Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі частини від заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дня подачі позову до закінчення навчання, але не більше як до досягнення дитиною 23-річного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач не має змоги працювати, оскільки навчається на денній формі навчання. [PERSON] знаходиться на повному утриманні матері, [PERSON] . Вона покриває витрати на харчування, оплату комунальних послуг, одяг та інші потреби доньки. [PERSON] разом з батьком не проживає, спільного господарства не веде та він жодним чином не утримує позивача. До повноліття та на цей момент донька проживає разом із матір`ю. Відповідач частково сплачував аліменти до досягнення [PERSON] повноліття, але на час звернення до суду із цією заявою батько не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для навчання [PERSON] та інших потреб. Мати [PERSON] не в змозі самостійно її утримувати, тому виникла необхідність звернутись до суду в інтересах [PERSON] . Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток та оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив на позов не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , в графі батько зазначений: [PERSON] , мати: [PERSON] . Відповідно до довідки Державного професійно-технічного навчального закладу «Регіональний центр професійної освіти ресторанно-готельного, комунального господарства, торгівлі та дизайну» № 491 від 02.09.2025, виданої [PERSON] , встановлено, що вона дійсно навчається в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Регіональний центр професійної освіти ресторанно-готельного, комунального господарства, торгівлі та дизайну» на денній формі навчання на бюджетній основі в групі №5 з 1 вересня 2025 року по 15.02.2027. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На підставі ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України визначено: якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частинами 1,2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, враховуючи ті обставини, що [PERSON] досягла повноліття, на даний час є студенткою денної форми навчання, а тому не має змоги працювати, а відповідач знаходиться у працездатному віці, тому має змогу утримувати свою повнолітню доньку до закінчення нею навчання, оскільки вона потребує матеріальної допомоги, а батько має змогу її надавати. Таким чином, судом встановлено, що відповідач має можливість утримувати матеріально свою повнолітню дитину, що продовжує навчання і потребує матеріальної підтримки, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З урахування встановлених обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, який на даний час не є пенсіонером чи особою з інвалідністю, знаходиться у працездатному стані, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнає, матеріальне становище дитини, яка навчається за денною формою навчання та не має можливості працювати, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення 23-річного віку. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 (один) місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved