Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

08.09.2025 до суду за підсудністю з Новобаварського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 75673232 від 12.07.2021 у загальному розмірі 26 266,68 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 8500 грн та заборгованості за відсотками у сумі 17 766,68 грн. В обґрунтування позову представник позивача вказує, що 12.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75673232, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 8500 грн, строк позики - 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (R0CeJ0K8GT, що був надісланий на вкзану відповідачем електронну адресу - [INFO] ) у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». На підставі вказаного договору відповідачу надано грошові кошти у розмірі 8500 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок № [NUMBER] . 21.12.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали між собою договір факторингу № 2112, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75673232 від 12.07.2021. 31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали між собою договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, зокрема до відповідача за договором позики № 75673232 від 12.07.2021. Представник позивача зазначає у позовній заяві, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором позики, внаслідок чого у останнього наявна заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 26 266,68 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 8500 грн та заборгованості за відсотками у сумі 17 766,68 грн. Окрім того представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. Разом із позовною заявою представником позивача було подане клопотання про витребування доказів, в якому представник позивача просив суд витребувати у АТ «Універсал Банк» письмові докази, що містять банківську таємницю, а саме: інформацію щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] , а також виписку по вказаному картковому рахунку за період з 12.07.2021 по 15.07.2021. Ухвалою суду від 17.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов, задоволено клопотання представника позивача, витребувано у АТ «Універсал Банк» письмові докази, що містять банківську таємницю, а саме: інформацію щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] , а також виписку по вказаному картковому рахунку за період з 12.07.2021 по 15.07.2021. 14.11.2025 до суду від АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду від 17.09.2025 надійшли витребувані судом докази. Позивач не надавав суду клопотань про розгляд справи в загальному порядку або в спрощеному порядку з викликом сторін, в позові зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повідомлений щодо розгляду справи належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлені відповідачу за місцем його реєстрації. Відповідач відзиву не подав. Оскільки відповідачем у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин відповідно до ст. 280 ЦПК України суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору, відповідач повідомлений щодо розгляду справи належним чином, відзиву не подав. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 12.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75673232 (далі - договір), відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Згідно з п. п. 2.1.-2.3. договору сума позики становить 8500 грн, строк позики (договору) 30 днів, процентна ставка (базова) становить 1,99 відсотків на день. Відповідно до п. 4 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Пунктом 5.2. договору передбачено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування пролонгації йому зрозумілі. Згідно з п. 12 договору цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 17 договору інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною договору. Як вбачається з п. 6.5. правил надання грошових коштів у позику, затверджених наказом директора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» № 14/05/2021 від 14.05.2021, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або на частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 627 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням відповідачем електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора R0CeJ0K8GT, який відповідач використав для підписання договору позики. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Згідно з довідкою про ідентифікацію, що видана директором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», Дорофєєв Олексій Анатолійович, з яким укладено договір № 75673232 від 12.07.2021, ідентифікований ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів. Відповідно до копії платіжної інструкції № ea9bb99d-060d-4068-ac43-fec27a96eb0c від 12/07/2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 12.07.2021 перерахувало на картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 8500 грн. Згідно з копією довідки від 13.03.2025 № КД-000038191/ТНПП, виданої директором ТОВ «Фінансова Компанія «Фінекспрес», на виконання умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 12.07.2021 завершено платіжну операцію за номером платежу ea9bb99d-060d-4068-ac43-fec27a96eb0c на суму 8500 грн, отримувач коштів - [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] . Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частинами 3 та 6 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що: відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів; керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку. Враховуючи п. 2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Національного банку 30 грудня 1998 року №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Згідно з листом операційного директора АТ «Універсал Банк» від 13.11.2025 № БТ/Е-17890 банківська картка № [NUMBER] була емітована банком на ім`я [PERSON] . Також представником АТ «Універсал Банк» надано суду виписку руху коштів по картці № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ), емітованої на ім`я [PERSON] , за період з12.07.2021 по 15.07.2021, відповідно до якої 12.07.2021 о 20:01:19 на вказаний рахунок надійшли грошові кошти у розмірі 8500 грн. З огляду на вказане суд доходить висновку, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] дійсно було укладено договір позики, в якому узгоджено усі обов`язкові умови, а також підтверджено факт перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача грошових коштів в узгодженому розмірі на рахунок, належний відповідачу, відповідно до умов договору. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 21.12.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) уклали між собою договір факторингу № 2112 (далі - договір факторингу), відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості (п. 1.1. договору факторингу). Відповідно до п. 5.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Згідно з копією додатку № 4 «Акт прийому передачі реєстру заборгованостей» від 21.12.2021 до договору факторингу реєстр заборгованостей передано факторові в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу № 2112 від 21 грудня 2021 року. Як вбачається з копії витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 2112 від 21.12.2021 «Реєстр прав вимог № 4» ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги, зокрема до відповідача за договором позики № 75673232 від 12.07.2021. Сума заборгованості за вказаним договором на момент переходу права вимоги становить 26 351,81 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8500 грн, заборгованості за відсотками у сумі 17 851,81 грн. 31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) та ТОВ «Фінпром Маркет» (фактор) уклали між собою договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості (п. 1.1. договору факторингу). Відповідно до п. 5.2. договору факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Згідно з копією додатку № 4 «Акт прийому передачі реєстру заборгованостей» від 31.03.2023 до договору факторингу реєстр заборгованостей передано факторові в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу № 310323-ФК від 31 березня 2023 року. Відповідно до копії витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 310323-ФМ від 31 березня 2023 року «Реєстр боржників» ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги, зокрема до відповідача за договором позики № 75673232 від 12.07.2021. Розмір заборгованості за вказаним договором на момент переходу права вимоги становить 26 351, 81 грн та складається суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8500 грн та заборгованості за відсотками у сумі 17 851,81 грн. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості [PERSON] станом на 13.08.2025 має заборгованість за договором позики № 75673232 від 12.07.2021 у загальному розмірі 26 266,68 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 8500 грн та заборгованості за відсотками у сумі 17 766,68 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи той факт, що [PERSON] свої зобов`язання за договором позики № 75673232 від 12.07.2021 належним чином не виконав, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» до [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 75673232 від 12.07.2021 у загальному розмірі 26 266,68 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 8500 грн та заборгованості за відсотками у сумі 17 766,68 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, які підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи суд також враховує практику Верховного Суду, а саме те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Фінпром Маркет» в особі директора Ґедзь О.В. та адвокатом Ткаченко Ю.О. укладено договір № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (далі - договір про надання правничої допомоги), згідно з умовами якого адвокат, відповідно до узгоджених сторонами умов представляє інтереси клієнта, зокрема у місцевих судах. Відповідно до п. 1.4 договору про надання правничої допомоги за надання адвокатом правничої допомоги клієнт зобов`язується сплачувати адвокату плату у строки та на умовах, визначених у розділі 4 цього договору. Розділом 4 договору врегульовано питання в частині сум та строків виплати винагороди адвокату за надання останнім правничої допомоги клієнтові. Так, в п.п. 4.1. договору сторони визначили, що клієнт сплачує на користь адвоката винагороду, зокрема у розмірі 3 500 грн за вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції, аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначній справі для формування позовної заяви (500 грн) та підготовку/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі (3 000 грн.), що разом становить 3 500 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано суду копію акту приймання передачі-справ на надання правничої допомоги, копію витягу з акту № 15-П приймання передачі наданої правової допомоги за договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, відповідно до яких адвокатом Ткаченко Ю.О. надано ТОВ «Фінпром Маркет» правничу допомогу загальною вартістю 3500 грн, яка складається з: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, вивчення правової позиції тощо вартістю 500 грн та підготовки/складання позовної заяви до боржника [PERSON] за договором позики у малозначній справі вартістю 3000 грн. Також суду надано копію платіжної інструкції № 579936717.1 від 26.06.2025, відповідно до якої ТОВ «Фінпром Маркет» перерахувало [PERSON] грошові кошти у сумі 402 500 грн, призначення платежу: оплата згідно з актом № 15-П приймання наданої правничої допомоги від 26 червня 2025 року за договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року без ПДВ. Беручи до уваги складність цієї справи, виконану адвокатом роботу, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин цієї справи, відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, а також те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, суд доходить висновку, що вказані витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved