Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Адвокат Розумовський Олександр Сергійович, який дії в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення розміру заборгованості за аліментами, в якому просив визначити, що розмір заборгованості за аліментами [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 року у справі № 644/6345/20, складає 54 026,79 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. [PERSON] є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією серія 12 ААВ № 386852. 23 вересня 2021 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 23 вересня 2021 року, яке набуло законної сили 29.10.2021 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.08.2020 року і до 01.07.2022 року. Орджонікідзевским районним судом міста Харкова 17.11.2021 року видано виконавчий лист № 644/6345/20. 07 грудня 2021 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) постановою про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження № 67783087. 07 грудня 2021 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Ознайомившись з виконавчим провадженням було встановлено, що 17 грудня 2021 року [PERSON] подав заяву про стягнення аліментів з його заробітної плати, а саме де він працює - ПП «Айрон-Арт». 06 січня 2022 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника та постанову було направлено для виконання до ПП «Айрон-Арт». 18 травня 2022 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) було винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних. Оскільки, відповідач ухилявся від сплати аліментів, 01 червня 2022 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків), відповідачу було винесено роз`яснення, що станом на 01.06.2022 року [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 18.05.2022 року за період з 27.08.2020 року по 01.05.2022 року становить 47771,79 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці та дії відповідача підпадають під ознаки ухилення від сплати аліментів та відповідно до ст. 164 Кримінального кодексу України має склад злочину кримінального правопорушення, що може бути розпочато за заявою [PERSON] .. На підставі розрахунку № 46716 від 09 вересня 2022 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та встановлено заборгованість з 28.08.2020 року по 01.07.2022 року у розмірі 54026 грн. 79 коп. 19 грудня 2022 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) відповідача, на підставі повідомлення, було внесено відомості до Єдиного реєстру боржників. 02 березня 2023 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, оскільки в ході примусового виконання рішення згідно виконавчого документу про стягення аліментів нарахована заборгованість у розмірі 54026,79 грн. Відповідно до ст.ст. 37, 39, 71 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем проводилися виконавчі дії щодо стягнення заборгованості. В ході виконання - інформації про грошові кошти, рахунки в фінансових установах, джерела доходів, місце праці та отримання пенсії, наявність рухомого майна та майна яке перебуває інших осіб або належить боржникові від інших осіб на яке може бути звернено стягнення, не виявлено. Сума заборгованості складає 54026,79 грн. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 02.03.2026 року. Заочним Рішенням Оджонікідзевського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2023 року у справі № 644/1187/23 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несплату аліментів за період з 28 серпня 2020 року по 01 липня 2022 року у розмірі 16391,46 грн. 28 квітня 2025 року до Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно пред`явлено виконавчий лист та подано відповідну заяву про відкриття виконавчого провадження. Тобто, даним рішенням підтверджується злісне не виконання та ухилення від сплати аліментів. 30 квітня 2025 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання та рекомендовано звернутися до суду про стягнення заборгованості по аліментам. Рішенням Індустріального районного суду міста Харкова від 28 липня 2025 року у справі № 644/3840/25 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах - відмовлено повністю. Суд у своєму рішенні зазначив, що позивачка просить стягнути заборгованість по аліментах, яке вже було вирішене судом у іншому судовому рішенні, тобто при виконанні судового рішення, повторне стягнення цих самих аліментів вже не допускається. Постановою Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] , в особі представника Розумовського Олександра Сергійовича - залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 28 липня 2025 року - залишити без змін. Суд у свому рішенні зазначив, що за наявності спору, може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потрібно.У цій справі стягнення заборгованості за аліментами не може бути самостійним предметом позову, оскільки підлягає стягненню державним виконавцем у порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження, на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справі № 644/6345/20 від 23.09.2021 року. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 761/43598/21. Від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. 28 липня 2025 року Індустріальним районним судом м. Харкова (суддя Маркосян М.В.,) за участю відповідача було розглянуто цивільну справу № 644/3840/25 за позовом до [PERSON] , адвоката Розумовського О.С. - представника [PERSON] , про стягнення заборгованості по аліментах. Позивачка просила стягнути з відповідача заборгованість з аліментів в розмірі 54026,79 грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.12.2019 року у справі №644/6345/20 (суддя Ізмайлов І.К.) було вирішено стягнуто з [PERSON] на користь повнолітньої дочки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину у зв`язку з її навчанням на стаціонарі ХНУМГ ім. [PERSON] , починаючи з 27.08.2020 року. На виконання зазначеного рішення відкрито виконавче провадження з його примусового виконання на підставі виконавчого листа у справі № 644/6345/20 від 23.09.2021 року. 02.03.2023 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) було винесено постанову про повернення виконавчого документу про стягнення з відповідача аліментів, з встановленою у розрахунку № 46716 від09.09.2022 року заборгованістю в розмірі 54026,79 грн. В Постанові зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено до 02.03.2026 року. В той же час, ВДВС виконано заочне рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 18.12.2023 року у справі №644/1187/23 про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 16391,46 грн. Позивачка повторно пред`явила виконавчий документ до примусового виконання 28.04.2025 року, однак 30.04.2025 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) було винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання. Після розірвання шлюбу у [PERSON] з колишньою дружиною та дочкою так склалося, що останні не підтримують відносин та не спілкуються. Дочка зареєстрована за адресою [PERSON] , однак вже понад 16 років не проживає за місцем реєстрації і її місцеперебування невідомо. Визначену виконавчим документом, суму заборгованості за аліментами 54026,79 грн. [PERSON] визнав і при розгляді справи № 644/3840/25, що розглядалась Індустріальним районним судом м. Харкова під головуванням судді Маркосян М.В. не заперечував. На початку военного стану [PERSON] не мав роботи, але до теперішнього часу, тривалий час офіційно працює. Чому виконавча служба до теперішнього часу не виконала рішення суду шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за аліментами через бухгалтерію підприємства не зрозуміло. Кореспонденції з ВДВС [PERSON] не отримував. Зараз самостійно виконати рішення суду щодо стягнення заборгованості, він не має можливості, оскільки як стало відомо, виконавчий документ повернуто. Також, не має можливості пересилати особисто дочці гроші, оскільки вона до [PERSON] не зверталась. Банківська карта і адреса фактичного проживання дочки не відомв, що позбавляє можливості зробити перекази через банк на картку або поштою. Можливо дочка відсутня в Україні. Адвокат, представник дочки, в судові засідання не з`являється, не намагається вирішити це питання досудово, в позові фактичну адресу дочки не вказує. Як вбачається, він не заінтересований в швидкому виконанні рішення суду та отриманні дочкою аліментів. Майже рік затягує вирішення цього питання зверненнями до суду з метою збільшити суму боргу, замість звернення до виконавчої служби та боржника. При розгляді справи під головуванням судді Маркосян М.В. суд у своєму рішенні роз`яснив наступне. Стягнення заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, при наявності спору може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження, при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потребує. Враховуючи те, що позивачка просить вирішити стягнути заборгованість по аліментах, стягнення яких вже було вирішене судом у іншому судовому рішенні, при виконанні судового рішення, повторне стягнення цих самих аліментів вже не допускається. Також, суд зазначив, що вважає за необхідне роз`яснити, що позивачка не позбавлена права повторно, або втретє подати на виконання виконавчий лист у справі № 644/6345/20 від 23.09.2021, оскаржити дії або бездіяльність державного виконавця в порядку, встановленому статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження». Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає в зв`язку із неправильним обрання способу захисту. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином судові витрати у справі підлягають покладенню на позивачку. Суд ухвалив, у задоволенні позову про стягнення заборгованості по аліментах відмовити повністю. Згідно до Постанови Харківського апеляційного суду м. Харкова 22 грудня 2025 року була розглянута апеляційна скарга адвоката Розумовського О.С. на рішення Індустріального районного суду м. Харкова справа № 644/3840/25 провадження № 22- ц/818/4861/25 від 28 липня 2025 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах. У Постанові зазначено, що у цій справі стягнення заборгованості за аліментами не може бути самостійним предметом позову, оскільки підлягає стягненню державним виконавцем у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справі № 644/6345/20 від 23.09.2021 року. Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення. Харківський Апелційний суд постановив рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 28 липня 2025 року залишити без змін. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 761/43598/21. Рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вважав, що на даний час спору щодо суми заборгованості по аліментах немає, тому він її визнає. Вона визначена виконавчою службою у виконавчому документі у розмірі 54026,79 грн. і не оспорюється сторонами. Виконання рішення суду на даний час затягується у зв`язку із неправильним обранням адвокатом способу захисту, про що наголосив суд першої інстанції у справі № 644/3840/25. Позивачка мала право звернутися знову до виконавчої служби з виконавчим листом про стягнення з [PERSON] заборгованості і рішення суду виконавча служба повинна була виконати, як виконала рішення про стягнення з [PERSON] неустойки. Тому, вважав, що звернення до суду з позовною вимогою про визначення суми заборгованості надумане і безпідставне, має за свою мету затягування виконання рішення суду для звинувачення [PERSON] в ухиленні від його виконання. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., судом у цій вимозі було відмовлено у зв`язку з відмовою у позові у справі № 644/3840/25 у повному обсязі, а апеляційна скарга адвоката Розумовського О.С. була залишена без задоволення, і рішення суду першої інстанції без змін. На даний час, як стало відомо, канцелярією Індустріального районного суду м. Харкова зареєстровано два позови до [PERSON] адвоката Разумовського О.С., що діє в інтересах [PERSON] , про визначення заборгованості по аліментах. 30.12.2025 року позов за номером справи № 644/12608/25, що находиться зараз у провадженні судді Ритова Я.М., та 06.01.2026 року за номером справи №644/89/26, що автоматично розподілена судді Шевченко С.В. Адвокатом Розумовським О.С. проігноровано приписи пункту 10 частини 3 статті 175 ЦПК України, щодо підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 06.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) осіб. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час, дату та час розгляду справи повідомлялись, останній надав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримав. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відстуність, позовні вимоги визнав. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до наступного. Згідно із ст.ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьки [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.04.2002 року. [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 386862 від 22.06.2022 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 року у справі № 644/6345/20 ухвалено, у тому числі стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харкова, місце реєстрації: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.08.2020 року і до [INFO] . Рішення набуло законної сили 29.10.2021 року. Орджонікідзевського районного суду м. Харкова видав стягувачу 17.11.2021 року виконавчий лист № 644/6345/20 на підставі вказаного рішення, яке набрало законної сили. Постановою страшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07.12.2021 року відкрито виконавче провадження № 67783087. [PERSON] працював з 01.11.2018 року у ФОП [PERSON] , що підтверджеється трудовим договором від 01.11.2018 р., та 15.11.2021 р. працює в ПП «Айрон-Арт», що підтверджується трудовою книжкою. Постановою страшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 06.01.2022 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] . Постановою страшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18.05.2022 року внесено зміни (доповнення) в АСВП. Індустріальним відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено роз`яснення 01.06.2022 року щодо звернення до органів досудового розслідування із заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення щодо ухилення від сплати аліментів, також надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (станом на 01.06.2022 року наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 27.08.2020 по 01.05.2022 в розмірі 47 771,79 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, проведеного Індустріальним відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заборгованість станом на 01.07.2022 року становить 54 026,79 грн. Постановою страшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02.03.2023 року виконавчий лист № 644/6345/20, виданий 17.11.2021 року, було повренуто стягувачу та роз`яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання у строк до 02.03.2026 року. 28.04.2025 р. [PERSON] звернулась до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом № 644/ 6345/20. 30.04.2025 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було повернуто стягувачу вищевказаний виконавчий лист у зв`язку із пропущенням строку його пред`явлення та роз`яснено щодо звернення до суду для вирішення питання про стягнення заборгованості по аліментам. Відповідно до заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.12.2023 року, яке набуло законної сили 22.01.2024 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несплату аліментів за період з 28.08.2020 по 01.07.2022 в розмірі 16 391,46 грн. Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 28.07.2025 року, яке потсановою Харківського апеляційного суду від 22.12.2025 року залишено без змін, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам відмовлено. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст.ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012). Право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012). Згідно з частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Так, згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як передбачено ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цького Кодексу. При визначення розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частин 3, 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Частиною 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. Частиною 2 статті 195 СК України (у редакції, чинній з 08 липня 2017 року) передбачено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Водночас, суд зауважує, що дана редакція статті 195 СК України почала діяти на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набув чинності з 08 липня 2017 року. У Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зроблено висновок про те, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. З урахуванням положень законодавства щодо неприпустимості зворотної дії закону у часі, виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права та беручи до уваги ті обставини, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісячно, суд доходить висновку, що при обчисленні розмірів заборгованості за щомісячними аліментними платежами відповідача мають застосовуватися положення Закону, в редакції, чинній на час виникнення обов`язку щодо їх сплати. В даному випадку, з вказаним розрахунком заборгованості по аліментам, суд погоджується в повному обсязі, оскільки вбачає його математично вірним та таким, що проведений на підставі достовірної інформації про загальний дохід відповідача. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В даному випадку, відповідач не надав до суду жодного доказу на підтвердження факту сплати ним коштів за утримання позивача, жодного розрахункового документа матеріали справи не містять, при цьому, є процесуально недопустимим доведення понесення відповідачем відповідних витрат шляхом перекладання такого обов`язку на позивача. За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У відповідності із наданими до суду доказами, зокрема розрахунку заборгованості по аліментам, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості за аліментами [PERSON] на користь [PERSON] згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 року у справі № 644/6345/20 та за виконавчим листом 644/6345/20 від 17.11.2021 року Орджонікідзевського районного суду м. Харкова станом на 01.07.2022 року становить 54 026 грн. 79 коп. Саме у вказаному розмірі необхідно встановити заборгованість відповідача зі сплати аліментів, що буде відповідати загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Аналізуючи вищевикладені правові норми, встановлені судом фактичні обставини справи та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення розміру заборгованості за аліментами в сумі 54 026,79 грн. є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно достатті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що адвокат Розумовський О.С. представляє інтереси позивача [PERSON] , проте доказів щодо укладання договору про надання правничої допомоги, детального опису послуг, акта приймання-передачі або документів про оплату (квитанції, платіжні доручення тощо), матеріали справи не містять. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial