Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

31.12.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява першого заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, який дії в інтересах держави в особах: Національної служби здоров`я України, Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] в загальній сумі 7 825,96 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону здійснювалося процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12024041520000141 від 06.04.2024, за результатами якого до Петриківського районного суду Дніпропетровської області скеровано обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] ( [INFO] ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 (набрав законної сили 27.05.2025) у справі 187/2382/24 [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі. Відповідно до положень ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням строком на 1 (один) рік. Відповідно до матеріалів кримінального провадження № 12024041520000141 потерпілий [PERSON] ( [INFO] ) знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги». Фінансування КНП КМР «МЛШМД» у 2024 році здійснювалося НСЗУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладених між КНП КМР «МЛШМД» та НСЗУ Договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 0308-E124-P000 від 22.01.2024 та 1773-E124-P000 від 15.02.2024. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні. Частина коштів, зокрема на фінансування комунальних послуг лікарні, виділялася з місцевого бюджету. Пунктами 1.3., 1.4. Статуту КНП КМР «МЛШМД», затвердженого рішенням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 23.05.2025 № 3810-71/VIIІ визначено, що підприємство створене на основі майна Кам`янської міської територіальної громади й перебуває в управлінні Кам`янської міської ради, яка і є власником КНП КМР «МЛШМД. Отже, КНП КМР «МЛШМД» відноситься до юридичних осіб комунальної власності, а кошти, які виділяються на лікування хворих, частково надходять із місцевого бюджету. Відповідно до листа КНП КМР «МЛШМД» від 24.11.2025 № 1527 витрати закладу охорони здоров`я на лікування [PERSON] становлять 7825,96 грн. Зокрема, вартість лікування за рахунок коштів Національної служби здоров`я України (державний бюджет) становить 7413,12 грн., а за рахунок коштів місцевого бюджету 412,84 грн. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах даного кримінального провадження не заявлявся, витрати на лікування потерпілого від злочину не відшкодовані. З огляду на вказане, [PERSON] зобов`язаний відшкодувати витрати, понесені закладами охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 позовну заяву залишено без руху та надану позивачу строк для усунення недоліків. Вимоги ухвали від 05.01.2026 виконано у повному обсязі. Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Копію зазначеної ухвали надіслано сторонам у справі. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема судом неодноразово за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача скеровувалась ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї. Поштові відправлення 11.02.2026 та 04.03.2026 повернулись на адресу суду із відмітками «за закінченням встановленого терміну зберігання». Відповідач відзив на позов не подав. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Як встановлено з матеріалів справи, вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 (набрав законної сили 27.05.2025) у справі 187/2382/24 [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі. Відповідно до положень ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням строком на 1 (один) рік. З інформації КНП КМР «МЛШМД» від 24.11.2025 № 1527 вбачається, що потерпілий від кримінального правопорушення [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» з 05.04.2024 по 12.04.2024 за рахунок фінансування видатків з бюджету Національної служби здоров`я України, та витрати на лікування потерпілого загалом становлять 7825,96 грн. Зокрема, вартість лікування за рахунок коштів Національної служби здоров`я України (державний бюджет) становить 7413,12 грн., а за рахунок коштів місцевого бюджету 412,84 грн. Як встановлено з позову Національній службі здоров`я України, Кам`янській міській раді зазначені витрати відповідачем не відшкодовані, так як зазначені юридичні особи з відповідними позовами до відповідача не звертались до суду. Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України. Представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (чч.1,3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині четвертій статті 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦПК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з ч. 1ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Згідно з ч. 3 вказаної статті, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Приймаючи до уваги те, що між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого на лікуванні в медичному закладі є причинний зв`язок, що доведено належними та допустимими доказами, відтак суд вважає, що є достатні правові підстави для відшкодування витрат з відповідача на стаціонарне лікування потерпілого в медичному закладі. З урахуванням встановлених по справі обставин, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Як передбачено ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved