Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

11.12.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство оборони України, просить встановити факт, що вона та [PERSON] , який був військовослужбовцем Збройних Сил України та загинув [INFO] під час виконання ним обов`язків військової служби) проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 2003 року по [INFO] (день загибелі [PERSON] ). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з грудня 2023 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з чоловіком [PERSON] ( [INFO] ), між ними були фактичні шлюбні відносини, у них народилися двоє дітей: [INFO] - [PERSON] , та 16 липня 2012 року - [PERSON] , вони спільно виховували дітей, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, піклувалися про одне одного, спільно вирішували побутові питання, називали одне одного чоловіком та дружиною, проживали з грудня 2003 року в квартирі [ADDRESS] , належній матері [PERSON] [PERSON] , де народилися їх діти, а в 2014 році переїхали жити до матері позивачки [PERSON] в [ADDRESS] , у зв`язку з тим що діти ходили до шкоди поруч із цим домом. Після початку повномасштабної збройної агресії РФ проти України вона разом з дітьми виїжджала до Німеччини, та повернулась в Україну в серпні 2022 року, після чого вони разом з дітьми переїхали жити до м. Одеси, де 23.08.2022 року [PERSON] орендував квартиру на [ADDRESS] . В 2024 році вона повернулася з дітьми в м. Миколаїв, де проживає зараз разом зі своєю матір`ю ( [ADDRESS] ), а [PERSON] був мобілізований в квітні 2024 року до Збройних Сил України, та загинув [INFO] , виконуючи бойове завдання в зоні бойових дій поблизу населеного пункту Нью-Йорк в Бахмутському районі Донецької області, причиною смерті стала вибухова травма із залученням декількох ділянок тіла. Позивачка зазначає, що вони з [PERSON] підтримували тісний сімейний зв`язок до його загибелі [INFO] . Встановлення зазначеного факту необхідно позивачу для отримання частки одноразової грошової допомогиу зв`язку із загибеллю військовослужбовця [PERSON] , передбаченої ст.ст. 16, 16-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ухвалою від 16.12.2025 року даний позов прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які є батьками загиблого [PERSON] , 26.12.2025 року подали до канцелярії суду заяви про визнання позову, якими визнали позов повністю та підтвердили вказані в позові обставини, зокрема що [PERSON] дійсно з грудня 2003 року проживала з їх сином [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у них народилися двоє дітей: в 2009 році - [PERSON] та в 2012 році - [PERSON] , яких вони спільно виховували. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно вирішували побутові питання, піклувалися один про одного, називали один одного чоловіком та дружиною. В будь-якому іншому шлюбі ні [PERSON] , ні [PERSON] не перебували. В квітні 2024 року [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України, однак вони з [PERSON] підтримували тісний сімейний зв`язок аж до того як [PERSON] , виконуючи обов`язок військової служби в Збройних Силах України, загинув [INFO] під час бойових дій в Бахмутському районі Донецької області, захищаючи Батьківщину. Просять позов [PERSON] задовольнити. Третя особа Міністерство оборони України 15.01.2026 року подало пояснення через підсистему Електронний Суд, яким позов не визнало, вважає що позивачем не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про встановлення факту проживання однією сім`єю, спільне проживання позивача та загиблого [PERSON] як жінки та чоловіка, тобто наявність сім`ї, зокрема, що позивач та загиблий [PERSON] постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті. Просить залишити позов без задоволення. В підготовче судове засідання 05.03.2026 року учасники справи не з`явились, при цьому від представника позивача адвоката Зотікова С.Є. надійшла до канцелярії суду заява про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідачі також просили розглянути справу у їх відсутність, про що зазначили у своїх заявах про визнання позову, поданих до канцелярії суду 26.12.2025 року. Від Міністерства оборони України не надійшло до суду будь-яких заяв, крім пояснень третьої особи від 15.01.2026 року. Про дату і час розгляду справи 05.03.2026 року третя особа повідомлена належним чином. Розглянувши матеріали справи,суд установив наступні обставини та дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що згідно Наказу командира ВЧ [NUMBER] (по стройовій частині) від 28.05.2024 року № 151 старшину [PERSON] , військовослужбовця призваного за мобілізацією, призначеного на посаду старшого водія 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти [NUMBER] стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] , [NUMBER], який прибув з військової частини [NUMBER] [ADDRESS] , з 28 травня 2024 року зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] («старший солдат»), з вислугою років станом на 28 травня 2024 року: 00 років, 01 місяць 11 днів. Згідно Наказу командира ВЧ [NUMBER] (по стройовій частині) від 02.06.2024 року № 156, старшині [PERSON] , старшому водію 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти [NUMBER] стрілецького батальйонувійськової частини [NUMBER] присвоєно військове звання «Головний сержант». Актом службового розслідування від 23.08.2025 року (п. 3) встановлено, що [INFO] близько 19:00 головний сержант [PERSON] , старший водій 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти [NUMBER] стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] разом з іншими військовослужбовцями ВЧ [NUMBER] виконував військовий обов`язок, а саме приймав безпосередню участь у бойових діях із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі й стримування збройної агресії з боку збройних сил Російської Федерації на території Донецької області, перебуваючи в засобах індивідуального захисту сертифікованого зразку (бронежилет, шолом кевларовий) та без явних ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння або дії психотропних речовин та їх аналогії, пересувався з ПВ «БИК» на точку евакуації та потрапив під ворожий мінометний обстріл, під час якого зник безвісті. Згідно п. 4 Актом службового розслідування від 23.08.2025 року зазначено відомості про особу зниклого безвісті військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , призваний 13.04.2024 року, сімейний стан - не одружений, батько [PERSON] , мати [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] . Актом службового розслідування (п.п. 5, 5.1.) встановлено, що зникнення безвісті [PERSON] сталося під час проходження служби за призовом під час мобілізації, пов`язане з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України, під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі й стримування збройної агресії з боку збройних сил Російської Федерації на території Донецької області, та не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Вина військовослужбовця [PERSON] відсутня, порушень військової дисципліни, вимог статей Статутів Збройних Сил України не відбувалось. Порушень чинного законодавства України з боку військовослужбовця не було. Відомості про зникнення безвісті на території бойових дій (під час воєнних дій) внесені [PERSON] були внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин (витяг з реєстру № 20250709-1879). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Заводським відділом ДРАЦС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 21 жовтня 2025 року, лікарського свідоцтва про смерть №1018 від 29.09.2025 року та довідки про причину смерті форми №106/о від 29.09.2025 року, [PERSON] загинув [INFO] поблизу населеного пункту Нью-Йорк в Бахмутському районі Донецької області, безпосередня причина смерті - вибухова травма із залученням декількох ділянок тіла, ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків. Таким чином, судом встановлено що [PERSON] , військовослужбовець Збройних Сил України, загинув [INFO] , виконуючи обов`язок військової служби в зоні бойових дійпоблизу населеного пункту Нью-Йорк в Бахмутському районі Донецької області,внаслідок вибухової травми із залученням декількох ділянок тіла. Згідно п. 1 ст. 16 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі також - Закон), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно підпункту 1 п. 2 ст. 16 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Згідно п. 1 ст. 16-1 Закону, у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Згідно п. 2 ст. 16-1 Закону, за наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках. Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець ) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження. Згідно п. 3 ст. 16-1 Закону, у разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках. Пунктом 4 статті 16-1 Закону визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Згідно п. 3 ст. 16-2 Закону, розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого: розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, у тому числі під час перебування у полоні (крім військовослужбовців, які добровільно здалися у полон), становить 15 мільйонів гривень; розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, визначається відповідно до абзацу другого підпункту "а" пункту 1 цієї статті. Згідно п. 1 ст. 16-3 Закону, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Згідно п. 6 ст. 16-3 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права(п. 6 ст. 16-3 Закону). Отже, суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, зокрема у зв`язку із загибеллю військовослужбовця при виконанні обов`язків військової служби, є категорії осіб, вичерпний перелік яких міститься у пункті 4 статті 16-1 Закону, і саме між вказаними особами може бути спір про право щодо отримання одноразової грошової допомоги. Міністерство оборони України не може бути учасником такого спору про право. При цьому суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23, п. 106, згідно якого, між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач (Міністерство оборони України) не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Аналогічний за змістом висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 298/1350/22, провадження № 61-15100св24, що у справах про встановлення факту, що має юридичне значення для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статей 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, та відповідно, між позивачем та Міністерством оборони України такого спору бути не може, оскільки ця заінтересована особа (Міністерство оборони України) не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України). Як зазначалось, відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали повністю обставини, наведені в позовній заяві, щодо проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з грудня 2003 року по [INFO] - день загибелі [PERSON] при виконанні обов`язків військової служби в Збройних Силах України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 6 ст. 49 ЦПК України). Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає що визнання позову в даній справі відповідачами - [PERSON] та [PERSON] , які є батьками [PERSON] та є суб`єктамиотримання одноразової грошової допомоги згідно п. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Факт проживання однією сім`єю позивачки з [PERSON] , підтримання сімейного зв`язку після призову [PERSON] до ЗСУ за мобілізацією в квітні 2024 року, підтверджується також наявними у справі доказами, наданими позивачем, а саме: свідоцтвами про народження дітей: [PERSON] (серії [NUMBER] видане 24 липня 2012 року) та [PERSON] (серії [NUMBER] видане 22 жовтня 2009 року), де у якості батьків зазначені [PERSON] та [PERSON] ; листом Миколаївського ліцею № 22 від 15.04.2025 року, де навчається [PERSON] , з якого вбачається, що батько [PERSON] [PERSON]. регулярно відвідував батьківські збори, цікавився успіхами доньки та її шкільним життям, займав активну позицію у вихованні доньки, і що сімейна ситуація [PERSON] ускладнена у зв`язку з пережитою емоційною втратою, пов`язаною зі зникненням безвісті батька у серпні 2024 року; договором оренди житлового приміщення від 23.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] щодо оренди квартири в [ADDRESS] , для проживання сім`ї з 4 осіб, строком до 31.03.2024 року; спільними сімейними фотографіями, листуванням [PERSON] з [PERSON] у месенджері в період його військової служби. Позивачка не перебувала в будь-якому іншому шлюбі (що підтверджується листом Відділу ДРАЦС у місті Миколаєві від 30.12.2025 року № 23.19-36/1689. [PERSON] також не перебував за життя в будь-якому іншому шлюбі, що визнається його батьками відповідачами, та підтверджується Актом службового розслідування від 23.08.2025 року (п. 4). За такого, враховуючи визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved