Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2026 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб між [PERSON] , [INFO] , уродженцем міста Рожище, Рожищенського району, Волинської області, та [PERSON] , [INFO] , уродженкою міста Нововолинськ, Волинської області, зареєстрований 24 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №1604 - розірвано. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання подружжя, - залишено без задоволення. Питання про розподіл витрат на правову допомогу судом не вирішувалося. 18.02.2026 року представник позивача подав до суду заяву про винесення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 20 400 гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката. 03.03.2026 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Розмір заявлених до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу просить зменшити до 0,00 грн. В обґрунтування заяви зазначає, що у даному випадку позивач не навів належного обґрунтування поважних причин неподання детальних доказів та розрахунків витрат до закінчення судових дебатів. Крім того, під час розгляду справи не було надано детального розрахунку витрат на правничу допомогу, опису виконаних робіт, кількості витраченого часу та обсягу наданих послуг. Самі по собі копії договору та платіжних документів не є безумовною підставою для стягнення повної суми гонорару. Крім того, дана справа не відзначалася підвищеною складністю. Предметом розгляду було розірвання шлюбу та встановлення режиму окремого проживання подружжя - категорія спорів, що є типовою для судової практики. Справа не вимагала проведення експертиз, дослідження значного обсягу доказів чи вирішення складних правових питань. Подання зустрічного позову саме по собі не свідчить про істотне ускладнення справи та не обґрунтовує необхідність стягнення витрат у заявленому розмірі. Заявлена сума є фіксованою, без розшифрування структури гонорару, без погодинного розрахунку та без детального опису виконаних робіт, що не дає можливості перевірити її обґрунтованість. Інститут додаткового рішення не може використовуватися як спосіб усунення процесуальних недоліків сторони, яка не забезпечила належного доказування судових витрат під час розгляду справи. Покладення на відповідача обов`язку сплатити повну суму заявлених витрат за відсутності належного обґрунтування їх співмірності суперечитиме принципам розумності та справедливості. Таким чином, стягнення з відповідача судових витрат буде несправедливим та нерозумним, у зв`язку з чим вважаємо за необхідне не стягувати заявлені витрати з відповідача на користь позивача. Суд, дослідивши заяву та матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3,4 даної норми визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Враховуючи положення ст. 270 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути питання щодо винесення додаткового рішення без участі сторін. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Так, як вбачається з матеріалів цивільної справи № 165/1417/25, 08.09.2025 року представником позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічною позовною заявою) [PERSON] адвокатом Найдою І.А. було подано відзив на зустрічний позов [PERSON] , відповідно до якого, зокрема, було зазначено про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 8000,00 грн. витрати на правничу допомогу. Також повідомлено про те, шо докази на підтвердження судових витрат будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а.с. 107-109). Окрім цього, 28.01.2026 року представником позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічною позовною заявою) [PERSON] адвокатом Найдою І.А. було подано заяву про подальший розгляд справи за відсутності сторони позивача (відповідача за зустрічним позовом) та зазначено про те, що, в разі винесення позитивного для Куриловича В.Б. судового рішення, просять покласти на відповідача судові витрати, докази розміру яких будуть подані протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення (відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України) (а.с. 160). Рішення суду за даним позовом ухвалено 28 січня 2026 року, повний текст якого складений 12 лютого 2026 року. Із заявою про ухвалення додаткового рішення представник [PERSON] адвокат Найда І.А. звернулась до суду 17.02.2026 року. Отже, строк звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення дотримано. Так, представник позивача заявив до стягнення 20 400,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правничої допомоги №01-24/04/2025 від 24.04.2025 року, платіжну інструкцію №2.120982153.1 на суму 12 400,00 гривень, платіжну інструкцію № 1.378671833.1 на суму 8 000,00 гривень, додаткову угоду до договору №01-24/04/2025 про надання правничої допомоги від 25.08.2025. Як вбачається з матеріалів справи представником позивача адвокатом Найдою І.А. були подані до суду наступні процесуальні документи: -позовна заява про розірвання шлюбу (а.с.1-5); -відзив на зустрічну позовну заяву про встановлення режиму окремого проживання подружжя (а.с. 107-109); -заперечення на відповідь на відзив (а.с.124- 125). Крім того, представник позивача адвокат Найда І.А. брала участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (підготовче засідання) 11.09.2025 року, тривалістю 1 год. 15хв. (а.с. 114-116), та 07.10.2025 року (підготовче засідання), тривалість 30 хвилин (а.с. 139-141). Щодо співмірності витрат позивача на правничу допомогу, слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Таким чином, з урахуванням конкретних обставин, зокрема предмету позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, врахувавши конкретні обставини справи, час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, час витрачений адвокатом на участь в судових засіданнях і заявлених ним клопотань, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості їх складу та розумного розміру, з огляду на заперечення сторони відповідача проти розміру правничої допомоги, суд вважає, що справедливо буде відшкодувати відповідачу витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 гривень, що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості. Враховуючи викладене,

Outcome: partial