Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

02.01.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.11.2020 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3225802. Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 4000,00 грн., строк користування кредитними коштами 360 днів. ТзОВ «Авентус Україна» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, перерахувавши грошові кошти на рахунок позичальника, а саме на картковий рахунок позичальника. Відповідач підписавши кредитний договір та отримавши кредитні кошти, зобов`язався повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому цим договором. 26.08.2021 було укладено договір №26082021 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3225802. 23.05.2024 було укладено договір №23/05/24 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3225802. Заборгованість відповідача за договором №3225802 від 20.11.2020 року становить 12 360,00 грн, з яких 4000,00 основного боргу, 8360,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. Окрім цього, 17.01.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем укладено договір про надання фінансових послуг №0673074590. Згідно договору, ТОВ надало позичальнику кредит на суму 3000,00 грн., строк користування кредитом 22 дні, відсоткова ставка 1,75% за день користування коштами. 11.02.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №11-02/22, яким ТОВ «Інфінанс» відступило право вимоги на користь ТОВ «Вердикт капітал» у тому числі до відповідача. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, яким ТОВ «Вердикт капітал» відступило право вимоги на користь ТОВ «Коллект центр» у тому числі до відповідача. 28.08.2025 між ТОВ «Коллект центр» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір відступлення права вимоги №28-08/25, яким ТОВ «Коллект центр» відступило право вимоги у тому числі до відповідача на користь позивача у даній справі. Загальний розмір заборгованості відповідача за договором №0673074590 від 17.01.2021 року складає 116 872,50 грн: заборгованість за тілом кредиту 3000,00 грн; заборгованість за процентами 113 872,50 грн. Водночас, враховуючи принцип пропорційності та співмірності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за даним договором у розмірі 42 847,50 грн. Окрім заборгованості за вищевказаними договорами, позивач просить стягнути також судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн. Ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області від 06.01.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Вказану ухвалу суду скеровано відповідачу 08.01.2025 року, яка в подальшому повернута до суду, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 13.05.2024 року у справі № 755/4829/23, останній зазначив, що суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Окрім цього, Верховний Суд звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Постанова ВП ВС від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), КГС ВС від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б). На момент постановлення даного судового рішення від сторін не надходило заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв від сторін чи їх представників не надходило. Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом вивчено наявні матеріали справи, досліджено письмові докази, оцінено доказ кожен окремо та в їх сукупності, внаслідок чого встановлено наступне. 20.11.2020 року між ТзОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою веб-сайту кредитодавця було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит/кредитний договір №3225802. Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 4000,00 грн., строк користування кредитними коштами 20 днів, стандартна процентна ставка 1,9 % вдень, знижена процентна ставка 0,01 в день., кошти надаються на банківську картку відповідача № [NUMBER] . Відповідно до п 4.2. договору, строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.-4.5 Договору. Доказів продовження строку кредиту позивачем не надано. ТзОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, перерахувавши грошові кошти на рахунок позичальника, що підтверджується відповідною довідкою оператора платіжних систем ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» №5628_25909142728 від 09\-.09.\-2025 року, згідно якої кошти в сумі 4000,00 грн перераховано на картку № [NUMBER] . Відповідач проігнорував вимогу щодо повернення кредиту, порушення умов кредитного договору не усунув. Згідно розрахунку позивача загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 3225802 від 20.11.2020 року, розрахований позивачем, становить 12 360,00 грн, з яких 4000,00 основного боргу, 8360,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. 26.08.2021 було укладено договір №26082021 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3225802. 23.05.2024 було укладено договір №23/05/24 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3225802. Окрім цього, 17.01.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем укладено договір про надання фінансових послуг №0673074590. Згідно договору, ТОВ «Інфінанс» надало позичальнику кредит на суму 3000,00 грн. Строк кредиту 22 дні, строк дії договору 3 роки, Процентна ставка за кредитом становить 1,75% від суми кредиту за день. Загальна вартість кредиту - 1 155,00 грн. Факт перерахування кредитних коштів відповідачу 17.01.2021 року у розмірі 3000,00 грн підтверджується довідкою оператора платіжних систем ТОВ «Українські платіжні системи» №5628_25909142728 від 09.\-09.\-2025 року. 11.02.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №11-02/22, яким ТОВ «Інфінанс» відступило право вимоги на користь ТОВ «Вердикт капітал» у тому числі до відповідача. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, яким ТОВ «Вердикт капітал» відступило право вимоги на користь ТОВ «Коллект центр» у тому числі до відповідача. 28.08.2025 між ТОВ «Коллект центр» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір відступлення права вимоги №28-08/25, яким ТОВ «Коллект центр» відступило право вимоги у тому числі до відповідача на користь позивача у даній справі. Загальний розмір заборгованості відповідача за договором №0673074590 від 17.01.2021 року складає 116 872,50 грн: заборгованість за тілом кредиту 3000,00 грн; заборгованість за процентами 113 872,50 грн. Водночас, враховуючи принцип пропорційності та співмірності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за даним договором у розмірі 42 847,50 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3000,00 грн; заборгованість за процентами 39 847,50 грн. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (які сторонами вчиняються усно та виконуються повністю у момент їх вчинення). Частиною 1 ст. 626 ЦК України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦПК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені Законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Із положень ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. За змістом ч. 11 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено. В силу ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Згідно приписів ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Враховуючи, що позивачем доведено факт отримання відповідачем обумовленої суми позики у розмірі 4 000,00 грн за договором № 3225802 від 20.11.2020 року та 3000,00 грн за договором 0673074590 від 17.01.2021 року, переказаної останньому на його банківську карту, а також факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів, набуття позивачем права вимоги до відповідача за вищевказаним договором позики, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Водночас, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики №3225802 від 20.11.2020 року, позивач просить стягнути на свою користь із відповідача загалом 12 360,00 грн, з яких 4000,00 основного боргу, 8360,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. Вказані проценти розраховані за стандартною процентною ставкою за період з 20.11.2020 року до 03.05.2021 року. Разом з тим, відповідно до умов договору, строк користування кредитними коштами 20 днів, доказів продовження вказаного строку позивачем не представлено. Таким чином, нарахування процентів за вказаним договором можливе у строк до 09.12.2020 року включно, а тому розмір процентів мав би становити 1520,00 грн. (4000,00х1,9%х20). Водночас, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики №0673074590 від 17.01.2021 року, позивач просить стягнути на свою користь із відповідача загалом 42 847,50 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3000,00 грн; заборгованість за процентами 39 847,50 грн. Разом з тим, відповідно до умов договору, строк користування кредитними коштами 22 дні, доказів продовження вказаного строку позивачем не представлено. Таким чином, нарахування процентів за вказаним договором можливе у строк до 07.02.2021 року включно, а тому розмір процентів мав би становити 1155,00 грн. (3000,00х1,75%х22). Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Враховуючи викладене, суд вважає, надані позивачем розрахунки заборгованості по вказаному договору, такими, що не відповідає умовам договору, нормам чинного законодавства та судовій практиці Верховного Суду. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики №3225802 від 20.11.2020 року, у розмірі 5520,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 4000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 1 520,00 грн, а за договором позики № 0673074590 від 17.01.2021 року заборгованість у розмірі 4 155,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 3000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 1155,00 грн Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. підтверджено відповідним платіжним дорученням від 29.12.2025 року. Окрім цього, під час звернення з даним позовом ТОВ «Факторинг партнерс» було вказано про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 000,00 грн., яка підтверджена відповідними доказами. Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір у розмірі 424,40 грн (2422,4 грн х 17,52%) та витрати на правничу допомогу у розмірі 2803,20 грн (16000,00 грн х 17,52 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial