Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

22 січня 2025 року [PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на майно набуте під час шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 28 червня 1987 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2024 року шлюб розірвано. Дата набрання законної сили 08 березня 2024 року. При цьому Позивач вказувала, що з середини травня 2020 року їх шлюбні відносини фактично припинилися. За час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з відповідачем, нею не в інтересах сім`ї, придбано наступне нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] площею 16,1 кв.м., договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 11 квітня 2023 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., номер у реєстрі 648, що була придбана нею за особисті кошти, які вона отримала на підставі договору позики грошових коштів від 08.04.2023 та за особисті кошти, що підтверджуються Формою ОК-5 за № [NUMBER] та Формою ОК-7 за № [NUMBER] ; транспортний засіб марки «TOYOTA», модель «AURIS», 2007 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1598 см2, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , придбаний за особисті кошти, отримані на підставі договору позики від 12.01.2023; транспортний засіб марки «HONDA», модель «АCCORD», 2017 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 2356 см2, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який як зазначає позивач також був придбаний нею за особисті кошти, отримані на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.09.2023 та договору позики від 21.12.2023. З урахуванням того, що з середини травня 2020 року Позивач з Відповідачем не проживають однією сім`єю, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, сімейного життя та шлюбних стосунків не підтримують та не мають взаємних прав та обов`язків, Позивач звернулася з указаним позовом до суду та просить визнати за нею право особистої приватної власності на указане вище нерухоме майно та встановити факт припинення шлюбних відносин з відповідачем, починаючи з середини травня 2020 року. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання та встановлено відповідачу строк на надання відзиву на вказану позовну заяву. 02.06.2025 від представника відповідача адвоката Хегай О.Б. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає, що Позивачем не надано доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, звернення до суду з указаним позовом свідчить про намагання Позивача уникнути поділу майна подружжя. Зазначив, що придбане майно за кошти, отримані в борг, не є підставою для визнання такого майна особистою приватною власністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов, з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у позові в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сторони у справі є його батьками. Його мати [PERSON] вирішила придбати квартиру у м. Черкаси, оскільки мала намір проживати та працювати у місті Черкаси. При зверненні до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу квартири, було роз"яснено, що для посвідчення угоди у необхідна згода батька. Він поїхав у село Привітне, де проживав батько , привіз його до нотаріуса , де батько надав згоду на купівлю квартири. Кошти для придбання квартири надавала мати, оскільки вона працювала та мала збереження, а частину позичили у знайомого. Транспортні засоби він придбавав для себе, проте оформив на матір, оскільки мав намір влаштуватись працювати на державну службу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою [PERSON] , знає її тривалий час. Ій відомо, що [PERSON] працювала та мала самостійний заробіток. Обставини укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] їй не відомі, проте знає, що [PERSON] у квартирі проживала одна. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положенням ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд, врахувавши думку сторін, викладену у їх заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 червня 1987 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 28.06.1987, серія [NUMBER] . Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2024 року, шлюб розірвано. Дата набрання рішення законної сили 08 березня 2024 року. За час перебування у шлюбі сторонами придбано нерухоме майно, а саме: - квартиру [ADDRESS] площею 16,1 кв.м., договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 11 квітня 2023 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., номер у реєстрі 648. - транспортний засіб марки «TOYOTA», модель «AURIS», 2007 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1598 см2, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; - транспортний засіб марки «HONDA», модель «АCCORD», 2017 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 2356 см2, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . В обґрунтування підстав звернення до суду з указаним позовом Позивач зазначає, що з середини травня 2020 року їх шлюбні відносини з відповідачем фактично припинилися, та за час окремого проживання за її особисті кошти, не в інтересах сім`ї, нею придбано спірне нерухоме майно, що є предметом позову у даній справі. Розглядаючи по суті даний спір, суд зазначає, що відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд з дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із цим, частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України. Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України. На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю. Правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якою визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно з частиною другою статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що позивачем презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно не спростовано з наступних підстав. Так, в обґрунтування підстав звернення до суду з указаним позовом Позивач зазначає, що з середини травня 2020 року їх шлюбні відносини з відповідачем фактично припинилися, та за час окремого проживання за її особисті кошти, не в інтересах сім`ї, нею придбано спірне нерухоме майно, що є предметом позову у даній справі, зокрема, квартира [ADDRESS] площею 16,1 кв.м., договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 11 квітня 2023 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., номер у реєстрі 648. Крім того, Позивач у позові стверджує, що спірна квартира придбана нею за особисті кошти, які вона отримала на підставі договору позики грошових коштів від 08.04.2023 та за особисті кошти, що підтверджуються Формою ОК-5 за № [NUMBER] та Формою ОК-7 за № [NUMBER] . При цьому наголошує, що заява Відповідача про надання згоди нотаріусу на придбання нерухомого майна має лише формальний характер, не спростовує той факт, що квартира придбана за її особисті кошти, оскільки саме підтвердження її доходів, а не подружжя вимагав нотаріус під час вчинення правочину. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 квітня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., Позивач [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до пункту 6 Договору продаж квартири вчиняється за 300491 грн, які продавець отримав від покупця до підписання цього Договору. Відповідно до пункту 23 Договору купівлі-продажу зазначеної квартири придбання квартири за цим Договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка Покупця [PERSON] , що підтверджується його заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом ЧМНО Іващенко Г.М. 11.04.2023 за реєстровим № 647. На переконання суду, наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. Посилання Позивача що транспортний засіб марки «TOYOTA», модель «AURIS», 2007 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1598 см2, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] та транспортний засіб марки «HONDA», модель «АCCORD», 2017 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 2356 см2, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] придбані нею за особисті кошти також не знайшли свого підтвердження у судовому засідання, враховуючи розмір її доходів та відсутність доказів погашення коштів, отриманих за договорами позики. Крім того, судом враховано, що між подружжям не встановлювався режим окремого проживання, передбачений ст. 119 Сімейного кодексу України, а тому, щодо спірного майна, не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбаченні ст. 120 Сімейного кодексу України. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2024 року, шлюб розірвано. Дата набрання рішення законної сили 08 березня 2024 року. Отже, саме 08 березня 2024 року, тобто дати набрання законної сили судового рішення у справі № 709/3/24, шлюб між сторонами припинено. На підставі викладеного, доводи позивача про те, що спірна квартира та автомобілі придбано за належні їй особисто грошові кошти у період окремого проживання та фактичного припинення шлюбних з [PERSON] не підтверджено належними доказами, у зв`язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не вирішує питання про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed