Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі позивач) звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №98630066000 від 29.01.2022 року у сумі 69 083,84 грн., понесені витрати на сплату судового збору у сумі 2 422,40,00 грн. та на правову допомогу у сумі 8 000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2022 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №98630066000, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 55 489,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, плату за кредит. 26.04.2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №241, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача. Станом на день подачі позову борг складає 69 083,84 грн., що включає 55 489,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13 594,84 грн. заборгованість за комісією. Відповідач тривалий час не вносить платежів на повернення кредиту, що змушує позивача, звернутись до суду з даним позовом. Відзиву на позовну заяву не надходило. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив розглядати справу без присутності представника та задовольнити позов, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, конверт із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти росії» №12307 учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 11.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 20.01.2025 року витребувано докази у позивача, які надійшли на адресу суду 11.02.2026 року. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 29.01.2022 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №98630066000, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 55 489,00 грн., з яких: 54 999,00 грн. на придбання товару шляхом оплати банком платіжних документів, 490,00 грн. на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні кредиту з подальшим інформуванням про стан розрахунків. Згідно умов п. 3.6 договору позичальник зобов`язався повернути кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів відповідно до графіку платежів (Додаток № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною), але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 25.11.2022 року. Відповідно до п. 3.7, 3.8 договору, сторони погодили, що розмір ануїтетного платежу, що становить 5 549,00 грн. з моменту укладення договору до 25.07.2022 року. З 26.07.2022 року розмір ануїтетного платежу становить 7 492,00 грн. Розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятися від розміру попередніх платежів. Ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 25 числа (включно) згідно графіку платежів (Додаток № 1 до договору). За п. 3.9 та 3.10 договору, процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 0,00001% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 7,00001% річних. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого у договорі, і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Додатком №1 до Договору №98630066000 від 29.01.2022 року передбачено сплату щомісячної комісії за управління кредитом у сумі 3,5% від суми наданого кредиту (включається до суми ануїтентного платежу) починаючи з 26.07.2022 року, комісія за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) і використанні кредиту (разова) з подальшим інформуванням про стан розрахунків 490,00 грн. сплачується позичальником за рахунок власних коштів, у разі якщо комісія фінансується за рахунок кредитних коштів, включається до суми щомісячного платежу; комісія за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника різниця між сумою фактично сплаченого позичальником останнього ануїтентного платежу та сумою останнього ануїтентного платежу згідно графіку платежів, але не більше 10 грн., комісія за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу 500,00 грн., комісія за розрахунково-касове обслуговування згідно тарифів. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із наданої виписки за кредитом вбачається, що банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Також, 26.04.2023 року між Акціонерним товариством «Укрсиибанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №241, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Із відповідного витягу з реєстру боржників вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за договором №98630066000 від 29.01.2022 року, що становить 69 083,84 грн., що включає 55 489,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13 594,84 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У даній справі позивачем ставиться питання стягнення 69 083,84 грн., що включає 55 489,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13 594,84 грн. заборгованість за комісією. Наданий на вимогу суду детальний розрахунок заборгованості судом перевірено. Дійсно, у позичальника наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 55 489,00 грн. Проте, щодо заборгованості за комісією суд зауважує наступне. Позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) зазначила, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитному договорі, який укладений між сторонами, не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», чинними на момент укладення договору. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення кредитного договору, а також те, що договором безпосередньо передбачена комісія за послуги, які згідно чинного на момент укладення правочину законодавства України мають надаватись безкоштовно, тому положення пункту 3.12 вказаного договору, та додатків до нього щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування та управління кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 12 червня 2024 року у справі № 295/11290/21 (провадження № 61-8534св23). Процентна ставка у розмірі 0,00001% річних не обґрунтовує незаконність умов кредитного договору в частині комісії, які не є її альтернативою. Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. З огляду на встановлені у справі обставини, а також висновки щодо нікчемності пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, наявні підстави для зобов`язання позивача здійснити перерахунок заборгованості за договором. Зобов`язання позивача здійснити перерахунок заборгованості з огляду на встановлення незаконності нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту, унеможливить стягнення з відповідача цієї суми заборгованості, а також зобов`язує банк переглянути виконання [PERSON] зобов`язань за цим договором, а в разі внесення коштів в більшому розмірі - повернути їх відповідачу, що забезпечує захист його інтересу у правовій визначеності. Схожі за змістом висновки зробив Верховний суд у своїй постанові від 12 червня 2024 року у справі № 295/11290/21 (провадження № 61-8534св23), у постановах від 31 січня 2024 року у справ № 450/126/20 та від 09 лютого 2024 року у справі № 337/3703/22. Разом із тим, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що 26.04.2023 року АТ «Укрсиббанк» уклало з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» договір факторингу № 241, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором від 29 січня 2022 року №98630066000. Із наданого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» розрахунку заборгованості на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів не вбачається, що [PERSON] вносив платежі на погашення так званої комісії. Відповідач, який у судове засідання не з`явився, протилежного не довів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд дійшов висновку, що позов слід частково задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №98630066000 від 29.01.2022 року за тілом кредиту в розмірі 55 489,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги задоволення позову на 80,32%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 945,67 грн., який сплачений із застосуванням пониженого коефіцієнту 0,8. Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що понесені ним судові витрати включають в себе, крім судового збору, витрати за правову допомогу, згідно ст. 137 ЦПК України, у розмірі 8 000,00 грн., які він також просив стягнути з відповідача. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано: Договір про надання правової (правничої) допомоги №01076 від 01 липня 2025 року, акт №51 наданих послуг від 10 листопада 2025 року та детальний опис наданих послуг до Акту №51 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, датований 10 листопада 2025 року, на суму 8 000,00 грн., на що витрачено 6 годин 30 хвилин. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором носить масовий характер. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі 8 000,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт. За таких обставин, беручи до уваги часткове задоволення позову, дотримуючись принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд прийшов до висновку про можливість зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягнення з відповідача до 3 000,00 грн.

Outcome: partial