Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

02.02.2026 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач просить суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 12 листопада 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1113. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на даний час відносини між подружжям припинені у зв`язку з різними поглядами на життя, що унеможливлює подальше сумісне проживання в шлюбі. На момент звернення до суду спільне господарство фактично не ведеться. Від цього шлюбу подружжя має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.01.2014, актовий запис №65. Син проживає за адресою: [ADDRESS] . Між подружжям досягнута домовленість, що після розірвання шлюбу син проживатиме з матір`ю. Позивач просить суд після розірвання шлюбу повернути дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 02.02.2026 справу передано на розгляд головуючому судді Лисенко О.О. Ухвалою судді від 09.02.2026 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання 10.03.2026 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. 09.03.2026 позивачем подано до суду заяву про проведення розгляду без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. 19.02.2026 до суду надійшла надіслана засобами поштового зв`язку заява відповідача про визнання позову, у якій відповідач зазначає, що згоден розірвати шлюб. Відповідач зазначає, що неповнолітній син фактично проживає з ним, він самостійно займається вихованням та утриманням сина, у зв`язку з чим просить визначити місце проживання дитини з батьком. Просить суд проводити розгляд без його участі. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних письмових доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 12 листопада 2013 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1113, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12.11.2013 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції(а.с.10). Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.01.2014, актовий запис про народження №65 (а.с.9). Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) також передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, ст. 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, ч. 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК України участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо прохання відповідача про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] з відповідачем - батьком дитини [PERSON] , то питання визначення місця проживання дитини не є предметом розгляду у даній справі, тому не вирішується судом під час розгляду позову про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №43 від 28.01.2026 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 12). Таким чином, враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивача підлягає поверненню 50% сплаченого ним судового збору, що становить 665,60 грн (1331,20 грн х 50% = 665,60). Інші 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 665,60 грн підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved