Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

В червні 2026 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати відповідача [PERSON] усунути їй перешкоди у користуваннію частиною квартири за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] у квартиру та передачі їй ключів, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування зазначено, що позивачу та відповідачу на праві власності належить по частини квартири за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі проживає лише відповідач, позивач не має доступу до квартири, не має ключів від неї, відповідач вчиняє їй перешкоди у користуванні власністю. З цього приводу у 2023 році позивач зверталась до поліції, щоб вони допомогли у відновленні права позивача у користуванні квартирою, але працівники поліції не втручались у їх з сестрою спори, а лише надали відповідь, що дійсно сестра не має наміру впускати її до квартири, оскільки там зберігаються її речі. Відповідач також зверталась до суду із позовом про припинення частки позивача у спільному майні та визнання права власності, у задоволенні якого відповідачу було відмовлено. Позивач у листопаді 2024 року направляла відповідачу листа з проханням про надання їй ключів від квартири, проте отримавши листа, відповідач ключі не надала, у квартиру не пускає. У травні 2025 року позивач вдруге направила відповідачу лист з проханням не чинити перешкоди у користуванні квартирою та надання ключів, який повернутий. Оскільки відповідач вчиняє перешкоди у користуванні власністю, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 27 червня 2025 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідач с користався своїм правом надання відзиву, у якому зазначив, що позов є недоведеним, доказів на підтвердження будь-яких перешкод з її боку для вселення і користування позивачкою квартирою, не надано. При цьому позивач не сплачує комунальні послуги, що нараховуються за квартиру, не утримує своє майно, тому у задоволенні позову просять відмовити. Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг - повернуто заявнику. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 26 серпня 2025 року скасовано, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг направлено до суду для продовження розгляду. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 19 січня 2026 року закрито підготовче судове засідання. У зустрічному позові, з урахуванням збільшених позовних вимог, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на свою користь суму відшкодування по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 15.02.2022 року по 22.12.2025 року у розмірі 14920,44 грн., 3 % річних у розмірі 729,56 грн., інфляційні втрати у розмірі 2452,64 грн., всього 18102,64 грн. та судові витрати. В обґрунтування вказано, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , як співвласник квартири зобов`язана брати участь у витратах по утриманню вказаної квартири, своєчасно та у повному обсязі вносити плату за житлово-комунальні послуги, проте не сплачує їх, не бере участі у ремонті квартири. [PERSON] у заявлений період власними коштами щомісячно сплачувала платежі за житлово-комунальні послуги в повному обсязі, а отже [PERSON] має компенсувати відповідну частку цих витрат. Позивач та її представник за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали, просили відмовити з підстав. Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов просили задовольнити. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 14 вересня 1994 року, виданого Органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво видане згідно розпорядження № Ж-2948 від 12 липня 1994 року (а.с.8). Згідно договору про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю, посвідченого 21 березня 2009 року державним нотаріусом Другої криворізької лержавною нотаріальної контори Тімошиною О.В. за № 2-2131, частки квартири за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визначаються рівними і становлять по частці цілої квартири (а.с.9-10). Вказані обставини також підтверджуються Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства Криворізьке бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради № 22471640 від 14 квітня 2009 року (а.с.11-12). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 вересня 2023 року державним нотаріусом Другої криворізької лержавною нотаріальної контори Тімошиною О.В. за № 2-1905, 1/8 частина квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с.14). Вказані обставини також підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав № 348515814 від 29 вересня 2023 року (а.с.15). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 вересня 2023 року державним нотаріусом Другої криворізької лержавною нотаріальної контори Тімошиною О.В. за № 2-1902, 1/8 частина квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с.16). Вказані обставини також підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав № 348515667 від 29 вересня 2023 року (а.с.15). Згідно договору дарування 1/8 частки у праві власності на квартиру, посвідченого 14 листопада 2023 рок приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.І. за № 7107, [PERSON] передає майно в особисту приватну власність сестри [PERSON] безоплатно. Квартира 1/8 частка у праві власності на яку відчужується за даним договором розташована за адресою: [ADDRESS] і яка належить [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 вересня 2023 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. за № 2-1903 (а.с.18-19). Вказані обставини також підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав № 354336924 від 14 листопада 2023 року (а.с.20). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року (справа № 212/8112/23), яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року залишено без задоволення позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності (а.с.22-25). 23 листопада 2024 року [PERSON] було направлено на адресу [PERSON] вимогу щодо порядку користування квартирою та передачу ключів. Факт направлення вимоги [PERSON] засобами поштового зв`язку підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.27, 28). 24 травня 2025 року [PERSON] було повторно направлено на адресу [PERSON] вимогу щодо порядку користування квартирою та передачу ключів. Факт направлення вимоги [PERSON] засобами поштового зв`язку підтверджено копією конверту з довідкою АТ Укрпошта (а.с.29-30). Також, до зустрічного позову [PERSON] , на підтвердження своїх позовних вимог щодо розміру понесених витрат у зв`язку з утриманням спільного майна (сплати комунальних послуг) надано копії квитанцій про сплату послуг за період з 15.02.2022 року по 22.12.2025 року, роздруківку з банківської картки, а також розрахунок 3% річних та інфляційних витрат. Відповідно до положень ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилами частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] в рівних частинах, тобто по . Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської від 23 травня 2024 року (справа № 212/8112/23), а також постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року вбачається, що [PERSON] змінила замки від вхідних дверей спірної квартири, що унеможливило доступ [PERSON] до свого майна і використання вказаної квартири для проживання. Також, з наданих [PERSON] доказів вбачається, що у 2023 році вона зверталась до поліції у зв`язку із перешкоджанням [PERSON] у доступі до спільної квартири. Згідно відповіді Відділення поліції № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, проведеною перевіркою було опитано [PERSON] , яка пояснила, що не пускає [PERSON] до квартири, оскільки там знаходиться її особисте майно (а.с.26). Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом [PERSON] доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем [PERSON] дійсно створюються перешкоди у доступі до квартири, а також перешкоди у вільному користуванні належним [PERSON] майном, що є підставою для захисту такого право шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою. З метою відновлення порушеного права позивача за первісним позовом, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, вселивши її до спірної квартири та зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] ключі від квартири, що забезпечить можливість реалізації позивачем прав власника, у зв`язку із чим позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог за зустрічним позовом про відшкодування компенсації за сплачені житлово-комунальні послуги, суд зазначає наступне. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України Про житлово-комунальні послуги (далі - Закон). Відповідно до ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. За частиною 3 статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 318, 322 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року № 638/5001/17. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, звертаючись до суду із зустрічним позовом, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] суму відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 15 лютого 2022 року по 22 грудня 2025 року Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за первісним позовом за період з лютого 2022 року по грудень 2025 року здійснювала оплату житлово-комунальних послуг за спірну квартиру, що підтверджується наданими суду копіями квитанцій і [PERSON] , як співвласник квартири зобов`язана оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до розміру своєї частки. Разом з тим, під час розгляду справи у суді встановлено, що з січня 2024 року [PERSON] почали чинитися перешкоди [PERSON] у доступі до квартири, користуванні квартирою, що встановлено безпосередньо судовим рішенням, а також даними поліції, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду із вимогою про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] з січня 2024 року була фактично позбавлена можливості користуватися належним їй майном внаслідок умисних протиправних дій іншого співвласника [PERSON] , а тому покладення на неї обов`язку відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з січня 2024 року по грудень 2025 року є несправедливим та необґрунтованим. За таких обставин суд проходить до висновку, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з позивача за первісним позовом витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з 15 лютого 2022 року по 30 листопада 2023 року, виходячи із меж позовних вимог, які самостійно визначені відповідачем за первісним позовом, у розмірі 4790,24 грн. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Перевіривши надані позивачем за зустрічним позовом розрахунки, суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] за період з лютого 2022 року по листопад 2023 року інфляційні втрати у розмірі 1617,94 грн., 3 % річних у розмірі 400,85 грн., а всього компенсацію сплачених комунальних послуг в сумі 6809,03 грн. (4790,24 + 1617,94 +400,85) Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Беручи до уваги, що вимоги, як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом були задоволені, при цьому сторонами був сплачений судовий збір в рівних розмірах, суд приходить до висновку, що у даній справі слід звільнити сторони від обов`язку сплачувати одна одній витрати, які вони понесли при сплаті судового збору. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем з первісним позовом заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн., надані адвокатом Примаковим К.О., на підтвердження яких надано: ордер на надання правничої допомоги Левченко О.С. на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 16 червня 2025 року; розрахунок виконаних робіт з надання правничої допомоги від 17 червня 2025 року, за яким адвокатом Примаковим К.О. надано [PERSON] наступні послуги: очні консультації з питань чинного законодавства 1 год., складання процесуальних документів та позовної заяви 4 год., участь у судових засіданнях 4,5 год.; квитанцію прибуткового касового ордеру від 17 червня 2025 року, за яким [PERSON] було сплачено на користь адвоката Примакова К.О. грошові кошти у сумі 7000 грн. Вивчивши вказані докази, враховуючи недоведеність відповідачем за первісним позовом неспівмірності понесених витрат, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у сумі 7000 грн. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] також заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу, надані адвокатом Коваленко Р.А. на підтвердження яких надано: договір про надання правової (правничої) допомоги № 34/25 від 10 липня 2025 року укладеного з адвокатом Коваленко Р.А.; додаткову угоду до договору про надання правової (правчниої) допомоги № 34/25 від 10 липня 2025 року; акт прийому-здачі наданих послуг від 09 березня 2026 року за договором про надання правової (правчниої) допомоги № 34/25 від 10 липня 2025 року, з якого вбачається, що адвокатом Коваленко Р.А. надано [PERSON] наступну правову (правничу) допомогу: консультація та правовий аналіз документів з відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, кількість затраченого часу - 2 год., складання, оформлення та подання до суду зустрічної позовної заяви про відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг 4 год., складання, оформлення та подання до суду уточненої зустрічної позовної заяви про відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг 2 год., всього витрачено часу 7 год. і вартість години роботи адвоката складає 1500 грн., всього на суму 12000 грн., прибуття до Покровського районного суду міста Кривого Рогу та участь у судовому засіданні - 3 засідання по 1500 грн. - 4500 грн., а всього 16500 грн. Враховуючи результат вирішення спору, оскільки позивачем за первісним позовом не заявлено про не співмірність витрат, а судом прийнято рішення про часткове задоволення зустрічного позову, на підставі ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати на правничу допомогу понесені [PERSON] слід покласти на [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 6206,22 грн., виходячи з розрахунку (6809,03 грн. * 16500 грн. / 18102,64 грн.). Враховуючи вимоги ч.10 ст.141 ЦПК України, оскільки з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн., а з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 6206, 22 грн., суд вважає за можливе зобов`язати [PERSON] , як сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю [PERSON] в розмірі 793,78 грн., внаслідок чого сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Outcome: partial