Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

22 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, сформованим в системі "Електронний суд". Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.04.2025 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено кредитний договір № 179444 на суму 6 945,00 грн. На виконання умов Кредитного договору, 16.04.2025 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку відповідача. 16.04.2025 Первісний Кредитор та Позивач уклали Договір факторингу № 16042025 згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Таким чином, відповідно до Реєстру прав вимог № 6 від 03.09.2025 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі Реєстру прав вимог № 6 від 03.09.2025 до Договору факторингу 1, до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 12 371,70 грн, яка складається з: 6 945,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 3 725,70 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 501,00 грн - заборгованість по комісії; 1 200,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). На підставі викладеного, позивач прохав стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 179444 від 16.04.2025 у розмірі 11 171,70 грн, яка складається з 6945,00 грн заборгованості за тілом, 3725,70 грн заборгованості за відсотками та заборгованість за комісією 501,00 грн, а також судові витрати. Ухвалою від 24.12.2025 року Глобинський районний суд Полтавської області відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 січня 2026 року до суду надійшла від АТ КБ «ПриватБанк витребувана інформація. Позивач в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі його представника, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відзив на позовну заяву до суду відповідач не подала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, відповідно до ч. 1ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч.12 статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону № 675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Суд установив, що 16.04.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір № 179444 про споживчий кредит, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 7425392d і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с.39-42). Відповідно до п.2.2.1 сума (загальний розмір) кредиту становить 6945,00 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 5000,40 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 1944,60 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 360,00% річних. Тип процентної ставки - фіксована (п.2.3). Комісія за надання кредиту складає 1944,60 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 28,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1 цієї індивідуальної частини. Загальний строк кредитування за цим договором складає 84 днів з 16.04.2025 по 09.07.2025 (п.2.5-п.2.6). Відповідно до п.2.7. загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 5676,30 грн. Денна процентна ставка складає: 0,9730% в день (п.2.7.1) (а.с.39-42). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 179444 від 16.04.2025, заборгованість [PERSON] складає 11171,70 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6945,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами становить 3725,70 гривень, прострочена заборгованість за комісією становить 501 гривень (а.с.57). 26 січня 2026 року до суду надійшла від АТ КБ "ПриватБанк" витребувана інформація, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . 16.04.2025 на платіжну картку відповідача було зарахування коштів у розмірі 5000 грн (а.с.82-83). 16 квітня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 160472025, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 179444 від 16.04.2025 року (а.с.6-8). Як вбачається з витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 16042025 від 16 квітня 2025 року, від ТОВ "ФК "Кредіплюс" до ТОВ "Юніт Капітал" перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 179444 від 16.04.2025 у загальному розмірі 12371,70 грн, яка складається з: 6945 грн - заборгованість по тілу кредиту; 3725,70 грн - заборгованість по відсоткам; заборгованість по комісії - 501 грн; заборгованість по штрафам - 1200 грн (а.с.62). Приписами частини першої статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язань або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Беручи до уваги досліджені докази, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача 10670,70 грн заборгованості за договором № 179444 від 16.04.2025 року, з яких: 6945 грн за основним зобов`язанням та 3725,70 грн нарахованими процентами за користування кредитом. Однак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми нарахованої комісії 501,00 грн, оскільки аналіз змісту цього договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надається відповідачу та за які банком встановлена комісія, відсутні докази наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення договору про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування». Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 11171,70 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 10670,70 грн, що становить 95,51% від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 313,63 грн, що складає 95,51% від 2422,40 грн. Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, Адвокатське бюро «Соломко та партнери» надавало правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 7000,00 грн (а.с.51-56). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 6 685,70 грн, що складає 95,51% від 7000 грн.

Outcome: partial