Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Представник позивача Омельяненко Р.Р. від імені та в інтересах ТОВ «Споживчий центр» звернвся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається із змісту поданої позовної заяви, останній позовні вимоги підтримує повністю та просить розглядати дану справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Причин неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши наявні у ній докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» слід задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, [PERSON] 18 січня 2025 уклав Кредитний договір (оферти) №18.01.2025-100000647, шляхом його підписанням електронним підписом, а саме одноразовим ідентифікатором у вигляді буквенно-цифрового коду Е323, який йому було надіслано смс-повідомленням, на фінансовий номер телефону - [NUMBER] . Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] погодився на надання йому Кредиту на наступних умовах: -Сума кредиту - 15000 грн. 00 коп.; -Строк, на який надається кредит 155 днів з дати його надання; -Дата повернення кредиту 21.06.2025 року; -Процентна ставка «Стандарт» - фіксована процентна ставка в розмірі 1% за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів; -Процентна ставка «Економ» - фіксована процентна ставка в розмірі 0,5% за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «стандарт» окрім періоду застосування процентної ставки «Економ»; -Комісія пов`язана з наданням кредиту 9% від суми, тобто 1350 грн.; -Комісія за обслуговування заборгованості 1350 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; -Денна процентна ставка 0,97% -Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача 37650,00 грн. 18 січня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» переказало відповідачу грошові кошти в сумі 15 000 грн. відповідно до вищевказаного кредитного договору на узгоджений сторонами картковий рахунок: 4790-72ХХ-ХХХХ-2470, таким чином виконавши умови договору зі своєї сторони. В свою чергу відповідач [PERSON] свої зобов`язання за укладеним кредитним договором не виконав, в результаті чого в нього виникла заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» в сумі 45150 грн., з яких 15000 грн. тіло кредиту, 18600 грн. проценти, 1350 грн комісія пов`язана з наданням кредиту, 2700 грн додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 7500 грн неустойка, що підтверджується розрахунком заборгованості, який додано до матеріалів позовної заяви. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). В силу ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Положенням частини першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. ТОВ «Споживчий центр» пред`являючи позовні вимоги, просить стягнути заборгованість з відповідача за простроченим тілом кредиту, а також за простроченими відсотками, комісію за надання кредиту, комісію за обслуговування та неустойку, що в сумі складає 45 150 грн. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самої довідки-розрахунку про стан заборгованості, посилається на кредитний договір в якому викладені умови надання та повернення кредиту. Підписання Кредитного договору, було виконано відповідачем шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору №18.01.2025-100000647 від 18 січня 2025 року. Підписання Кредитного договору, а також паспорту споживчого кредиту, було виконано відповідачем за допомогою електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора у вигляді алфавітно-цифрового коду: Е323 та А323 відповідно, що свідчить про його ознайомлення з умовами договору та згодою з ними. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Позивачем грошові кошти в сумі 15000 грн були перераховані на картковий рахунок позичальника 4790-72ХХ-ХХХХ-2470, який попередньо було обумовлено в договорі та погоджено сторонами. Факт перерахування коштів в сумі 15 000 грн підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування коштів в розмірі 15 000 грн на платіжну картку [NUMBER] згідно кредитного договору 18.01.2025-100000647. Варто зазначити, що між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр» попередньо, 01 квітня 2024 року укладено договір на переказ коштів №ФК-П-2024/01-2, відповідно до якого ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги по переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Заперечення щодо зарахування коштів на картковий рахунок від відповідача не надходили, а тому суд не вбачає наявність підстав для сумніву в зарахуванні грошових коштів в сумі 15 000 грн. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість за період з 18 січня 2025 року по 21 червня 2025 року. Загальний розмір заборгованості за наданим кредитом [PERSON] перед ТОВ «Споживчий центр» за Договором згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором становить 45150 грн. Відповідно до такої довідки, заборгованість складається з основного боргу: 15000 грн, процентів: 18600 грн, комісії за надання: 1350 грн, комісія за обслуговування: 2700 грн, неустойка: 7500 грн. Суд зазначає, що комісія в сумі 1350 грн та додаткова комісія в сумі 2700 грн були обумовлені в Договорі, який було підписано відповідачем. З такою умовою відповідач був ознайомлений та погодився. При цьому суд зазначає, що якщо в кредитному договорі Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов?язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які Товариством встановлена комісія за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п?ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». До схожих висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22. Банк, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив за які саме послуги, що надаються позичальнику, сплачується комісія. Оскільки надання кредиту - це обов?язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту не є самостійною послугою. Обслуговування кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов?язків за кредитним договором, тому такі дії банку по своїй суті не є послугами, що об?єктивно надаються клієнту-позичальнику. При цьому Позивач нараховував, а Відповідач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №695/3474/17 з цими рішеннями погодився і нагадав, зокрема, що відповідно до положень абзацу 2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо, за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемною. Суд дослідивши кредитний договір та інші матеріали справи не знайшов наявності, переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов?язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які Товариством встановлена комісія за обслуговування кредиту, таким чином така вимога позивача є нікчемною. Оскільки, позивачем не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували надані позичальнику послуги, за які позивач просить стягнути, як комісію за обслуговування кредиту, підстав для стягнення заборгованості в частині комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2700 грн., підстав немає. Крім цього, частина заборгованості, а саме 7 500 грн неустойки, за своєю природою є відповідальністю за невиконання зобов`язання згідно ст.625 ЦК України. Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Така норма п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, на момент розгляду справи є чинною та не суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування» (як вказано в позовній заяві), а тому підлягає до застосування. Враховуючи вищенаведене, оскільки станом на 11 березня 2026 року в Україні діє режим воєнного стану, заборгованість за прострочення виконання зобов`язання за Договором в розмірі 7500 грн, підлягає списанню. З таких підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр», слід задовольнити в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією за надання кредиту, водночас, в частині стягнення додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) та неустойки, слід відмовити. Судовий збір в сумі 2422,40 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial