Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір позики №78697614, за яким позикодавець зобов`язується передати позичальникові (відповідачеві) у власність грошові кошти на погоджений сторонами строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №21 від 20.03.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23111 грн. 72 коп., із яких: 5062 грн. 50 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 18049 грн. 22 коп. сума заборгованості за відсотками. Після відступлення позивачеві прав вимог відповідач не здійснив жодного платежу ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Посилаючись на наведені обставини, просить стягнути на свою користь із відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики у загальному розмірі 23111 грн. 72 коп., із яких: 5062 грн. 50 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 18049 грн. 22 коп. сума заборгованості за відсотками, та понесені судові витрати (а.с.1-6). Ухвалою судді від 22.10.2025 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.47, 48). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи (а.с.52-55,62-64,73-76), відзиву на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не подав. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись із позовом до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд має забезпечити сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 12.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір позики №78697614. Відповідно до п. 1 Договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позивальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Зі змісту п. 2 Договору позики встановлено, що сторони погодили суму позики в розмірі 9000 грн. 00 коп., строк позики 25 днів, процентну ставку (базова) / день- 2,5 %, знижена процентна ставка / день (застосовується відповідно до умов Програми лояльності) 0,875%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день проценти (не застосовується в період дії карантину) - 2,70%, пеня (не застосовується в період дії карантину) - 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1696,2%, орієнтовна загальна вартість позики 10968 грн. 75 коп., дата надання позики 12.05.2023 року, дата повернення позики 06.03.2023 року. Відповідно до п.3 Договору позики позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно із п.4 Договору проценти за цим договором нараховується щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Відповідно до п.5.1 Договору позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг». Вказаний договір також містить реквізити сторін, зокрема дані позичальника, а саме: ПІБ позичальника [PERSON] , дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер паспорта, адресу місця реєстрації, номер телефону, а також номер рахунку [NUMBER] (а с.17). Відповідно до Додатку №1 до Договору позики сформована Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.8), яка підписана [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором bT3FWNOGXA. Згідно із Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача (Додаток №1 до Договору позики) [PERSON] мав сплатити тіло позики в сумі 9000 грн. 00 коп. та проценти за користування позикою в сумі 1968 грн. 75 коп. 06.06.2023 року (а.с.8). Відповідно до розрахунку ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» заборгованість [PERSON] (з 12.05.2023 року по 20.03.2024 року) становить 23111 грн. 72 коп., яка складається із заборгованості за тілом 5062 грн. 50 коп., заборгованості за відсотками 18049 грн. 22 коп. (а.с.18-19). Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Згідно із частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з частиною 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). У відповідності до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Договір підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами кредитного договору. В подальшому 14.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників (а.с.9-11). 28.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду №2 до Договору факторингу №14/06/21 щодо процедури повідомлення боржників про відступлення права вимоги (а.с.12). 13.06.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду №7 до Договору факторингу №14/06/21 стосовно того, що Договір дійний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (а.с.13). 20.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду №21 до Договору факторингу №14/06/21 щодо загальної суми права вимоги, що передається, ціни продажу права вимоги (а.с.14). Відповідно до Реєстру боржників №21 від 20.03.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23111 грн. 72 коп., із яких: 5062 грн. 50 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 18049 грн. 22 коп. сума заборгованості за відсотками (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Із матеріалів справи випливає, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу та додаткових угод прейшли права грошової вимоги до відповідача за Договором позики, що передусім підтверджується витягом із Реєстру боржників №21 від 20.03.2024 року (а.с.17). Згідно із ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Як встановлено судом за Договором позики відповідач отримав кредит в сумі 9000 грн. 00 коп. на строк 25 днів, тобто до 06.06.2023 року, зі сплатою процентів за користування кредитом за процентною ставкою (базовою) в розмірі 2,5 % за день, зниженою процентною ставкою (застосовується відповідно до умов Програми лояльності) 0,875 % в день (а.с.6). Згідно із додатком №1 до Договору позики (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) сума платежу за розрахунковий період становить 10968 грн. 75 коп., із яких 9000 грн. 00 коп. тіло кредиту та 1968 грн. 75 коп. проценти за користування кредитом (а.с.8 ). Згідно із розрахунком заборгованості за Договором позики проценти нараховувалися за період з 12.05.2023 року по 06.06.2023 року в розмірі 78 грн. 75 коп. за день, в період з 07.06.2023 року по 01.07.2023 року в розмірі 61 грн. 52 коп. за день, в період з 02.07.2023 року по 25.07.2023 року в розмірі 44 грн. 30 коп. за день, в період з 28.07.2023 року по 24.10.2023 року в розмірі 126 грн. 56 коп. за день, крім цього, за 26.07.2023 року відсутні нарахування, а за 27.07.2023 року нараховано 2215 грн.20 коп. При цьому [PERSON] 06.06.2023 року сплачено тіло кредиту в сумі 1968 грн. 75 коп. та 01.07.2023 року - в сумі 1968 грн. 75 коп. Станом на 20.03.2024 року заборгованість за тілом кредиту становить 5062 грн. 50 коп. (а.с.18-20), які підлягають стягненню із нього на користь позивача. Як слідує із матеріалів справи упродовж строку кредитування, тобто з 12.05.2023 року по 06.06.2023 року, відповідач мав сплатити проценти за правомірне користування коштами в сумі 1968 грн. 75 коп. (по 78 грн. 75 коп. за день). Разом з цим, вирішуючи вимоги в частині сплати відсотків за користування кредитом, суд виходить із того, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно достатті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другоюстатті 1050 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК Україниі охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексуне можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно достатті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно достатті 625 ЦК Україниу розмірі, встановленому законом або договором. Щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, то особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановленихзаконом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити. У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третястатті 6 ЦК Українине допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно достатті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК Українита інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, згідно із п.5.3 Договору позики позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (а.с.зворот 6). За змістом п.6 Договору позичальник має право продовжити строк користування позикою (далі пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом додаткової угоди, що підписується одноразовим ідентифікатором кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Отже, у спірних правовідносинах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) за умовами Договору позики можлива виключно шляхом укладення додаткової угоди. Водночас, матеріали справи не містять підтверджень того, що строк кредитування було продовжено шляхом укладення додаткової угоди З огляду на викладене, слід дійти висновку, що строк кредитування не був пролонгований сторонами договор , а тому кінцевою його датою є 06.06.2023 року. Відтак, у межах строку кредитування кредитодавець мав право нарахувати проценти за користування кредитними коштами в сумі 1968 грн.75 коп. (9000,00 (сума тіла кредиту): 100 Х 0,875 (знижена процентна ставка) Х 25 (кількість днів кредитування)), що відповідає умовам п.2 Кредитного договору, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентах за правомірне користування кредитом в межах строку кредитування за Договором позики в розмірі 1968 грн. 75 коп., що узгоджується із додатком №1 до Договору позики (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) (а.с.8). Разом із цим, проценти за користування кредитними коштами, нараховані в період поза межами вказаного строку кредитування, стягненню із відповідача на користь позивача не підлягають. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики в розмірі 7031 грн. 25 коп. (5062,50 + 1968,75). У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становить 23111 грн. 72 коп. За наслідками розгляду справи суд стягнув із відповідача на користь позивача 7031 грн. 25 коп., тобто позовні вимоги були задоволені в розмірі 30,42 % (7031, 25: (23111,72 : 100). З огляду на викладене на користь позивача із відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 921 грн. 11 коп. (3028,00 : 100 Х 30,42).

Outcome: partial