Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 23.01.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №4324120 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі -Договір). На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язався надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі- кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п.1.2. тип кредитукредит, сума кредиту складає 15 000 грн. Згідно із п.1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п.2.1. Договору ТОВ«ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ«ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредитв сумі 15000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ«ПЕЙТЕК УКРАЇНА». За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором №4324120 від 23.01.2024 року у період з 23.01.2024 року по 23.09.2024 року включно Відповідачем не було здійснено жодних оплат. Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором 23.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу № 23/09/2024, за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №4324120 в сумі 114375грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 15000,00 грн., заборгованості за процентами-91875,00 грн., штрафні санкції 7500,00 грн. Оскільки станом на дату укладання Договору факторингу від 23.09.2024 року 23/09/2024, строк дії Договору №4324120 від 23.01.2024 року не закінчився, позивач в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, у період з 24.09.2024 року по16.01.2025року (115 календарних днів) здійснив нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 43125грн. Зазначає, що нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. У зв`язку з цим, ТОВ «Українські фінансові операції» просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним Договором у розмірі 150000 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу 15000,00 грн, заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором в розмірі 91875,00 грн., заборгованості за відсотками нарахованими за 115 календарних днів 43125 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У письмових поясненнях на позову заяву [PERSON] просить врахувати, що пункт 1.4.1 Договору №4324120, відповідно до якого стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, є нікчемним в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з чим, регулювання процентної ставки має здійснюватись в порядку та умовах, визначених ст.1048 ЦК України. Так, ч. 1ст.1048 ЦК України встановлено, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відтак, проценти повинні бути вираховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період з 15.12.2024р. по 26.01.2024 р.в розмірі 15,0%; з 26.01.2024р. по 14.03.2024 р. 15,0%; з 15.03.2024р. по 25.04.2024 р.14,5%; з 26.04.2024р.по13.06.2024 р.13,5%; з 14.06.2024 р. по 12.12.2024 р. 13,0%.Таким чином, сума заборгованості за відсотками за вказаним кредитним договором за період з 23.01.2024 р.по 16.01.2025р. має розраховуватись з врахуванням процентної ставки НБУ та становить 2016,99 грн. В судове засідання представник ТОВ «Українські фінансові операції» не з`явився,подав досуду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без йогоучасті. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Вказав, що позов в частині стягнення заборгованості за відсотками є необґрунтованим, з підстав наведених у письмових поясненнях. Зазначив, що оскільки Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту було укладено 23 січня 2024 року, тому при його укладенні мають бути застосовані норми законодавства, чинні на дату його укладення. Зокрема, згідно з позовними вимогами заборгованість за відсотками нарахована ТОВ «Лінеура Україна» за встановленою у п.1.4.1. договору процентною ставкою 2,5% в день. Проте, відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 498-ІХ та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Договір з відповідачем укладено 23 січня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5% є нікчемною в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23.01.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний договір №4324120 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту складає 15 000,00 грн.Згідно із п.1.3. Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Кредитний договір підписаний [PERSON] електронним підписом - одноразовим ідентифікатором 24736 23.01.2024 о 23:30:39. Відповідно до п.1.4.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору. У день укладення кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало кредитні кошти у сумі 15000,00 грн на картковий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна». 23.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №23/09/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Лінеура Україна» передає (відступає) ТзОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 року ТОВ «Лінеура України» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms-повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер. На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до положень п. 1.3 Договору факторингу від 23.09.2024 листом від 23.09.2024 ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за Договорами та передачу персональних даних ТОВ «Українські фінансові операції» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS - повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS - повідомлень. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року вбачається, що ТзОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 106 875 грн., з яких: 15000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 91875,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Крім того, згідно з наданим позивачем розрахунком, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 24.09.2024 року по 16.01.2025 року (115 календарних днів) здійснено нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою 2,5% у сумі 43125 грн. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором позивач звернувся до суду з даним позовом. Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст.639ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст.11Закону України«Про електроннукомерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідач, оформлюючи кредитний договір здійснив всі необхідні дії, викладені в розділі 2 «Процедура укладання електронного кредитного договору», що визначені розділом 6 «Особливості укладення кредитних договорів зі споживачами в електронній формі через ITC товариства» Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінера Україна», та уклав кредитний договір. В судовому засіданні представник відповідача визнав факт укладення відповідачем зазначеного вище кредитного договору та отримання грошових коштів в сумі 15000,00 грн., що підтверджується і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З огляду на загальні правила доказування, враховуючи неспростування відповідачем твердження позивача про неповернення кредиту, а також відомості, що містяться в розрахунку заборгованості, суд вважає встановленою обставину неповернення відповідачем 15000,00 грн. тіла кредиту за кредитним договором № 4324120 від 23.01.2024 року. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із змісту п.1.2. Договору про надання коштів на умовах соживчого кредиту слідує, що клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Пунктом 1.4.1 Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Із позовної заяви вбачається, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.01.2024 №4324120 станом на день укладення договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 за [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 114375 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 15000,00 грн., заборгованості за процентами - 91875,00 грн., що обраховані за ставкою визначеною п. 1.4.1 Договогу - 2,5% в день (15000*2,5%*245 днів (період з 23.01.2024 по 23.09.2024) =91875). Окрім того, позивачем ТОВ «Українські Фінансові Операції» також нараховано проценти за стандартною відсотковою ставкою 2,5 % за 115 календарний день за період з 24.09.2024 року по 16.01.2025 року в межах строку дії кредитного договору в сумі 43125,00 грн, виходячи з обрахунку: 15000 грн.*2,5 %*115 днів = 43125 грн. З`ясувавши обставини справи, встановивши правові норми, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. 22 листопада 2023 року прийнято Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Разом з цим, частиною 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. У даній справі встановлено, що договір з відповідачем укладено 23 січня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому ТОВ «Лінеура Україна» мав привести свою діяльність та документи у відповідності з вимогами цього Закону, зважаючи на порядок укладення договору із відповідачем. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховувалися відповідачу у розмірі понад 1 % в день, а саме 2,5%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів 2.5%, протягом наступних 120 днів 1,5%. Однак, перехідні положення законопроекту застосовується, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу 1 цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Зазначене указує на те, що строк встановлений в п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлювався для договорів укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», якщо строк дії договорів продовжувався після набрання чинності Законом. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п.8 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначається, зокрема, процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Враховуючи те, що Договір з відповідачем укладено 23 січня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, умова п.1.4.1 Договору про те, що стандартна процентна ставка становить 2,5% в день, є нікчемною, тому розрахунок заборгованість за відсотками необхідно здійснювати за процентною ставкою 1 % в день за період з 23 січня 2024 року по 16 січня 2025 року, тобто за 360 днів. Отже, загальний розмір відсотків становитиме 54000,00 грн. (15000*1%*360=54000,00). Таким чином, загальний розмір заборгованості складатиме 69000,00 грн (15000,00 грн заборгованість за тілом кредиту + 54000,00 грн заборгованість за відсотками). Аргументи відповідача про те, що у спірних правовідносинах, за нікчемністю положень кредитного договору в частині визначення розміру процентних ставок, підлягає застосуванню ставка НБУ, як процентної ставки за договором укладеним між сторонами, судом відхиляються виходячи з такого. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Отже, за положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України у позивача, як кредитора є право на отримання від позичальника процентів, нарахування яких передбачено умовами укладеного між ними договору, але за розміром, що встановлений в законі, тобто не більше, ніж 1% на день. Тому підстав для розрахунку процентів за обліковою ставкою НБУ не має, так як умовами договору та законом визначено порядок їх нарахування та максимально можливий розмір. Тому судом не може бути взятий за основу контррозрахунок заборгованості за відсотками, який обрахований відповідачем за ставкою НБУ. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представником позивача до закінчення розгляду справи по суті було подано докази понесених витрат напрофесійну правничу допомогу врозмірі 10000грн., а саме, надано: договір пронадання юридичних послуг та актприйому-передачі виконаних робіт (наданих послуг)згідно Договор з детальним описом наданих послуг. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року (справа №922/1964/21) зроблено висновок, що при визначенні сумивідшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Досліджені судом докази вказують на те, що [PERSON] має понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи. Однак, враховуючи заяву представника відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи фактичний обсяг наданих ТОВ «Українські фінансові операції» юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), складність даної справи, враховуючи принцип розумності розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. Щодо стягнення з відповідачана користь позивача судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 114,30 грн.

Outcome: partial