Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулось до суду із вказаним вище позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.09.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 7086348, за яким ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати відповідачу споживчий кредит у розмірі 4200,00 гривень, а [PERSON] зобов`язався протягом 360 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. ТОВ «Авентус Україна» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 4200,00 гривень. Відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 20999,58 грн., з яких: 4200,00,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7689,36 заборгованість за відсотками, 9110,22 грн., - нараховані проценти за 109 календарних днів. 27 травня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ТОВ «Авентус Україна» уклали договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором № 7086348 від 19.09.2023 року. Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість не сплатив, тому представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 20999,58 грн., а також судові витрати: 2422,40 грн. судового збору та 10000,00 грн. витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді від 08.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 02.02.2026 року постановлено проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлявся у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та вважається належним чином повідомлений. Відзив на позов не подав. На підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 19.09.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 7086348 шляхом надсилання відповідачу на номер його мобільного телефону та використання останнім одноразового персонального ідентифікатора С7999, що підтверджується довідкою про перерахування коштів ТОВ «Універсальні Платіжіні Рішення». Згідно з п.1.3 умов вищевказаного Кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 4200,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього, в тому числі на умовах кредитного договору Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна». При цьому, п.п.1.3, 1.4, вищевказаного Кредитного договору, а також у Паспорті споживчого кредиту визначено, що сума виданого кредиту становить 4200,00 грн.; строк кредиту становить 360 днів. На виконання умов вказаного Кредитного договору № 7086348 ТОВ «Авентус Україна» перераховано на банківський рахунок відповідача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 4200,00 грн., що підтверджується довідкою про перерахування коштів ТОВ «Універсальні Платіжіні Рішення».. З наведеного вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами вищевказаного Кредитного договору. Відповідно до п.10 Кредитного договору Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Відтак, в ході розгляду справи судом встановлено факт укладання кредитного договору № 7086348 від 19.09.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] .. Вищевикладене свідчить про те, що первісний кредитор надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, а отже свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1ст. 611 ЦК України). Також із матеріалів справи встановлено, що 27.05.2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ТОВ «Авентус Україна» уклали договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором № 7086348 від 19.09.2023 року. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд визнає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Вищезазначені договори факторингу ні в цілому, а ні в будь-якій із його частин, не оспорювався та не визнані недійсними. Будь-яких доказів на спростування достатності обсягу набутих позивачем прав вимоги за кредитним договором до відповідача суду не надано. Доказів на спростування отримання кредиту відповідачем [PERSON] суду не надано. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 7086348 від 19.09.2023 року, заборгованість [PERSON] становить 20999,58 грн., з яких: 4200,00,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7689,36 заборгованість за відсотками, 9110,22 грн., - нараховані проценти за 109 календарних днів (28.05.2024-13.09.2024). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем суду не надано. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за кредитним договором, відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів та не подав суду жодних доказів, які б спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № 7086348 від 19.09.2023 року у розмірі 20999,58 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч. 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума судового збору. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Надані позивачем докази, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд визнає належними та достатніми, а визначений до відшкодування розмір гонорару у сумі 10000,00 грн. співмірним і пропорційним об`єму здійсненої адвокатом роботи, а отже, вказана сумма підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved