Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У вересні 2026 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 17.07.2025 року по справі №466/4168/25, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Позивачка зазначає, що протиправна поведінка [PERSON] назавжди позбавила її радості, спокійного сну, впевненості у завтрашньому дні, призвела до виникнення труднощів у спілкуванні з людьми, підірвала здоров`я. Ці події їй важко згадувати, про те вона їх пам`ятає та вони закарбувались їй в пам`яті. Як наслідок, у неї присутнє ускладнене дихання, часте головокружіння, розлади сну, панічні напади, ситуативне серцебиття, страх, тремтіння рук, відчуття жару, відчуття втоми, неможливість розслабитися, присутній страх, що може трапитись найгірше, відчуття пригніченості та безнадії, труднощі з концентрацією уваги, зниження інтересу та відчуття задоволення від виконаних справ, апатія, здорового сну, радості, безпеки. Знизилась здатність до фізичної та розумової праці, погіршилась пам`ять, важко зосередитись. Втрата стимулу до життя та праці, їй важко щось святкувати, радіти життю. В свідомості домінує депресивний стан і ніщо не допомагає розвіяти цю депресію. Нервове напруження викликане пережитим стресом, призвело до загострення наявних захворювань, погіршення самопочуття. З моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, вона перебуває в стані важкого психологічного, психічного та нервового стресу. Порушились спектри життєдіяльності. Згідно висновку психолога ГО Центр «Жіночі перспективи» в результаті домашнього насильства зі сторони чоловіка спостерігається значне зниження рівня якості життя, виявлено високий рівень тривоги. Вважає, що протиправні дії [PERSON] порушили її нормальні життєві зв`язки та вимагають додаткових матеріальних затрат. В результаті домашнього насильства заподіяно шкоду її здоров`ю. На підставі викладеного [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. Ухвалою судді від 21.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та поясненнях наданих в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив з підстав та мотивів зазначених у додаткових поясненнях (17.11.25) та відзиві на позов (19.01.25). В обґрунтування яких зазначив, що звинувачення які зазначені у позові є наклепом, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Протягом спільного проживання з відповідачкою він забезпечував сім`ю, утримував позивачку, разом з тим, остання вживала алкогольні напої та піднімала на нього руку. Вирок суду яким його визнано винним, жодним чином не підтверджує «систематичне насильство» на якому позивачка будує свій позов. Є лише один епізод, де він діяв у самозахисті. Вважає, що описані в позові проблеми зі здоров`ям позивачки були у останньої протягом багатьох років життя і не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку з подією 27.03.2025. Позивачкою не надано медичних документів, які б підтверджували тривале лікування чи значні витрати. Погоджується на компенсацію 945,00 грн., як такі, що підтверджені позивачкою як реальні витрати. З врахуванням його матеріального становища та характеризуючих даних, просить відмовити в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн. Відтак, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. Вироком Шевченківського районного суду м.Львова 17 липня 2025 року, справа №466/4168/25, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 (одна тисяча сімсот гривень 00 коп.); цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням залишиено без розгляду. Судом встановлено, що [PERSON] , 27.03.2025 року близько 21:00 год., перебуваючи у приміщенні квартири [ADDRESS] , на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, у результаті словесного конфлікту, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень своїй дружині [PERSON] , реалізуючи свій протиправний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди здоров`ю потерпілої та бажаючи їх настання, умисно наніс удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілої, яка падаючи вдарилася головою, чим спричинив [PERSON] згідно висновку судово-медичного експерта №217 від 16.04.2025 року, тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток лицевого скелету, а саме зовнішнього носа, передньолатеральної, медіальної та верхньої стінок лівого верхньощелепного синусу, медіальної стінки лівої очниці, «струс головного мозку», що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також синці, садно, крововиливи, краєвий дефект ріжучого краю коронкової частини зуба, що відносяться до легкого ступеня тяжкості, вчинивши тим самим діяння, що має ознаки фізичного насильства, як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07.12.2017 року № 2229-8. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих спірних правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального та процесуального права. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року, справа №752/17832/14-ц, визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з людьми, які його оточують, інших негативних наслідків морального характеру. Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі№ 216/3521/16-ц). Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99). Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначає, що внаслідок дій відповідача їй було спричинено вимушені негативні зміни у її житті, а саме: у неї присутнє ускладнене дихання, часте головокружіння, розлади сну, та панічні напади, ситуативне серцебиття, страх, тремтіння рук, відчуття жару, відчуття втоми, неможливість розслабитися, присутній страх, що може трапитись найгірше, відчуття пригніченості та безнадії, труднощі з концентрацією уваги, зниження інтересу та відчуття задоволення від виконаних справ, апатія, здорового сну, радості, безпеки. Знизилась здатність до фізичної та розумової праці, погіршилась пам`ять, важко зосередитись. Втрата стимулу до життя та праці, їй важко щось святкувати, радіти життю. В свідомості домінує депресивний стан і ніщо не допомагає розвіяти цю депресію. Нервове напруження викликане пережитим стресом, призвело до загострення наявних захворювань, погіршення самопочуття. З моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, вона перебуває в стані важкого психологічного, психічного та нервового стресу. Порушились спектри життєдіяльності. Протиправні дії [PERSON] порушили її нормальні життєві зв`язки та вимагають додаткових матеріальних затрат. Обставини спричинення позивачці тілесних ушкоджень підтверджені вироком Шевченківського районного суду м.Львова 17 липня 2025 року, справа №466/4168/25. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України). У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачка просила стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50000,00 грн, яка виразилась у психологічному та фізичному дискомфорті при зіткненні із будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини травматичної події, а також погіршення психофізіологічних параметрів, негативні зміни в психоемоційному стані та порушення у соціально-побутовій сфері внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій [PERSON] які відбулися 27.03.2025 року. Факт заподіяння моральної шкоди, на думку суду, є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком протиправних дій відповідача. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Разом з тим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. У рішенні від 12.07.2007 у справі «Станков до Боргарії» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Однак, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд вважає доведеним, що дії відповідача 27.03.2025 були неправомірними і цими неправомірними діями позивачці він завдав моральну шкоду. Між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивачки, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, є причинно-наслідковий зв`язок. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд враховує характер моральних страждань позивачки, яка внаслідок неправомірних дій відповідача отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ступінь вини [PERSON] , характер та обсяг душевних страждань [PERSON] , поведінку відповідача та тривалість завданої позивачці моральної шкоди, а також суд застосовує принцип розумності й справедливості та з урахуванням цієї сукупності, дійшов висновку про те, що сума у розмірі 30 000,00 грн. є достатньою для відшкодування [PERSON] моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, згідно вимог ст.141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial