Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Михайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на його майно, зокрема на домоволодіння в с.Ребедайлівка Черкаського району Черкаської області та дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в адміністративних межах Ребедайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Спадкоємцем майна померлого, є його дружина, яка в силу ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, та у встановлений статтею 1270 ЦК України строк не відмовилася від неї. Інші спадкоємці які б претиндували на спадщину відсутні. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулась до нотаріуса. Проте, приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В. їй було відмовлено у видачі на всю спадкову масу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка. Підставою відмови як зазначила нотаріус, була реєстрація місця проживання дочки померлого [PERSON] на час смерті батька, за одною адресою з ним, та не подання нею у встановлений законом строк заяви нотаріусу, про відмову від прийняття спадщини після смерті батька. Що в свою чергу дає підстави вважати, що [PERSON] , є такою, яка також прийняла спадщину. Та оскільки дочка позивача з 2013 року за адресою реєтрації місця проживання не проживає, на спадкове майно після смерті батька не претендує, то саме з вказаних обставин позивач звернулась до суду, та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт не проживання спадкоямця [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та визнати за нею в порядку спадкування за законом, право власності на все спадкове майно після смерті чоловіка. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2025 року відкрито провадження по справі, надано відповідачам термін на подання відзиву на позов. Ухвалою Кам`янського районного суду від 27 жовтня 2025 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомляла. Представник Михайлівської ОТГ також у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява за підписом виконуючого обов`язки сільського голови, в якій вона просить суд розгляд справи провести без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнають. Заслухавши присутніх сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази , які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті , суд дійшов до висновку , що цивільний позов підлягає задоволенню повністю. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Дане підтверджено копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 06.09.2024 року (а.с.8). Родинні відносини позивача із спадкодавцем, як дружини та чоловіка підтверджені свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13.05.1978 (а.с.9). Родинні відносини відповідача [PERSON] із спадкодавцем, як дочки та батька підтверджено свідоцтво про її народження, серії [NUMBER] від 17.11.1984 (а.с.9). За життя спадкодавець [PERSON] набув право власності на майно, зокрема на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , який до смерті належав йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] (а.с.15) та дві земельні ділянки з кадастровими номерами № 7121885600:02:000:0268 та № 7121885600:02:000:0646, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в адміністративних межех Ребедайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, та належали до смерті [PERSON] , одна з яких на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЧР № 030796 від 26.08.2003 (а.с.14), інша на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВАВ № 307733 від 11.12.2002 (а.с.17). Загальна вартість вищезазначеного спадкового майна становить 205248 грн. Дане підтверджено висновками ПП «Експерт» про вартість майна ( 0500 Київська область м.Фастів, вул.Шевченка, буд.4, сертифікат № 72/2023, виданий ФДМУ 14.02.2023). Дата оцінки 30.07.2025 (а.с.18-20). Згідно зі статтями 1216 1217 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За приписами статті 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно з ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні спадкоємцем майна померлого є його дружина [PERSON] , яка в силу ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, та у встановлений статтею 1270 ЦК України строк не відмовилася від неї. Інші спадкоємці які б претендували на спадщину відсутні Реєстрація місце проживання позивача та спадкодавця за одною адресою підтверджена довідкою виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 25 від 19.02.2025 (а.с.12). З даної довідки також вбачається, що за адресою місця реєстрації проживання позивача та її покійного чоловіка, також числиться зареєстрованою їхня дочка [PERSON] . Однак як зазначала позивач, її дочка з 2013 року перебуває за межами України в Російській Федерації. Останній раз приїздила додому у 2019 році. На даний час є одруженою та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулась до нотаріуса. Проте, приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В. їй було відмовлено у видачі на всю спадкову масу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка. Підставою відмови як зазначила нотаріус, була реєстрація місця проживання дочки померлого [PERSON] на час смерті батька, за одною адресою з ним, та не подання нею у встановлений законом строк заяви нотаріусу, про відмову від прийняття спадщини після смерті батька. Що в свою чергу дає підстави вважати, що [PERSON] , є такою, яка також прийняла спадщину. Дане підтверджено постановою приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В. від 09.07.2025 (а.с.10). Також з постанови нотаріуса вбачається, що дочка померлого [PERSON] , змінила своє прізвище на [PERSON] в результаті укладення шлюбу з [PERSON] , який зареєстрований Органом ЗАГС Москви № 112 Багатофункціонального центру надання державних послуг району Савелки 01.07.2024 року, актовий запис № 120249775011200072005. Факт реєстрації шлюбу перевірено нотаріусом за свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , виданим Органом ЗАГС Москви № 112 Багатофункціонального центру надання державних послуг району Савелки 01.07.2024 року. Апостиль підтверджено Головним управлінням Міністерства юстиції Російської Федерації по Москві 02.04.2025, за № 77/11498-25. Також з постанови нотаріуса вбачається, що [PERSON] , громадянка Російської Федерації, 21.05.2025 надіслала заяву нотаріусу в якій зазначила про те, що вона не приймала спадщину, яка залишилася після смерті батька [PERSON] , не проживала з померлим на день його смерті, не вступила в управління спадковим майном, та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] . Зазначене в постанові нотаріуса, також підтверджено заявою [PERSON] , яка міститься в матеріалах спадкової справи. Справжність підпису [PERSON] посвідчено [PERSON] , нотаріусом міста Москви 27 березня 2025 року за реєстровим № 77/734-н/77-2025-6-149. Апостиль підтверджено Головним управлінням Міністерства юстиції Російської Федерації по Москві 02.04.2025 року за № 77/11499-25, тобто після закінчення шестимісячного строку визначеного ст.ст.1269-1279 ЦК України. Не проживання [PERSON] за одною адресою з її батьком на час його смерті , також в судовому засіданні підтверджено показами свідків сусідів позивача по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частиною 1 ст. 315 ЦПК України, визначено перелік справ по встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто у даній частині ст. 315 ЦПК України, ідеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 ст. 315 ЦПК. До таких умов віднесено: 1) встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; 2) якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 (із змінами та доповненнями), суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при ухваленні Постанови від 27.02.2019 у справі №471/601/17. Таким чином, оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена, спору про майнове або особисте немайнове право як встановлено в судовому засіданні не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказану позивачем вимогу не проживання та не прийняття спадщини дочкою обґрунтованою та такою яка підлягає до задоволення . Відповідно до п. 2. постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Таким чином, оскільки позивач, як спадкоємець першої черги за законом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявила про свою відмову від спадщини, а тому є такою, яка прийняла спадщину. Що стосується визнання за позивачем права власності на спадкове майно після смерті чоловіка , то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 9 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної або юридичної особи на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382ч. 2, ст.392 ЦК України). Приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріуса, суд вважає вимоги позивача, про визнання за нею права власності на будинковлодіння та земельні ділянк в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , є такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved