Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

03.08.2018 [PERSON] купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. за №2975. Відповідно до п.2.1. Договору купівлі продажу від 03.08.20218 продаж квартири вчинено за 435 350 грн 00 коп., які отримані покупцем, що підтверджено п.2.2 вказаного Договору. Право власності [PERSON] на квартиру зареєстроване 03.08.2018. 17.09.2018 [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О.О. за № 2349. Відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу від 17.09.2018 продаж вчинено з відстроченням платежу за 621 000 грн 00 коп., які [PERSON] зобов`язався перерахувати на картку [PERSON] у строк, що не перевищує 2-х банківських днів з моменту підписання цього договору. 17.09.2018 право власності [PERSON] на квартиру зареєстроване . 04.01.2023 [PERSON] отримав письмову претензію від [PERSON] про повернення йому грошових коштів, які сплачені ним за договором купівлі-продажу від 17.09.2018, оскільки продана йому [PERSON] квартира [ADDRESS] була витребувана на корись [PERSON] на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 26.10.2020 у справі №202/3296/18. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2020 у справі №202/3269/18 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонська Тетяна Олександрівна, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності, витребування майна задоволені частково та витребувано з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 26.11.2020. Вказаним рішенням суду встановлено та, у відповідності до ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, що 19.02.2018 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , але батько [PERSON] - [PERSON] , помер [INFO] , а [PERSON] має право спадкування у першу чергу після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , яка була попереднім власником квартири. Суд дійшов висновку, що відповідно до норм діючого законодавства спірна квартира належить позивачеві, як спадкоємцеві першої черги за законом за правом представлення, з моменту відкриття спадщини, і квартира вибула із власності поза волею спадкоємця [PERSON] , що і стало підставою для витребування на користь [PERSON] квартири у [PERSON] попри те, що він є добросовісним набувачем. Право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстроване 28.01.2026, що підтверджено інформаційною довідкою з реєстру прав на нерухоме майно, та ніким не оспорюється, у тому числі і у цій справі. Отже, у даній справі, відповідно до ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню той факт, що [PERSON] продала [PERSON] квартиру, яку не мала права спадкувати, і вона в подальшому була витребувана від [PERSON] (останній набувач) на користь [PERSON] , яка є її справжнім власником. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В контексті завдань цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту. Приписами ч.1 ст.661 ЦК України унормовано, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. З рішення суду у справі №202/3269/18 судом встановлено, що [PERSON] звернулася з позовом у червні 2018 року. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явилась. ЇЇ представником, адвокатом Яковенком Я.Б., на адресу суду неодноразово направлялись заяви про відкладення розгляду справи з різних підстав. [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнавала через те, що у свідоцтві про її народження, котре було видане у 1995 році, було зазначено її прізвище ім`я по батькові [PERSON] . Вважала, що нотаріусом правомірно відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] .. Таким чином, суд виснуває, що [PERSON] знала про те, що вона не мала права спадкувати і в серпні 2018 року продавати [PERSON] квартиру, оскільки вона є рідною сестрою померлої [PERSON] , а [PERSON] спадкоємцем першої черги за правом представлення і спір між ними розглядався судом з червня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 659 ЦК України продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). Це зумовлено тим, що продавець повинен мати право продажу товару (стаття 658 ЦК України) і, відтак, гарантувати покупцю чистоту правового титулу, що його покупець набуває за відповідним договором купівлі-продажу. Якщо продавець цього обов`язку не виконує або виконує його неналежно, то для покупця створюється загроза евікції - вилучення речі у титульного володільця третьою особою, що має на цю річ те чи інше право, яке не погашається встановленням нового правового титулу на річ. Таке право може бути як речовим, так і зобов`язальним, але у будь-якому разі повинно передбачати можливість позбавити покупця володіння річчю на користь носія такого права. Віндикація є одним з характерних і найпоширеніших (але далеко не єдино можливим) варіантів евікції речі. Унаслідок евікції покупець позбавляється можливості панування над річчю в обсязі, що набувався ним на підставі відповідного договору купівлі-продажу, або обмежується в такому пануванні. А тому не має значення, чи річ витребувана у набувача (покупця) у цілому, чи він лише позбавився статусу одноосібного власника і натомість став співвласником, речі у певній частці (чи навіть в режимі спільної часткової власності). Відтак, у будь-якому з наведених варіантів є підстави для стягнення збитків із продавця за правилами статті 661 ЦК України. У статті 661 ЦК України законодавець закріпив право покупця вимагати від продавця відшкодування збитків, завданих продавцю евікцією товару. При цьому спеціальних правил щодо визначення складу та розміру таких збитків стаття 661 ЦК України не містить, фактично відсилаючи до загальних положень статей 22 і 623 ЦК України. Положення частини третьої статті 623 ЦК України конкретизують загальний принцип повного відшкодування (частина третя статті 22 ЦК України), а тому є справедливими й для будь-яких інших правовідносин, крім зобов`язальних. Оскільки у будь-якому випадку йдеться про те, що кредитор має отримати рішення про присудження відшкодування, реальна грошова цінність якого є адекватною економічній ситуації в суспільстві та цінності відповідних матеріальних благ на момент ухвалення судом відповідного рішення. При ухваленні рішення про стягнення збитків, суд має найбільш повно відновити порушене право кредитора. Розмір збитків у разі вилучення товару за рішенням суду визначається судом за правилами частини третьої статті 623 ЦК України: якщо вимога кредитора не була задоволена боржником добровільно, то збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували у місці, де зобов`язання має бути виконане, на день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення,

Outcome: partial