Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. ТОВ «Споживчий центр» звернулося з позовом до [PERSON] у зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору (оферти) № 11.09.2024-100000913 від 11.09.2024. Згідно з договором, Кредитодавець надав Позичальнику кредит у розмірі 11 000 грн. строком на 140 днів. [PERSON] 11.09.2024 підписала Пропозицію електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) після ідентифікації через BankID НБУ та отримала кошти. Таким чином, Кредитодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Позичальник, [PERSON] , свої договірні зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати Процентів належним чином не виконала. Унаслідок цього, утворилася загальна заборгованість у розмірі 28801,40 грн. Ця сума складається з 10991,24 грн заборгованості по тілу кредиту (основного боргу) та 12310,16 грн. заборгованості по процентах, 5500,00 грн. - неустойка. ТОВ «Споживчий центр» просить суд стягнути вказану суму заборгованості, а також суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Відповідач подав відзив на позов. Відповідач, [PERSON] , просить суд повністю відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи це відсутністю належних доказів укладення кредитного договору та фактичного отримання коштів, оскільки надані позивачем внутрішні довідки та скріншоти системи BankID не є первинними фінансовими документами і не містять її підпису. Окремо сторона захисту наголошує на неправомірності нарахування процентів та неустойки (17 810,16 грн.), які значно перевищують тіло кредиту 11 000 грн., що створює істотний дисбаланс прав споживача, суперечить принципам добросовісності та прямо порушує норми пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України щодо звільнення від штрафних санкцій у період дії воєнного стану. Крім того, відповідач заперечує факт здійснення будь-яких часткових платежів, вважаючи твердження позивача про «визнання боргу» маніпулятивними та непідкріпленими банківськими виписками. Позивачем подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив ТОВ «Споживчий центр» наполягає на повному задоволенні позовних вимог, аргументуючи це тим, що заперечення відповідача мають суто декларативний характер і не підкріплені жодним доказом, тоді як позивач надав достатній пакет електронних доказів. Позивач стверджує, що договір є законним і прирівнюється до письмової форми, оскільки був акцептований відповідачем через систему BankID та одноразовий СМС-ідентифікатор, що підтверджує волевиявлення саме [PERSON] . Позивач також відкидає звинувачення у несправедливості умов, зазначаючи, що відповідач добровільно погодилася на параметри кредитування, а факт видачі коштів підтверджується довідкою платіжного еквайра, яка є належним доказом у сукупності з іншими матеріалами справи. Процесуальні дії у справі. 05 січня 2026 року відкрито провадження у справі. Розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 11 вересня 2024 року між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» укладено Договір № 11.09.2024-100000913 в електронній формі шляхом пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту). Позичальник [PERSON] 11.09.2024 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) підписала Пропозицію та Заявку на отримання кредиту, чим акцептувала умови Договору (п. 10.1 Договору). Додатково ідентифікація Позичальника відбулася через Систему BankID Національного банку. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 11 000 грн., що підтверджується довідкою про перерахування коштів через платіжну систему від 11.09.2024. Строк, на який надається кредит, становить 140 днів з дня його надання. Умовами договору встановлено фіксовану процентну ставку у розмірі 300,86% річних. Реальна річна процентна ставка на момент укладення договору складала 6469,12%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Споживача за весь строк користування (включаючи тіло кредиту та відсотки) визначена у розмірі 23 693,82 грн. [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату звернення з позовом, утворилась заборгованість у розмірі 28 801,40 грн., яка складається з: 10 991,24 грн. основна сума боргу (тіло кредиту), 12 310,16 грн. нараховані проценти за користування кредитом та 5 500,00 грн. неустойка (штраф), чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно дост.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідност.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.536ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачає, що у період дії воєнного стану та у 30-денний строк після нього, у разі прострочення зобов`язання, позичальник звільняється від відповідальності за ст. 625 ЦК України та від сплати неустойки (штрафу, пені). Такі платежі, нараховані з 24.02.2022, підлягають списанню та не підлягають стягненню. Завданням судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, є справедливий захист прав та інтересів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи. Висновок суду. Аналіз матеріалів справи свідчить, що правовідносини між сторонами ґрунтуються на електронному кредитному договорі № 11.09.2024-100000913. Ключовим доказом виконання позивачем своїх зобов`язань є надана довідка платіжного сервісу iPay.ua (ТОВ «УПР»), яка засвідчує успішне перерахування кредитних коштів на картковий рахунок споживача через систему інтернет-еквайрингу. Хоча сторона відповідача заперечує факт отримання грошей, процесуальна логіка вказує на те, що довідка спеціалізованої платіжної установи, яка діє на підставі ліцензії НБУ, є належним доказом у розумінні Закону України «Про електронну комерцію», оскільки відображає технічну транзакцію, ініційовану в рамках укладеного договору. Щодо структури заборгованості, позивач вимагає стягнення тіла кредиту в розмірі 10 991,24 грн. та відсотків у сумі 12 310,16 грн., нарахованих за ставкою 1% на день. Оскільки нарахування відбувалося у межах погодженого 140-денного строку кредитування, ці вимоги відповідають нормам статей 526 та 1054 ЦК України. При цьому заперечення відповідача щодо невідповідності форми підписання договору (через BankID та SMS-ідентифікатор) спростовуються усталеною судовою практикою Верховного Суду, яка визнає такий спосіб укладення правочину еквівалентним письмовому. Таким чином, основна сума боргу та законні відсотки підлягають стягненню в повному обсязі, оскільки відповідачем не було надано контрдоказів, як-от банківської виписки, що підтвердила б відсутність надходження коштів. Вимога позивача про стягнення неустойки (штрафу) у розмірі 5 500,00 грн. не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що кредитні зобов`язання виникли та були прострочені відповідачем у період дії на території України воєнного стану. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором споживчого кредиту, останній звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Вказана норма є імперативною та прямо забороняє нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання кредитних зобов`язань у даний період. Окрім того, сукупний розмір нарахованих відсотків та неустойки, що суттєво перевищує суму наданого тіла кредиту, має ознаки порушення принципу справедливості та розумності, що кореспондується зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо визнання умов договору несправедливими. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» підлягають частковому задоволенню. Враховуючи наявність довідки платіжного сервісу №13-0511 та деталізованого розрахунку заборгованості, стягненню з відповідача підлягає сума основного боргу та нарахованих відсотків за користування кредитом у межах погодженого строку. Водночас у задоволенні позову в частині стягнення неустойки слід відмовити у зв`язку з дією законодавчих обмежень на період воєнного стану. Таке рішення забезпечує захист порушених прав кредитора на повернення наданих коштів та одночасно гарантує дотримання встановлених державою пільг для споживачів фінансових послуг. Судові витрати у справі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial