Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 23 682,10 грн за кредитним договором № 15.03.2024-100000662 від 15.03.2024 (далі кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 23 682,10 грн, з яких 9 991,54 грн тіло кредиту, 11 190,56 грн проценти за користування кредитом, 2 500 грн неустойка. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою від 02.12.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребував з банку інформацію про наявність карткового рахунку та рух коштів. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (кредитодавець) та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 15.03.2024-100000662 від 15.03.2024 (далі кредитний договір) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 10 000 грн на строк 140 днів з дати його надання, тобто до 01.08.2024, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1% за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, а також комісією за надання кредиту у розмірі 1 500 грн, що нараховується та обліковується в день видачі кредиту. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 15.03.2024 шляхом перерахування на банківський рахунок, реквізити якого самостійно вказав позивачу. Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (SMS-код), відправленим на номер телефону відповідача. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором, що підтверджується квитанцією про видачу коштів № 2437663962 від 15.03.2024, а також наданою ТОВ «А-БАНК» інформацією на виконання ухвали суду. Відповідач, отримавши кредитні кошти, здійснив дві часткові виплати: 2 153,99 грн від 17.03.2024 та 2 153,99 грн від 05.04.2024, після чого зобов`язань за кредитним договором не виконував. Відповідач, у свою чергу, не сплатив своєчасно грошові кошти для повного погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, що випливає з розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до ст. 617 ЦК України. Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Вищезазначену статтю було доповнено ч. 5 згідно із Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому вказаним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності цим Законом, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно); а з 21.08.2024 1%. У даному випадку кредитний договір укладено 15.03.2024, тобто в перший перехідний період (24.12.202322.04.2024), коли максимально допустима денна ставка становила 2,5%. Встановлена договором процентна ставка у розмірі 1% в день не перевищує максимально допустимої, а тому нарахування процентів за такою ставкою протягом строку кредитування є правомірним. Досліджуючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд встановлює, що відповідно до умов кредитного договору кредит надавався строком на 140 днів з 15.03.2024, відтак термін повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом визначено 01.08.2024. Позивачем у розрахунку заборгованості нараховано відсотки за користування кредитом за період з 15.03.2024 по 25.04.2024, тобто в межах строку кредитування, що є правомірним. Розмір заявлених до стягнення тіла кредиту (9 991,54 грн) та процентів за користування кредитом (11 190,56 грн) є обґрунтованими і підтверджені матеріалами справи. Разом із тим, розглядаючи вимогу позивача про стягнення неустойки у розмірі 2 500 грн, суд зазначає таке. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, введеного Законом України № 2120-IX від 15.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. На час розгляду цієї справи в Україні продовжує діяти воєнний стан. Прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором відбулось у цей період. Отже, застосування до відповідача відповідальності у вигляді неустойки (штрафу, пені) виключається в силу прямої законодавчої норми п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Суд виходить з того, що вказана норма ЦКУ є спеціальною нормою, яка регулює відносини кредиторів та позичальників у виняткових умовах воєнного стану і встановлює пряме звільнення позичальника від обов`язку сплати неустойки незалежно від умов договору. Зміни, внесені Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 до ЗУ «Про споживче кредитування», визначили нові правила щодо нарахування неустойки для нових договорів, однак не змінили та не скасували п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ, який прямо забороняє стягнення неустойки з позичальника за прострочення у період воєнного стану. Таким чином, вимога позивача про стягнення неустойки у розмірі 2 500 грн задоволенню не підлягає. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у наступному розмірі: основний борг 9 991,54 грн, проценти за користування кредитом за період з 15.03.2024 по 25.04.2024 11 190,56 грн, загалом 21 182,10 грн. У задоволенні вимог про стягнення неустойки у розмірі 2 500 грн слід відмовити з огляду на наведені вище обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 21 182,10 грн, що становить 89,44% від заявленої суми 23 682,10 грн, судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог у сумі 2 167,02 грн. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial