Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У листопаді 2025 року ТОВ «Споживчий Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 14.02.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №14.02.2025-100000434 в електронній формі шляхом підписання заявки до договору. Позичальником 14.02.2025 електронним цифровим підписом пропозицією про укладення кредитного договору (оферти), заявкою на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 6 000, 00 грн., а отже акцептовано умови договору. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного договору №14.02.2025-100000434 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. За п.3.1. Договору, кредитор зобов`язався надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник в свою чергу зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до умов даного договору позичальнику надано кредит у розмірі 6 000, 00 грн., строком на 140 днів. Відповідно до даного договору, остання отримала кредит у розмірі 6 000, 00 грн., за фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Позивач надав відповідачу кредит на умовах його строковості, платності і поворотності шляхом перерахування коштів на банківський рахунок споживача. Комісія за надання кредиту становить 1200 грн. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 18 600,00 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 000, 00 грн., по процентам в розмірі 8 400,00 грн., по неустойці 3 000,00 грн., чим порушив права та інтереси позивача. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. У позові позивач просив здійснювати розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.12.2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий Центр» не з`явився, в позовній заяві просив суд про розгляд справи без його участі та зазначив про згоду на постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом надсилання поштових повідомлень на адресу місця реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду, проте про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не заявила, відзив не подавала. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.02.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) предметом якого є надання кредиту позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Реквізити для перерахування позичальнику коштів: 4441-11XX-XXXX-1911. Цього ж дня, 14.02.2025 року відповідач підписала заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилася за посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii, згідно ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію». В цій заяві остання підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якого є заявка до кредитного договору №14.02.2025-100000434 від 14.02.2025 року, з яким попередньо ознайомилася. За умовами вказаними в цій заявці [PERSON] погодилася на отримання кредитних коштів на таких умовах: сума кредиту 6 000, 00 грн.; строк, на який надається кредит 140 днів; ставка 1% на день, яка застосовується протягом всього строку , на який надається кредит. Відповідно до умов договору №14.02.2025-100000434 від 14.02.2025 року про споживчий кредит укладеного між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] , остання зобов`язалася повернути кредитні кошти до 03.07.2025 року. Підписання договору №14.02.2025-100000434 від 14.02.2025 року про надання кредиту здійснено електронним підписом позичальника, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора Е457 (14.02.2025) відповідно до умов цього договору. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про всі умови кредитування, а саме: сукупну вартість кредиту, розмір та порядок сплати відсотків, а також умови повернення кредитних коштів. Відповідно до копії листа ТОВ «Універсальні рішення» від 31.07.2025, яке надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків 14.02.2025 року успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта № [NUMBER] , призначення платежу «видача за договором кредиту №14.02.2025-100000434». Згідно з довідкою-розрахунком, наданим позивачем про стан заборгованості за кредитним договором №14.02.2025-100000434 від 14.02.2025 року, у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 18 600,00 грн., з яких: 6 000, 00 грн. сума основного боргу/ тілу кредиту; 8 400,00 грн. сума процентів; 1200 комісія; 3000 грн. неустойка. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абз. 2 ч.2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що ТОВ «Споживчий Центр» виконало умови договору, укладеного з [PERSON] , та надало відповідачу у користування кредитні кошти у розмірі 6000 грн. Водночас, відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо їх повернення, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором №14.02.2025-100000434 від 14.02.2025 року, яка розрахована відповідачем станом на дату звернення до суду та становить 18 600 грн., з яких: 6000 грн. сума основного боргу/тілу кредиту; 8400 грн. сума процентів нарахована в межах строку кредитування; 1200 грн. сума комісії за надання кредиту; 3000 грн. неустойка. Дослідивши наданий позивачем розрахунок та таблицю обчислення загальної вартості кредиту в межах строку кредитування, які відповідачем не спростовано, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6000 грн. та відсотками у розмірі 8400 грн. Також аналізуючи умови договору №14.02.2025-100000434 від 14.02.2025 року (п. 7) та Графік платежів до вказаного додатку, суд дійшов до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням того, що укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] договором передбачено нарахування вказаного виду комісії. При підписанні кредитного договору відповідач підтвердила, що обізнана та погодилася з умовою даного договору. Тому заборгованість у розмірі 1200 грн. за комісією, пов`язаною з наданням кредиту, підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми неустойки, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що кредитний договір укладено в період дії в Україні воєнного стану, отже заборгованість за неустойкою в сумі 3000 грн. нарахована відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. - заборгованості за неустойкою до задоволення не підлягає. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №14.02.2025-100000434 від 14.02.2025 року про надання кредиту у розмірі 15600 грн., яка складається з основного боргу 6000 грн., суми процентів 8400 грн. та комісії у розмірі 1200 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (83,9%) у сумі 2032,4 грн.

Outcome: partial