Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У серпні 2025 року позивач звернувся до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу з заявою про зняття арешту з майна. Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 24 вересня 2025 року зазначену справу передано 08 грудня 2025 року до Широківського районного суду Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що постановою Районного відділу державної виконавчої служби Широківського районного управління юстиції (відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру діяльність Широківського ВДВС припинено, діяльність здійснює правонаступник Криворізький ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області) АЕ №952065 від 28.10.2010 накладено арешт на все нерухоме майно, що належить позивачу. Згідно з відомостями з Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на 12.06.2025 року відкритих виконавчих проваджень, де позивач є боржником, на виконанні не перебуває. Відповідно до даних спецпідрозділу ЄДРВП (архів) встановлено наявність завершеного виконавчого провадження №1358744 про стягнення на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу в розмірі 10 251,51 грн згідно з судовим наказом №2-н-59 від 10.02.2009 року, яке завершене на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент вчинення відповідних дій). Внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повному обсязі здійснювати повноваження власника належного йому майна на праві приватної власності. Тому позивач просить суд зняти арешт з майна. Провадження у справі відкрито 09.12.2025. Позивач у судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов не надавав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта право накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на все майно, яка належить [PERSON] на підставі постанови ВДВС Широківського РУЮ від 28.10.2010. Відповідно до відповіді Криворізького відділу державної виконавчої служби у криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на заяву позивача від 11.06.2025 перевіркою АСВП встановлено, що станом на 12.06.2025 року відкритих виконавчих проваджень, де боржником є [PERSON] , на виконанні у відділі не перебуває. Перевіркою спецпідрозділу ЄДРВП (архів) встановлено наявність завершеного виконавчого провадження №1358744 про стягнення на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 10 251,51 грн згідно судового наказу №2-н-59 від 10.02.2009 року, що завершене на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент вчинення відповідних дій). Також вказано, що зазначене виконавче провадження було завершене ще у 2011 році, а тому відповідно до Порядку діловодства з виконання рішень в органах державної виконавчої служби, чинного на момент вчинення виконавчих дій, було передано на зберігання до архіву органу державної виконавчої служби та після спливу встановлених законодавством на той час термінів його було знищено. Таким чином, ідентифікувати виконавче провадження, відносно якого винесено арешт не можливо. Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №45410306 від 13.03.2018 заборгованість згідно з виконавчим документом стягнута з боржника в повному обсязі. Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.02.2018 року, [PERSON] станом на 08.02.2018 року не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до чч.2, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Суд також враховує те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого спірного арешту на майно боржника за відсутністю відкритого виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право власності позивача. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 17 березня 2023 року у справі №363/2043/20 (провадження №61-8835св22) з припиненням виконавчого провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. За правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц (провадження №14-496цс18), нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту з усього нерухомого майна, яке належить [PERSON] , тому що накладення арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном. На підставі ст.ст.319, 321 ЦК України,

Outcome: approved