Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить розірвати між нею та відповідачем шлюб, зареєстрований 24 березня 2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 172. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали вказаної позовної заяви передано на розгляд судді Левицької Т.В. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб 24 березня 2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 172. Позивачка в позовній заяві зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з несумісністю характерів, відсутністю взаєморозуміння та поваги, різних поглядів на життя. Шлюбні відносини між подружжям припинені з квітня 2019 року. Сторони спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 2001 року. Неповнолітніх дітей не мають. Як зазначено у позовній заяві, останні не ведуть спільного господарства, проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин з квітня 2019 року, тому примирення між сторонами і збереження шлюбу на теперішній час є неможливе. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя, зокрема, має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved