Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

В січні 2026 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики № 95226710000 (26207966126875) від 13 березня 2019 року в розмірі 72221 гривень 26 копійок, сплачений судовий збір у розмірі 2662 гривень 40 копійок та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 25000 гривень 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 березня 2019 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір № 95226710000. Відповідно до умов договору, кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 6000,00 грн на строк до 10.04.2021 року включно. За умовами договору, кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до п.2.5 Договору процентна ставка за кредитним договором встановлюється в розмірі 55,0 % річних. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 6000,00 грн. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Незважаючи на викладене, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені договором. 20 травня 2020 року було укладено договір № 170 відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 95226710000. 21 травня 2020 року було укладено договір № 04/21/05/2020/1 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тоу числі за договором № 95226710000. 28 грудня 2022 року було укладено договір № 28-12/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 95226710000. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 95226710000. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 95226710000 від 13.03.2019, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 72221.26 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 16077,52 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 29397,80 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 26745,94 грн. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 30 січня 2026 року вирішено відкрити провадження за вказаним позовом, розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, роз`яснено відповідачу право на надіслання до суду відзиву на позовну заяву, а позивачу - відповіді на відзив. Копію наведеної ухвали було направлено сторонам. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Представник позивач а просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явилася, у встановлений судом строк відзиву до суду не подала, будь-яких клопотань чи заяв у встановлений судом строк від неї не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, суд ухвалює проводити розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Судом встановлено, що 3 березня 2019 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95226710000 (26207966126875), сума кредиту за договором становить: 6000,00 грн., Кредит був наданий Позичальнику для кредитування рахунку (овердрафт) (матеріали електронної справи). Своїм підписом, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма істотними умовами договору. Також відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладеного договору про споживчий кредит та анкету заяву про надання кредиту від 13.03.2019 (матеріали електронної справи). Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 05.01.2026 року загальна сума заборгованості складає 72221.26 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 16077,52 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 29397,80 грн., нараховані відсотки згідно кредитного договору - 26745,94 грн (матеріали електронної справи). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Коллект Центр» доведено факт укладення між АТ «УКРСИББАНК» та відповідачкою [PERSON] договору про надання споживчого кредиту. Таким чином, ТОВ «АТ «УКРСИББАНК» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором. При цьому, доказів погашення відповідачкою [PERSON] вищевказаної заборгованості як позивачу ТОВ «Коллект Центр», так і попереднім кредиторам, матеріали справи не містять. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. На підставі вище зазначеного, оскільки строк кредитування за умовами договору становить 24 місяці, нарахування процентів після закінчення строку дії договору є неприпустимим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначається, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають задоволенню частково. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Так, 20.05.2020 було укладено договір факторингу №170 між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», відповідно до якого АТ «УКРСИББАНК» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і до боржника [PERSON] (матеріали електронної справи). Згідно акту приймання передачі Права Вимоги до договору факторингу №170 від 20.05.2020 року, з долученими до нього реєстру боржників до договору факторингу №170 від 20.05.2020 та Витягу з реєстру боржників до вищезазначеного договору, відповідно до якого загальна сума заборгованості [PERSON] складає 22436,02 грн. з яких: заборгованість за основним боргом 16077,52 гр., заборгованість за відсотками 6358,50 грн (матеріали електронної справи). 21.05.2020 було укладено договір факторингу №04/21/05/2020/1 від 21.05.2020, між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та «Вердикт Капітал» (матеріали електронної справи). Згідно акту приймання передачі Права Вимоги до договору факторингу №04/21/05/2020/1 від 21.05.2020, з долученими до нього реєстру та Витягу з нього реєстру боржників, загальна сума заборгованості складає 22436,02 грн. з яких: заборгованість за основним боргом 16077,52 гр., заборгованість за відсотками 6358,50 грн (матеріали електронної справи). 28.12.2022 було укладено договір № 28-12/2022 про відступлення (купівлю-продажу) прав вимог від 28.12.2023 між ТОВ «ВердикКапітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (матеріали електронної справи). Згідно акту приймання передачі Реєстру боржників за договором №28-12/2022 від 28.12.2023, з доданими до нього реєстру та Витягу з реєстру боржників, загальна сума заборгованості складає 22436,02 грн. з яких: заборгованість за основним боргом 16077,52 гр., заборгованість за відсотками 6358,50 грн (матеріали електронної справи). Крім того позивачем х моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку були нараховані відсотки в сумі 26745,94 гривень. Доказів сплати відповідачкою [PERSON] заборгованості за вказаними кредитними договорами, матеріали справи не містять. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 0602430001 від 23 січня 2026 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2662 гривень 40 копійок. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у відповідності до вимог ст.164 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у сумі 2662 грн 40 коп. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 25000 грн., суд зазначає наступне. На підтвердження понесення позивачем судових витрат за надання правової допомоги до суду надано: - договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01липня 2024 року укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; - тарифи на послуги АО «Лігал Ассістанс»; - заявку ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про надання юридичної допомоги № 944 від 01 грудня 2025 року, з якої вбачається, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатське об`єднання погодили надання юридичних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] ; - витяг з Акта № 17 про надання юридичної допомоги від 31 грудня 2025 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТ» та АО АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», погодили надання наступних правових послуг у відповідності до Заявок на надання юридичної допомоги за списком: усна консультація з вивченням документів - 4000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 18000 грн., письмова (вивчення документації Клієнта з посиланням на НПА та підготовкою аналітичної довідки щодо судової практики). Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial