Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 35187-05/2024 від 31.05.2024 року у загальному розмірі 24 630,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10 530,00 грн - заборгованість за процентами; 8 100,00 грн - заборгованість за штрафом. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.05.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 35187-05/2024, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а також зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором. Позивач посилався на те, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач належним чином умови кредитного договору не виконала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. 24.09.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 24092024, відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги, у тому числі за кредитним договором № 35187-05/2024 від 31.05.2024 року. На обґрунтування позову позивач надав копію кредитного договору, додаток до нього, довідку про ідентифікацію, лист про перерахування коштів кредиту, договір факторингу, витяг із реєстру боржників, розрахунок заборгованості та інші письмові докази. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, відзив на позов, клопотання чи докази до суду не подала. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280, ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Між сторонами виникли грошові зобов`язання у розумінні ст. 509 ЦК України, за якими позичальник зобов`язаний повернути отримані грошові кошти (кредит), сплатити проценти, а кредитор має право вимагати належного виконання цих зобов`язань. Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований, зокрема, в електронному документі. Згідно зі ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у встановленому законом порядку, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З матеріалів справи, а саме договору про надання фінансового кредиту № 35187-05/2024 від 31.05.2024 року, додатку до нього та довідки про ідентифікацію, убачається, що відповідач пройшла процедуру електронної ідентифікації, а акцепт умов договору здійснений у передбачений законодавством спосіб з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Це відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Отже, суд доходить висновку, що між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем належним чином укладено кредитний договір у електронній формі, який за своїми правовими наслідками є таким, що укладений у письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту кредитного договору вбачається, що відповідачу надано кредит у сумі 6 000,00 грн. Позивачем на підтвердження факту видачі кредитних коштів надано лист про перерахування коштів кредиту № 35187-05/2024. Будь-яких доказів на спростування факту отримання кредиту відповідачем суду не подано. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, убачається, що відповідач належним чином не виконала зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів. Доказів повного або часткового погашення боргу відповідач не надала, відзиву на позов не подала. Таким чином, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, що є підставою для стягнення з неї заборгованості. Щодо відступлення права вимоги Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Стаття 516 ЦК України передбачає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Із договору факторингу № 24092024 від 24.09.2024 року та наданих до позову документів убачається, що право грошової вимоги за кредитним договором № 35187-05/2024 від 31.05.2024 року включене до переліку вимог, відступлених ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Зазначений правочин у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. З урахуванням презумпції правомірності правочину, передбаченої ст. 204 ЦК України, суд доходить висновку, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є належним кредитором та позивачем у даній справі. Щодо розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами Позивач просить стягнути з відповідача 6 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 10 530,00 грн заборгованості за процентами. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу надано кредит у сумі 6 000,00 грн. Оскільки доказів його повернення суду не надано, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 000,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи спір у частині стягнення процентів, суд враховує, що спірні правовідносини виникли з договору споживчого кредиту, а тому до них підлягають застосуванню, крім норм ЦК України, також положення Закону України «Про споживче кредитування», які є спеціальними. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 відсоток. Зазначені зміни набрали чинності 24 грудня 2023 року. Кредитний договір між сторонами укладено 31 травня 2024 року, тобто після набрання чинності зазначеними змінами законодавства, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню обмеження щодо максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 %. Разом з тим пунктом 1.4.1 кредитного договору встановлено денну процентну ставку у розмірі 1,5 %, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин зазначена умова договору відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. З огляду на викладене суд не погоджується з розрахунком процентів, наданим позивачем у сумі 10 530,00 грн, оскільки він здійснений із застосуванням процентної ставки, що перевищує встановлені законом обмеження. З урахуванням того, що сума кредиту становить 6 000,00 грн, а строк користування кредитом відповідно до умов договору становить 120 днів, суд вважає, що проценти підлягають нарахуванню виходячи з максимально допустимої денної процентної ставки 1 %, що становить 60 грн за день. Таким чином, за 120 днів користування кредитом розмір процентів становить 7 200,00 грн (60 грн * 120 днів). Отже, вимога про стягнення процентів підлягає задоволенню частково - у розмірі 7 200,00 грн, а в решті заявлених позовних вимог про стягнення процентів у сумі 3 330,00 грн слід відмовити. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 13 200,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 200,00 грн - заборгованість за процентами. Щодо стягнення штрафу 8 100,00 грн Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України, на території України запроваджено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє станом на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором кредиту позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а неустойка, нарахована з 24.02.2022 року, підлягає списанню кредитодавцем. Отже, за наявності прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, що настало у період дії воєнного стану, позивач не мав права нараховувати відповідачу штраф. Вимога про стягнення 8 100,00 грн штрафу не ґрунтується на вимогах закону, а тому в цій частині позову слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат Згідно зі ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн і заявив до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги, актом наданих послуг та детальним описом виконаних робіт. Разом з тим, суд зобов`язаний оцінити реальність, необхідність та розумність таких витрат з огляду на складність справи, обсяг виконаних робіт, час, витрачений адвокатом, ціну позову та значення справи для сторін. Справу слід віднести до типових спорів про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту; матеріали справи не містять значного обсягу документів на дослідження, правове регулювання та судова практика є сталою. За цих обставин сума 8 000,00 грн витрат на правничу допомогу є завищеною щодо іншої сторони спору.

Outcome: partial