із розділом 11 договору міститься електронний підпис позичальника [PERSON] одноразовим ідентифікатором 6866. Частинами другою, четвертою, шостою статті 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Перелік інформації, необхідної для вчинення електронного правочину, визначається законодавством України або за домовленістю сторін. Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Статтею 1 Закону України «Про Електронні довірчі послуги» визначено, що електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України "Про інформацію" та спеціальний Закон України "Про захист персональних даних". Статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних" визначає, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку). За змістом розділу 11 договору вбачається здійснення [PERSON] надання персональних даних паспорта, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, електронного платіжного засобу, номера телефону, електронної адреси. У матеріалах справи відсутні докази того, що надання персональних даних здійснено не [PERSON] , а іншою особою, що телефонний номер, з використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором договору, [PERSON] не належить. Верховний суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 провадження № 61-9071св20 зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Також Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 провадження № 61-6066 св 23 погодився з тим, що без введення особою логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де він обслуговується), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання відповідачами персональних даних від позивача з метою укладення договору, є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, як і незаконності заволодінням його персональними даними. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «ІННОВА-НОВА» доведено факт укладення 27.02.2025 з відповідачем [PERSON] договору надання грошових коштів у кредит № 7249650225 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доводи відповідача щодо відсутності доказів укладення договору в електронній формі та ненадання первинних документів щодо перерахування коштів є необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять договір № 7249650225 від 27.02.2025, підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора, що відповідає ст. 6 Закону України «Про електронну комерцію», а також довідку Акціонерного товариства «ВСТ Банк», яка підтверджує факт перерахування грошових коштів у розмірі 8 100 грн. 27.02.2025 на платіжну картку [NUMBER] , належну [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 86-88). Також до матеріалів справи додано договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» про надання послуг з прийняття та переказу платежів від 16 травня 2023 року № 160523/1. (а.с. 14 - 18) Відповідно до ЗУ № 1953-IX «Про фінансові послуги та фінансові компанії», надавач фінансових послуг - фінансова установа, а у випадках, прямо визначених спеціальними законами, - інша юридична особа або філія іноземної юридичної особи, яка має право надавати фінансові послуги відповідно до цього Закону та спеціальних законів (пункт 33 статті 1), а фінансова послуга - операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги (пункт 64 статті 1). Факт перерахування позивачем ТОВ ФК «Контрактовий дім» грошових коштів у сумі 8 100 грн., підтверджено квитанцією № 20146-1354-193668055 від 27.02.2025. (а.с. 21) Згідно відповіді Акціонерного товариства «ВСТ Банк» на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 27.02.2025 були зараховані кошти на суму 8 100 грн., що також підтверджується випискою банку. Отже, в матеріалах справи є належні докази надання Товариством з обмеженою відповідальністю фінансовою компанією «ІННОВА ФІНАНС» кредиту [PERSON] в сумі 8 100 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано отримання грошових коштів у сумі 8 100 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 8 100 грн. Відтак доводи відповідача про відсутність належних доказів перерахунку кредитних коштів [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Отже, надавши докази передання грошових коштів [PERSON] позивач вправі вимагати їх повернення, відповідачка в свою чергу має довести або неотримання коштів, або їх повернення, що нею зроблено не було. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 8 100 грн., у свою чергу відповідач взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконувала та допустила виникнення заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 100 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 10 213 грн. 29 коп. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за договором про надання грошових коштів у позику від 27.02.2025 № 7249650225 станом на 02.09.2025 становить 18 313,29 грн., з яких: 8 100 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 213,29 грн - заборгованість за процентами. (а.с. 55-56). Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] сплатила проценти у розмірі 4 860 грн. Розрахунок відсотків проведено з 27.02.2025 по 02.09.2025, та за період з 27.02.2025 по 26.08.2025 позивачем було нараховано відсотки у розмірі 1%, а за період з 27.08.2025 по 02.09.2025 у розмірі 0,87%. Судом встановлено, що строк кредиту 360 днів, періодичність сплати процентів кожні 30 днів. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Згідно п.17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Підпунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 27.02.2025, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %. Договір № 7249650225 про надання грошових коштів у кредит був укладений між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] 27.02.2025, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому розмір процентів, передбачений умовами договору № 7249650225 у розмірі 1% та 0,87% відповідає вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». В даному випадку умови договору про надання грошових коштів у кредит від 27.02.2025 № 7249650225 в частині визначення розміру процентної ставки не порушують вимоги частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Окремо в цій частині, суд звертає увагу, що законодавець із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» у такий спосіб визначив критерій, за яким розмір процентної ставки, який перевищує 1% є несправедливим і порушує права споживача. За таких обставин, доводи відповідача про не доведення позивачем законності розміру відсотків є необґрунтованими. Також суд враховує, що згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Так, згідно приписами частини другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Визначаючи співвідношення між загальною та спеціальною нормою, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання (такий висновок викладено в пункті 9.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19). Отже, спеціальна норма не суперечить загальній нормі та не скасовує її, а лише встановлює певні винятки із загальної норми. Тому спеціальна норма застосовується лише до тих відносин, щодо яких вона встановлює спеціальне правило (відмінне від загального). У решті, тобто у відносинах, які не охоплені спеціальною нормою, підлягає застосуванню загальна норма. За таких обставин до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення Закону України «Про споживче кредитування», частина п`ята статті 8 якого надає кредитодавцю право на встановлення денної процентної ставки у розмірі, що не перевищує 1%. Умови договору про надання грошових коштів у кредит від 27.02.2025 № 7249650225 відповідають вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Тобто, судом встановлено, що розмір відсотків, який було нараховано позивачем відповідає умовам кредитного договору, відсотки нараховано протягом строку кредитування визначеного у договорі. Крім того, відповідач заперечуючи у відзиві на позовну заяву проти укладення кредитного договору, власного розрахунку суду не надав. Згідно з ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Відповідно до ч.1, 6 ст. 95, ч.5 ст.100 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. З системного аналізу положень ЦПК України вбачається, що до суду можуть бути подані оригінали електронних доказів, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку засвідчувальним написом «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, що скріплюється печаткою. Водночас необхідно відрізняти примірник електронного документа, який є оригіналом, від електронної копії. У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або у разі його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Тому якщо створюється електронний документ на комп`ютері чи ноутбуці, а потім зберігається на інший носій (флеш-накопичувач, картка, диск), то відповідно до Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», збережений примірник буде оригіналом електронного документа. Статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу (абз. 1-3 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (абз. 4-6 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» ). Відповідно до абз. 1-2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа та допустимість електронного документа як доказу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Судом встановлено, що кредитний договір було укладено між сторонами в електронній формі, позовну заяву та додані до неї докази сформовано в системі «Електронний суд», що передбачає накладення кваліфікованого електронного підпису, тому суд дійшов висновку, що докази подані позивачем з дотриманням вимог ч. 2 ст. 100 ЦПК України, тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів подані докази, оскільки вони не є їх паперовою копією. Отже, позивачем надано належні та допустимі докази, не спростовані відповідачем, щодо укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач порушила умови договору в частині своєчасної сплати кредитних коштів і нарахованих процентів, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ІННОВА-НОВА» становить 18 313,29 грн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту - 8 100 гривень та заборгованості за процентами - 10 213,29 грн., а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved