Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

31 січня 2025 року [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду з позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо спільної малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування своїх вимог позивач вказала, що в 2018 році познайомилася з відповідачем та протягом трьох років підтримувала з ним відносини. У січні 2021р. вона завагітніла та повідомила про це [PERSON] . Після цього відповідач змінив своє відношення до [PERSON] і вони припинили підтримувати між собою відносини. У жовтні 2021р. у них народилася донька [PERSON] . Ні під час вагітності, ні після народження дитини, відповідач не надавав жодної допомоги на утримання доньки, на цікавився її потребами, заперечував своє батьківство, не бажав його офіційно визнавати та поширював неправдиві чутки про [PERSON] . Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13.12.2023р. було встановлено батьківство [PERSON] відносно [PERSON] та внесено відповідні зміни в актовий запис про її народження, а також стягнуто з батька аліменти на утримання своєї дитини. Після ухвалення рішення суду, [PERSON] виконував свій обов`язок по сплаті аліментів, однак свого відношення до доньки не змінив та проявляє повну байдужість до неї. Позивач зазначає, що відповідач дитиною взагалі не цікавиться, його не турбують потреби доньки, її успіхи, інтереси, вподобання. Батько не займається фізичним та моральним розвитком [PERSON] , не переймається станом її здоров`я, забезпеченням необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та розвитку. В березні 2016 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і в них народилася спільна дитина. При цьому, чоловік прихильно ставиться до доньки сторін [PERSON] та відноситься до неї, як до власної дитини, виконуючи всі батьківські функції та обов`язки. Натомість пасивна поведінка відповідача в ролі батька та виконання ним лише обов`язку по сплаті аліментів після їхнього присудження, свідчить про його свідоме та навмисне ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, що згідно п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Зобов`язано Управління соціальної політики Коломийської міської ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою від 14.07.2025р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що перебувала з відповідачем у відносинах в яких народилася донька. Наразі дитині виповнилося чотири роки, але свого біологічного батька вона майже не знає, оскільки останній участі в її житті та вихованні ніколи не приймав, за весь час бачив її три рази. При зустрічі з [PERSON] , [PERSON] поводиться пасивно, не вітається з донькою. За чотири роки подарував дитині велосипед на її перший день народження, жодної ініціативи бути активно присутнім в житті дитини відповідач не проявляє, хоча позивач жодних перешкод для їхнього спілкування не створює. Також зазначила, що для того аби донька знала свого батька, вона звернулася до суду з позовом про встановлення батьківства. Проте, навіть після ухвалення рішення, яким було підтверджено батьківство [PERSON] , останній свою поведінку не змінив і відношення до дитини не покращив. На теперішній час позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, має з ним спільну дитину та вони разом виховують [PERSON] , як повноцінна сім`я. Донька вважає [PERSON] своїм батьком. Позивач переконана, що є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав та просила її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві. Зазначила, що тривала пасивна поведінка відповідача вказує на його небажання приймати участь в житті та вихованні своєї доньки, а також на свідоме його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Дитина проживає з матір`ю та вважає вітчима своїм рідним батьком, а тому позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам малолітньої [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що [INFO] позивач народила від нього дитину, яку він бачив близько 4-5 разів до того, як їй виповнився один рік. Під час його відвідувань дитини, які тривали від 30 хв. до 1 год, [PERSON] не хотіла йти до нього, оскільки була дуже маленькою та погано його знала. Потім доньку він не бачив, так як позивач разом з нею перебувала за кордоном. В той час він не намагався зв`язуватися з позивачкою та донькою, оскільки не хотів травмувати дитину і припинив з ними усі контакти. На теперішній час він має сім`ю та іншу дитину. Зазначив, що намагався сплачувати аліменти шляхом переказу коштів на рахунок позивача, який йому дав виконавець, але кошти не перераховувались та поверталися на його рахунок. Чому так відбувається не з`ясовував, іншої матеріальної допомоги на свою доньку її матері він не надавав. Підтвердив, що свої батьківські обов`язки відносно [PERSON] повноцінно не здійснює та самостійно усунувся від їхнього виконання. Не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, письмовим клопотанням, яке надійшло до суду 17.12.2025р. начальник відділу Служби у справах дітей Управління соціальної політики Коломийської міської ради Грицко О. просила проводити розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. З позовними вимогами погоджуються. Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Коломийським відділом ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , актовий запис № 868. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.12.2023р. позов [PERSON] задоволено частково. Встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Внесено зміни до актового запису № 868 народження [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), зазначивши в графі батько « [PERSON] , [INFO] , громадянин України». Стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 05.09.2023 року і досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 16 березня 2024 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Витягами з реєстру Коломийської територіальної громади підтверджується, що [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов стану сім`ї від 04.09.2024 року вбачається, що за результатами обстеження приватного будинку у [ADDRESS] , за місцем проживання [PERSON] , яка проживає разом з чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON] , встановлено, що стан побутово-матеріальних умов хороший. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 18 грудня 2024 року, умови проживання в хорошому стані, родині панує злагода, дитина доглянута. Сусіди [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт спільного проживання [PERSON] разом з дочкою [PERSON] . Зазначили, що батько дитини у будинку не проживав і не проживає та не займався і не займається вихованням дочки. Згідно довідки, виданої директором Коломийського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №16 «Орлятко», [PERSON] , [INFO] відвідує ЗДО №16 «Орлятко» групу молодшого дошкільного віку 06 «Волошка» з 02.09.2024 року. Ангеліну приводила у ЗДО і забирала мама та бабуся. Зі слів вихователів, за цей час батько в ЗДО дитину не приводив і не забирав. Як вбачається з відповіді Коломийського міського центру первинної медико-санітарної допомоги щодо здійснення супроводу дитини під час звернень за медичною допомогою до сімейного лікаря, дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває під медичним спостереженням у лікаря-педіатра амбулаторії ЗП-СМ №1 [PERSON] . Протягом всього періоду спостереження за дитиною під час планових медичних оглядів та у випадку захворювань, до сімейного лікаря дитину супроводжує виключно матір. Батько жодного разу не супроводжував дитину на прийом до лікаря та не цікавився станом здоров`я [PERSON] у лікаря-педіатра [PERSON] . З листа начальника відділу Коломийського ВДВС від 24.06.2025р. № 74489634/76084 вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження [NUMBER], відкрите на підставі виконавчого листа №346/4939/23, виданого 11.03.2024р. Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку. Оскільки боржник не працює, нарахування аліментів здійснюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Станом на травень 2025р. сума боргу по аліментам становить 8186,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до довідки старшого державного виконавця Коломийського відділу ДВС від 16.12.2025р. № 130239, [PERSON] за період з 01.05.2025 по 01.12.2025р. не отримувала аліменти від [PERSON] . В психологічному висновку від 13.06.2025р. вказано, що на підставі результатів спостереження, ігрової взаємодії, усного опитування та ідентифікації родичів за фотографіями встановлено: у дитини сформоване стабільне уявлення про свою сім`ю. Особа, яка є біологічним батьком, не сприймається [PERSON] , як знайома, значуща чи рідна, і не асоціюється з фігурою тата. Особу вітчима дитина визнає як «тата», проявляє до нього емоційну прихильність та включає у власну сімейну структуру. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 03.12.2024р. № 291 вбачається, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини 20.11.2024 року батько [PERSON] не з`явився, по телефону повідомив, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. За результатами обстеження умов проживання матері [PERSON] та дочки [PERSON] встановлено, що умови проживання належні, дитина забезпечена всіх необхідним відповідно до віку та потреб, мама займається її розвитком. Комісія з питань захисту прав дитини встановила доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає в с. Раківчик та з дитинства знає позивачку, яка проживає по сусідству з нею. З відповідачем не знайома, але декілька разів його бачила. Знає, що у [PERSON] є донька [PERSON] . Раніше [PERSON] (відповідач) приходив до [PERSON] (позивач), вони зустрічалися та готувалися до весілля, але потім припинили стосунки між собою. Через деякий час [PERSON] народила доньку та самостійно займалася її вихованням. За чотири роки свідок жодного разу не бачила аби відповідач приходив та провідував дитину. Нещодавно позивач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком і вони разом ростять [PERSON] , як спільну дитину. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В даній справі суд враховує, що після припинення відносин між сторонами, їх спільна донька залишилася проживати разом з матір`ю, яка створила нову сім`я і дитина вважає вітчима своїм батьком. Відповідач тривалий час участі в житті [PERSON] не приймає, не спілкується з нею, бачився з донькою лише декілька разів. У [PERSON] не вбачається прагнення покращити свої відносини з дитиною, більше з нею спілкуватися та проводити спільно час. Відповідач має іншу дитину в новій сім`ї і не вживає жодних активний дій аби налагодити стосунки з донькою та належним чином виконувати свої батьківські обов`язки; поводить себе несумлінно та безініціативно, що вказує на самоусунення відповідача від своїх батьківських обов`язків щодо дитини.. Зібрані у справі докази підтверджують, що відповідач батьківської уваги та турботи до своєї дитини не проявляє, станом її здоров`я не займається, медичні заклади з дівчинкою не відвідує, до закладу дошкільної освіти її не водить та не забирає, свої зобов`язання по сплаті аліментів належним чином не виконує. Вказані обставини свідчать про те, що батько майже повністю зник з життя дитини, а всі обов`язки по вихованню, навчанню та утриманню [PERSON] здійснює лише її мати. В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Відтак, суд приходить до висновку, що письмові докази в сукупності з поясненнями відповідача та показами свідка в повній мірі доводять умисне ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім цього, суд враховує, що згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що не бажає повноцінно здійснювати свої батьківські обов`язки відносно [PERSON] та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, тим самим пред`явлені до нього вимоги визнав в повному обсязі. Таким чином, з урахуванням обставин справи та повного визнання [PERSON] позову, що не суперечить вимогам законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов переконання, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] відповідатиме інтересам дитини, а тому позовні вимоги слід задовольнити. При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved