Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Латишева Юлія Анатоліївна, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 червня 2025 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що 27 червня 2025 року складено відповідний актовий запис №121 та видано свідоцтво про шлюб, серія [NUMBER] . Від шлюбу подружжя не має дітей. На теперішній час позивач стверджує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен з подружжя має зовсім різне уявлення про сімейні відносини. Спільне життя з відповідачем неможливе через втрату почуття любові та поваги один до одного, різні погляди сторін на життя, різні культурні цінності, відсутність в родині взаємопорозуміння з питань ведення господарства. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейних стосунків і не мають спільного бюджету. Станом на сьогодні втрачені фізичні та духовні зв`язки між позивачем та відповідачем. Збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам подружжя. Враховуючи небажання відповідачки приймати участь в оформленні розірвання шлюбу в позасудовому порядку позивач вимушений звернутися з позовом до суду про його розірвання. Позивач також вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних з відповідачем відносин, оскільки спроби примирення між сторонами в минулому не принесли жодних результатів. Спір щодо розподілу спільного майна на теперішній час відсутній. На підставі наведеного, просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 27 червня 2025 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №121 від 27 червня 2025 року. Ухвалою від 10.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягають та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач повторно до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши доводи позовної заяви та надані письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 105 ч. 3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 27 червня 2025 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб, про що 27 червня 2025 року складено відповідний актовий запис №121, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Неповнолітніх дітей сторони не мають. З доводів позивача, викладених у позовній заяві, випливає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, спільне життя з відповідачем неможливе через втрату почуття любові та поваги один до одного, різні погляди сторін на життя, різні культурні цінності, відсутність в родині взаємопорозуміння з питань ведення господарства. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейних стосунків і не мають спільного бюджету. У позивача відсутній намір продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю. Подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе та суперечить інтересам подружжя. Відповідач відзиву на позовну заяву не подала, у судове засідання не з`явилася та не висловила своїх заперечень щодо доводів позивача. Приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, причини розлучення, вказані в позовній заяві, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі, оскільки жодна із сторін не висловила бажання щодо надання строку для примирення. Враховуючи, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя буде суперечити інтересам сторін. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved