Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», звернулось до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором №404164-КС-003 про надання кредиту від 24.01.2022 у розмірі 16 701,16 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом (тілом) у розмірі 9 449,44 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7 251,72 грн. Також, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат у справі шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на свою користь сплачену суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.01.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір №404164-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 24.01.2022 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір №404164-КС-003 про надання кредиту. Тогож дня, [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір №404164-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону [NUMBER] , що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір №404164-КС-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0,91358938 процентів за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Згідно п. 3 Кредитного договору встановлено графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , яку Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням). До теперішнього часу Боржник свої зобовязання за Кредитним договором №404164-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором №404164-КС-003 Позичальника [PERSON] , чим порушив свої зобовязання, встановлені договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №404164-КС-003 Позичальника [PERSON] , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором №404164-КС-003 на загальну суму 4 700,00 грн. Відповідно до пункту 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Згідно з п.5.1. Правил, які у відповідності до пункту 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у [PERSON] станом на 30.10.2025 утворилась заборгованість за Договором №404164-КС-003 про надання кредиту в розмірі 16 701,16 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 9 449,44 грн та суми прострочених платежів по процентах у розмірі 7 251,72 грн. Вказані обставини змусили представника позивача звернутися до суду з вище зазначеною позовною заявою. Одночасно з позовною заявою до суду позивачем подано клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати у АТ «А-Банк» (ЄДРПОУ: 14360080, 49074, м.Дніпро, вул. Батумська, буд. 11) інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: письмовий доказ, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 24.01.2022 по 16.05.2022. Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 21.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано в АТ «А-Банк» інформацію, що містить банківську таємницю. На виконання ухвали суду від 21.11.2025, АТ «А-Банк» 17.12.2025 надіслано письмовий доказ, який підтвердив факт випуску банківської карти № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) та надано виписку про рух коштів по рахунку за період з 24.01.2022 по 16.05.2022. Представник позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» - Мовчан О.П., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Свіжий О.В. у судове засідання не з`явилися, натомість останній подав на адресу суду письмові пояснення в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю посилаючись на те, що на обґрунтування своїх вимог позивач надав до суду копії відповідних електронних доказів, серед яких Договір, який не містить підписів сторін. Разом з тим позивачем не було надано оригінал спірного договору, який укладено в електронній формі. Як вбачається з досліджених доказів, суду були надані копії електронних документів, зокрема Договір, з якого не можливо встановити, що він був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, як про це зазначено в позові, чи іншим способом, як це визначено в Законі України «Про електронну комерцію». Зокрема до позову не додано доказів того, що одноразовий ідентифікатор, про який зазначено у позові, був переданий позивачем відповідачу засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації відповідача у системі, та він не доданий (не приєднаний) до електронного повідомлення, як це передбачено пунктом 12 частини першої статті 3 Закону. Також відсутній кваліфікований підпис та печатка чи електронний підпис чи печатка іншого виду позикодавця на кредитному договорі, дійсність яких можливо було б перевірити, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Таким чином, представник відповідача ставить під сумнів відповідність поданої копії договору, і тому такий доказ не береться до уваги. Отже, позивачем не доведено, що між позивачем та відповідачем був укладений Договір на умовах, які зазначені в наданій суду його копії. Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, слід зазначити, що ні умовами кредитного договору, ні іншими доказами не підтверджено зміст та перелік зазначених послуг. Проте, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача комісії не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону. У відповідь на викладені заперечення проти позову, представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 20.02.2026 подала до суду додаткові письмові пояснення, в яких виклали свою позицію щодо спірних правовідносин та підтримали раніше заявлені позовні вимоги. У поданих 20.02.2026 додаткових письмових поясненнях позивачі зазначили, що в окремих випадках позичальники при перерахуванні кредитних коштів за кредитним договором можуть зазначати номер банківської картки, яка належить іншим особам, у зв`язку з чим у наданих банком відомостях може міститися інформація про належність картки третій особі. При цьому, на думку позивачів, така обставина сама по собі не свідчить про неукладення кредитного договору між сторонами та не звільняє позичальника від виконання зобов`язань за ним, оскільки ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» здійснює перерахування кредитних коштів виключно на номер банківської картки, який позичальник самостійно зазначає у своєму особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця під час укладення договору. Водночас у матеріалах справи наявні докази банківської установи, які підтверджують, що відповідна банківська картка належить саме відповідачу. Крім того, позивачі вказали, що відсутність підписання договору кваліфікованим електронним підписом не свідчить про його недійсність, оскільки договір укладений шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному законом, та підписаний відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора (коду підтвердження). 04.03.2026 року представник відповідача Свіжий О.В. надіслав на електронну адресу суду клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із відрядженням до Новоушицького районного суду Хмельницької області. Суд вважає дане клопотання необгрунтованим, оскільки за клопотаннями Свіжого О.В. відкладались судові засідання призначені на 16.12.2025 року та 21.01 2026 року, також ним надані письмові пояснення в яких висловлена його позиція щодо позову, а тому відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності Свіжого О.В . Таким чином, суд вважає, що неявка належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При цьому відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом другим частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня1985року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013року у справі №1-12/2013 з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 24.01.2022 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір №404164-КС-003 про надання кредиту. 24.01.2022 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №404164-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-6964, на номер телефону, що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, який Боржником було введено/відправлено/ 24.01.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір №404164-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». За умовами цього Договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути Кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Тип кредиту: кредит. Строк кредиту 16 тижнів. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 0,91358938 фіксована. Комісія за надання кредиту 1 500,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту 10 000,00 грн. Строк дії договору до 16.05.2022. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 18 800,00 грн. Загальні витрати за кредитом: 5 432,43 грн. Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування. Пунктом 7 зазначеного Договору передбачено, що позичальник ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх, та відповідно, укладав Договір з вільним волевиявленням. Отже, відповідач, підписуючи вказаний Договір, прийняв та погодився з його умовами. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. З копії паспорта споживчого кредиту судом встановлено, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало [PERSON] кредит у сумі 10 000 грн строком на 16 тижнів, безготівковим шляхом, протягом трьох робочих днів, шляхом перерахування на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] , яка зазначена при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. З огляду на виписку по особовому рахунку, надану на підставі ухвали суду від 21.11.2025 АТ «А-Банк» за період з 24.01.2022 по 16.05.2022, встановлено, що 13.02.2024 24.01.2022 було зарахування переказу на картку № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] у розмірі 10 000,00 грн, тобто позивач надав у користування відповідача кредитні кошти. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором від 24.01.2022, у нього станом на 30.10.2025 утворилась заборгованість за Договором №404164-КС-003 у розмірі 16 701,16 грн, що складається з: суми за кредитом 9 449,44 грн, по відсотках 7 251,72 грн. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Частиною першою статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Матеріали справи свідчать про те, що Договір №404164-КС-003 про надання кредиту від 24.01.2022 укладено між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем [PERSON] в електронній формі, при його укладенні сторонами було погоджено усі істотні умови цього Договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Кредитним договором, [PERSON] порушує взяті на себе зобов`язання за цими договорами. Як вбачається з положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості у повному обсязі та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Кредитним договором у добровільному порядку. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Але, у зв`язку з тим, що 24.01.2022 [PERSON] підписав Договір про надання кредиту та паспорт споживчого кредиту, в якому чітко зазначено основні умови кредитування, суд застосовує висновок ВС від 02.12.2020 у справі №284/157/20-ц, відповідно до якого «оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту. Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за Договором №404164-КС-003 про надання кредиту від 24.01.2022, що становить 9 449,44 грн. З наданого рахунку позивача випливає, що заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України становить 7 251,72 грн. Отже, оскільки відповідач [PERSON] порушив зобов`язання, встановлені договором №404164-КС-003 від 24.01.2022, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим Договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми процентів за користування кредитними коштами в межах дії Договору №404164-КС-003 про надання кредиту від 24.01.2022 по 16.05.2022, у розмірі 16 701,16 грн. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009«Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що заперечення Свіжого О.В. на позов не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити та стягнути з [PERSON] заборгованість за сумою прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 9 449,44 грн та прострочених платежів по процентах у розмірі 7 251,72 грн. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved