Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

26 січня 2026 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказує, що 12.07.2009 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Олеською сільською радою Любомльського району Волинської області, актовий запис №2. Від шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] зазначив, що їхнє з [PERSON] спільне життя не склалось, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, у них відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, в результаті чого вони стали одне для одного чужими людьми. Оскільки подальше збереження сім`ї вважає не можливим, тому просить суд даний шлюб розірвати. Ухвалою судді від 06 лютого 2026 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, вказала, що позов визнає в повному обсязі,проти задоволення не заперечує. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] Олеською сільською радою Любомльського району Волинської області зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.07.2009 року, актовий запис № 2. За період сімейного життя у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.09.2013 року та [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.02.2015 року. Проте, спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, у них відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, в результаті чого вони стали один для одного чужими людьми. Оскільки подальше збереження сім`ї вважає не можливим, тому просить суд даний шлюб розірвати. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а також, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній його волі, а розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін, суд дійшов висновку, що даний шлюб слід розірвати. Суд приймає визнання позову відповідачем так як вказане не суперечить вимогам законодавства та не порушує права та інтереси інших осіб. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача. При розподілі судових витрат, судом приймається до уваги визнання відповідачем позовних вимог до початку судового засідання. Відповідно до положення ч.1 ст. 142 ЦПК України, при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків від розміру сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 665,75 грн., з одночасними поверненням 50 відсотків від сплаченого судового збору, позивачу із державного бюджету у розмірі 665,75 грн.

Outcome: approved