Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся через свого представника [PERSON] до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що з 29 вересня 2007 року по 17 червня 2020 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 червня 2020 року. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами були припинені з часу народження їх сина. Відповідачка з кінця 2017 року почала ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймала участі у вихованні та розвитку дитини, його медичному обстеженні, лікуванні та оздоровленні. Відповідачка не відвідувала дитину за місцем його проживання, не запрошувала сина на прогулянки, не спілкувалася з ним по телефону. Навесні 2018 року відповідачка виїхала за кордон, а їх спільний син продовжував проживати з батьком (позивачем). В 2020 році відповідачка на декілька днів приїжджала в Україну для документального оформлення розлучення. За певний час перебування в Україні відповідачка не зателефонувала до позивача, не прийшла за місцем проживання позивача та дитини, не виявила наміру побачитися та поспілкуватися з сином, не привезла та не передала жодних подарунків для дитини. 20.09.2022 Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина в розмірі із всіх видів заробітку (доходу) платник аліментів. З 2018 року по 2025 рік відповідачка не бачила сина жодного разу. Всі питання щодо розвитку та виховання сина, його матеріального забезпечення з 2018 року вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки матері дитини, що свідчить про ухиляння відповідачкою від виконання материнських обов`язків. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи у відсутності позивача та у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного м. Львова від 17.06.2020 у справі № 466/10662/19 (а.с. 14-15). У цьому шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.08.2011 (а.с. 11). Дитина [PERSON] проживає разом з батьком (позивачем по справі) та знаходиться на його утриманні, що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади від 02.07.2025, копією судового наказу від 20.09.2022 у справі № 466/6694/22 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, витяг з АСВП (а.с. 12, 17-19). Станом на 31.10.2025 відповідачка має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 133580,75 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах (а.с. 81-83). Дитина [PERSON] навчається у Львівській гімназії «Престиж» з поглибленим вивченням іноземних мов. У батьківських зборах та вирішенні поточних питань бере участь батько. За весь період навчання матір учня класний керівник не бачила та жодного разу не спілкувалася з нею, що підтверджується копіями характеристик з навчального закладу (а.с. 20-21). Згідно копії декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу пацієнту [PERSON] , довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом є [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до копії характеристики від сусідів позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 12.07.2023, [PERSON] виховує і матеріально забезпечує сина. Мати [PERSON] з сім`єю не проживає, не цікавиться життям сина, не забезпечує його матеріально, не займається його вихованням (а.с. 23). Згідно пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , починаючи з 2018 року вони не бачили матір [PERSON] за місцем проживання дитини. Також вона не з`являється у школі, не відвідує батьківські збори (а.с. 24-28). Згідно витягу з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, за період з 08.11.2017 по 27.11.2025, 01.01.2018 [PERSON] виїхала за кордон, з цього часу вона неодноразово перетинала державний кордон України. 18.08.2020 відповідачка виїхала з України і станом на 27.11.2025 в Україну не поверталася (а.с. 93). Відповідно до висновку Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування від 09.12.2025 № 260001-вих-178361, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 98-99). Правовідносини, які виникли між сторонами пов`язані з правами та обов`язками батьків та дітей, регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] , не спілкується з ним, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, не забезпечує належно матеріально, не цікавиться сином та не проявляє до нього належної турботи, що негативно впливає на розвиток дитини, як на складову виховання. Вищенаведені фактори суд розцінює як винну поведінку матері по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі сина, тому відповідачку необхідно позбавити батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що з відповідачки вже присуджено стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , тому підстави для застосування ч. 3 ст. 166 СК України відсутні. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved