Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся у серпні 2024 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка мотивована тим, що 30.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №4842870, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося на умовах, визначених цим договором, строком на 15 днів надати [PERSON] грошові кошти у сумі 20 000 грн., а відповідач зобов`язався повернути ТОВ «Мілоан» кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, ТОВ «Мілоан» було перераховано грошові кошти у розмірі 20 000 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Строк надання грошових коштів за договором позики наступив, але відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштами не сплатив. 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №4842870 від 30.10.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідач заборгованість за договором не погашає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 114 000 грн., з яких: 20 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 92 000 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 2 000 грн. заборгованість з комісії. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 25 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката, а також 3 028 грн. сплаченого судового збору. 13.01.2025 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому посилався на те, що позивачем не надано доказів щодо укладення ним Договору про споживчий кредит. Вказав, що не оформляв кредит з ТОВ «Мілоан» на таку суму в розмірі 20000 грн., на веб-сайті кредитора не реєструвався, договір не укладав, коштами не користувався. Вважає, що в даних відносинах має місце виключно шахрайство з його особистими даними, оскільки у нього був викрадений телефон та банківські картки Приватбанку. 08.11.2021 року він звернувся з цього приводу до сектору дізнання Івано-Франківського ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. На даний час ще триває досудове розслідування. Просив в задоволенні позову відмовити. 15.01.2025 року представник позивача подав суду відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити в повному обсязі. 21.01.2025 року надійшли заперечення на відповідь на відзив. 27.01.2025 року від позивача надійшли додаткові пояснення. Ухвалою суду від 13.03.2025 року витребувано докази. Ухвалою від 28.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Представник відповідача та відповідач в судових засіданнях позовні вимоги заперечили, просили відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю вимог. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.10.2021 року (о 00.20год) між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №4842870 (а.с.5-9), за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося на умовах, визначених цим договором, строком на 15 днів, тобто до 14.11.2021 року надати [PERSON] грошові кошти у сумі 20 000 грн., а відповідач зобов`язався повернути ТОВ «Мілоан» кредит, сплатити комісію за надання кредиту у сумі 2 000 грн. та проценти нараховані за даний період у сумі 3000 грн. за 1% за день за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1 договору). Підписанням договору з додатком №2 (паспорт споживчого кредиту) від 30.10.2021 року, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Попередньо відповідачем була подана також анкета-заява на кредит, в якій окрім даних номера телефону, ідентифікаційного номера та інших даних особи, місце роботи, було зазначено і дані електронної пошти та ІР адресу з якої подавалася заявка (а.с.11-11зв). Згідно довідки про ідентифікацію, датою відправки клієнту-позичальнику наданого для підпису ідентифікатора є 30.10.2021 року (а.с.12), після прийняття кредитором рішення на надання кредиту, яке прийнято 30.10.2021 року. Позивач доводив, що [PERSON] здійснив дії, спрямовані на укладання договору кредиту шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому ТОВ «Мілоан» було перераховано 30.10.2021 року грошові кошти у розмірі 20 000 грн. на рахунок [NUMBER] (а.с.12зв). Отже встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит виконало в повному обсязі, а саме надало на картковий банківський рахунок приналежний саме відповідачу в користування кредит у вказаному договором розмірі. Заперечуючи позовні вимоги щодо укладання договору та отримання коштів, сторона відповідача зазначила у поясненнях під час судових засідань, а також і у запереченні на відповідь на відзив від 21.01.2025 року те, що 29.10.2021 року приблизно о 23:55год (п`ятниця) [PERSON] повертався додому автомобілем і в час відкриття воріт до будинку покинув авто на декілька хвилин, в цей час ймовірно був викрадений мобільний телефон, в чохлі якого знаходилися 2 пластикові банківські картки Приватбанку (кредитна та для виплат). 30.10.2021 року (субота) він зранку виявив відсутність мобільного телефону і після неодноразових дзвінків на власний номер, приблизно в обід піднято невідомою особою (чоловічий голос) та повідомлено, що буде повернуто телефон за винагороду ввечері на вокзалі, після чого даний мобільний номер був уже поза мережею, а тому контакт не вдалося встановити та зустрітись. 02.11.2021 року (вівторок) відповідач звернувся у найближче відділення Приватбанку щодо питання заблокувати доступ до рахунку відповідача, оскільки у мобільному телефоні була встановлена програма Приват24, а після відновлення йому мобільного номеру телефону 08.11.2021 року знову звернувся до Приватбанку для розблокування рахунку та дізнався про зняття з його рахунку коштів на суму близько 83 000 грн. Цього ж дня 08.11.2021 року звернувся із заявою до поліції та відкрито кримінальне провадження (а.с.70-71), він визнаний потерпілим, досудове розслідування по якому триває і на даний час. Разом з тим, з протоколу допиту потерпілого [PERSON] від 08.11.2021 року в рамках даного кримінального провадження (а.с.111-112), час прибуття близько опівночі додому підтверджується, проте він зазначив, що «міг втратити телефон, коли виходив з автомобіля». При цьому підтвердив, що після розблокування банківського рахунку виявлено факт зняття коштів з картки Універсальна близько 83 тисяч грн.. 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4842870, укладеного 30.10.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , загальна сума заборгованості станом на 26.01.2022 року за яким складала 85000 грн., з яких: 20 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 63 000грн. - заборгованість по процентам; 2 000 грн. заборгованість по комісії (а.с.14). При цьому відсотки до 14.11.2021 року нараховувались у розмірі 1% від суми боргу (200 грн.), а з 15.11.2021р. по 13.01.2022 року у розмірі 5% від суми прострочення (1 000грн.). Суд зазначає, що водночас період нарахування відсотків ТОВ «Мілоан» вказано за період з 30.10.2021 року по 13.01.2022 року, тобто за межами строку дії договору, який був визначений до 14.11.2021 року. Однак, вимогами п.2.3 сторонами передбачалась пролонгація на пільгових умовах (за умовами здійснення позичальником погашень) та на стандартних умовах (кожен раз продовження користування кредитними коштами на 1 день, але не може перевищувати загалом 60 днів після спливу раніше визначеного строку), тобто до 13.01.2022 року за ставкою визначеною п.1.6 договору. В подальшому, 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4842870, укладеного 30.10.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , загальна сума заборгованості за яким складала 114 000 грн., з яких: 20 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 92 000 грн. - заборгованість по відсотках; 2 000 грн. заборгованість по комісії (а.с.15). Щодо переуступки прав вимоги. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зазначає, що водночас період донарахування відсотків ТОВ «Вердикт Капітал» - з 26.01.2022 року по 23.02.2022 року ще 29 000 грн. до боргу 63 000 грн., здійснено поза межами строку дії договору, який був визначений до 13.11.2021 року з можливою пролонгацією до 60 днів. Нарахування відсотків ТОВ «Вердикт Капітал» суперечить як умовам договору так і чинному законодавству, оскільки за межами дії строку, відповідальність позичальника наступає у розмірі 3% річних за вимогами ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою частини 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, однак у передбачений договором строк кредит не повернув, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Перевіряючи розрахунок заборгованості суд зазначає, що заборгованість за даним кредитним договором складає не 114 000 грн. як вказує позивач, а саме 85 000 грн., з яких: 20 000 грн. тіло кредиту, 63 000 грн. відсотки за період з 30.10.2021 року по 13.01.2022 року (за пунктами в т.ч. - 1.6 та 2.3.1.1. договору) та 2 000 грн. одноразова комісія, передбачена п.1.5.1 договору. На клопотання позивача судом витребувано судом 13.03.2025 року інформацію Приватбанку щодо руху коштів на картці відповідача (а.с.148-150). З такої вбачається, що з отриманої 30.10.2021 року на рахунок належний відповідачу суми кредиту у розмірі 20 000 грн., було здійснено цього ж дня переказ коштів двома платежами, а отже орган досудового розслідування, навіть з часу ознайомлення відповідача 09.09.2024 року про призначення цивільної справи до розгляду (а.с.47-48) до часу завершення розгляду даної цивільної справи у лютому 2026 року, за ініціювання вчинення певних слідчих дій потерпілим зміг би, шляхом отримання тимчасового доступу до банківської таємниці, встановити приналежність картки при отримання коштів іншою особою. На спростування даного висновку іншого матеріали справи не містять. Що стосується позиції сторони відповідача про не укладення договору, то такий був укладений за всіма даними, що відповідають даним відповідача. Оскільки телефон та банківські картки були втрачені 29.10.2021 року з вини відповідача то, у разі доведення в матеріалах кримінального провадження вини іншої особи, він як потерпілий вправі пред`явити вимоги цивільного позов до винної, встановленої слідством, особи чи осіб. Водночас, суд звертає увагу, що відповідач не скористався правом через Приватбанк24 чи на гарячу телефонну лінію банку блокування даних карток одразу після виявлення втрати телефону з картками, а тільки 02.11.2021 року звернувся в банк з таким клопотанням. При цьому, жодних ініціатив до органу досудового розслідування щодо встановлення особи, яка могла отримати кошти потерпіла особа не надає (клопотання у межах КП з 2021 року щодо витребування доказів тощо). Інші доводи сторін не потребують деталізації та не впливають на висновок суду. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі сплаченого судового збору 3028 грн. та на правничу допомогу 25 000 грн.. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки основні вимоги позивача в частині стягнення кредитної заборгованості задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 257,67 грн. Стосовно відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 25 000 грн., суд приходить до наступного. П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору пронадання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З метою отримання професійної правничої допомоги ТОВ «Коллект Центр» в особі директора Ткаченко М.М. уклало з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» Договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, за яким адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надати клієнту юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с.32зв-34). Відповідно до пункту 4.1. Договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. До матеріалів справи також долучено прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» з переліком можливих наданих послуг та їх вартістю. На виконання вимог п. 4.1. договору та ч. 3 ст. 137 ЦПК України надано заявку на надання юридичної допомоги №265 від 30 липня 2024 року та детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) на суму 25 000 грн. (а.с.36-37). Також стороною позивача надано Акт №1 про надання юридичної допомоги від 06.08.2024 року на суму 25 000 грн. у відповідності до вищевказаної заяви. Однак як вбачається з даного Акту кількість використаних годин 10 загалом, що є значно завищеним для адвокатського об`єднання, що володіє знаннями права та зразками позовних заяв. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) . Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,п ункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Слід вказати, що звернення до суду з позовами про стягнення боргу за кредитними договорами носить масовий характер. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі 25 000 грн. за даною справою на складання позовної заяви є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт, про що зазначала і сторона відповідача. Беручи до уваги вимоги ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення даного позову, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача 3 000 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з врахуванням принципу розумності та пропорційності на користь позивача в сумі 4 000 грн. понесених витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial