Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , треті особи: Виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області, Служба у справах дітей Роменської міської ради, і просить: встановити факт того, що він, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , що зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , самостійно виховує дитину (свого сина) [PERSON] [INFO] , проживає та зареєстрований разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви вказав, що він, [PERSON] , [INFO] , проживав однією сім?єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , 1987 року народження, в період з 2008 року по 2010 й рік. [INFO] , у них з [PERSON] народився син, [PERSON] . Останні три роки, [PERSON] проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . Влітку 2025 року, він намагався разом з сином виїхати на відпочинок за кордон, але працівники прикордонної служби повідомили йому про те, що він має право на виїзд за кордон разом з сином, лише при наявності відповідного рішення суду про те, що він дійсно виховую сина один (самостійно), та те що Рішення виконавчого комітету Роменської міської ради, яким місце проживання його сина визначено разом з ним, не достатньо для перетину кордону разом з сином. Вказані обставини змушують його звернутися до суду з даною позовною заявою. 10 жовтня 2025 року провадження в справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання. 10 лютого 2026 року закінчене підготовче засідання і справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Надала заяву про розгляд справи без її присутності, позов просила задовольнити повністю. Третя особа - Виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області, в судове засідання явку представника не забезпечив, представник надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа - Служба в справах дітей Роменської міської ради в судове засідання явку представника не забезпечили, представник надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON] , народився [INFO] , і його батьками вказані: батько - [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до витягу з реєстру Роменської територіальної громади № 2024/003549664 від 10.04.2024 р., [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.п. 6). Згідно витягу з реєстру Роменської територіальної громади № 2024/003549769 від 10.04.2024 р., [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.п. 6). Як вбачається з заяви відповідача, що адресована начальнику служби у справах дітей, [PERSON] не заперечує щоб її син [PERSON] , [INFO] проживав разом з біологічним батьком [PERSON] за його місцем проживання (а.с.7). З пояснень [PERSON] від 20.09.2023 року вбачається, що вона являється сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Батько дитини, постійно підтримував зв`язок з сином до березня 2023 року, на даний момент [PERSON] проживає разом з батьком, навчається в школі, займається спортом. Активний, комунікабельний. [PERSON] забезпечує сина всім необхідним (а с. 8). В поясненнях, на адресу начальника служби у справах дітей, від 20.09.2023 року [PERSON] вказує: «Я, [PERSON] прошу допомогти щоб [PERSON] проживав зі мною в зв`язку з тим, що його мати випива [PERSON] , це бува часто що мій сини [PERSON] звоне і плаче що його там обіжають і виганяють був вигнав його не рідний діт 0.10 годині вечора ми з дружиною [PERSON] сіли в машину і поїхали приїхали в Ромни він стояв біля магазину ми визвали поліцію. А мати [PERSON] була в псих больниці зараз мій син ходе до школи він успокоївся начав сміяця а то коли проживав з матір`ю тільки плакав і звонив папа забери. Я хочу щоб [PERSON] проживав зі мною» (а с. 9-10). 19 квітня 2023 Виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області вирішив визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання його батька [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Судовим наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 грудня 2024 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 02 грудня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 12). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Як визначено ч. 2 ст. 315 ЦПК України - у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Згідно з ч. 1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122, 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, у відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши позовну заяву, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. Такий висновок суду склався з тих підстав, що між сторонами відсутній будь-який спір про право, в ході вирішення якого суд мав би встановити факт самостійного виховання позивачем сина і врахувати його при вирішенні цього спору, для прийняття рішення по суті. Вказані позивачем обставини що начебто, при виїзді за кордон, працівники прикордонної служби повідомили йому, що для виїзду за кордон повинно бути рішення суду про самостійне виховання ним дитини, суд оцінює критично, оскільки для виїзду за кордон позивач міг оформити дозвіл відповідача на такий виїзд і посвідчити його нотаріально. А якраз у випадку відмови відповідача надати такий дозвіл, позивач міг звернутися до суду з позовом про надання дозволу на виїзд з ним дитини для відпочинку. Крім цього, на період дії воєнного стану процедура виїзду дітей за кордон, в супроводі одного із батьків спрощена. Відповідно абзацу 13 п. 2-3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 - виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. Відповідно до підпункту 3 пункту 4) «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; Доводи позивача що син проживає з ним не можуть бути самодостатньою підставою для встановлення факту самостійного виховання ним сина, оскільки з позову вбачається що син з позивачем проживає лише з 2023 року, а до цього проживав з матір`ю, і вона виховувала сина з 2009 року щонайменше до 2022 року, що значно більше аніж період проживання дитини з позивачем. Також, суд не вбачає підстав вважати, що позивач самостійно виховує дитину і з тих міркувань, що з матері стягуються аліменти, а відповідно вона приймає участь у житті дитини, оскільки проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від виконання обов`язків щодо дитини. Отже надані суду докази підтверджують проживання неповнолітнього сина разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не доводять ухилення матері від участі у вихованні дитини. Окремо суд відмічає, що відповідно до положень ст. 160 СК України, місце проживання неповнолітнього [PERSON] , 2009 року народження, який досяг чотирнадцяти років, ще в 2023 році визначається ним самим. Покласти в основу рішення суду визнання відповідачем позову, і задоволити його у відповідності ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд не вбачає можливості, так як це суперечить закону. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed