Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника-адвоката Решко С.С. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила про те, що 08.09.2012 року вона уклала шлюб із [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Спільне життя сторін не склалося, взаємні непорозуміння і різні погляди на життя призвели до припинення шлюбних відносин, на ґрунті сімейно-побутових проблем між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного. На даний час сторони однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть, у зв`язку з чим позивач вважає неможливим збереження шлюбу з відповідачем. Відповідач, який має достатній заробіток, у добровільному порядку не виконує належним чином свої обов`язки щодо матеріального забезпечення спільних дітей, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 3500, 00 грн. щомісяця до досягнення ними повноліття. Ухвалою судді від 14.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 21.01.2026 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, згідно з яким відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем та стягнення з нього аліментів на утримання дітей. При цьому, відповідач не погоджується із розміром аліментів, які позивач просить стягнути, який є непомірним для нього. Зазначає, що він є військовослужбовцем, з січня 2024 року перебуває на лікуванні та реабілітації, у зв`язку із отриманим пораненням та не отримує грошового забезпечення. У зв`язку з тим, що його лікування ще не завершене, частина особистих заощаджень витрачається на лікування та особисті потреби, тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/3 від доходу. Враховуючи вищевикладене, відповідно до статті 182 Сімейного Кодексу України просить призначити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину. Інших заяв по суті справи сторонами не подавалося. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. В той же час, не заперечувала проти стягнення аліментів у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину. Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, аліменти на утримання дітей просив стягнути у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину. У судовому засіданні 02.03.2026 судом завершено розгляд справи по суті, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, в судовому засіданні оголошено перерву до 06.03.2026 У судове засідання 06.03.2026 сторони не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд доходить до висновку про наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо заявлених вимог про розірвання шлюбу. Частиною 2 ст. 104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №702. Сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №938; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №864. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що на даний час стосунки між сторонами припинені, відновлювати шлюбні відносини позивач не має наміру та вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Встановити точний час окремого проживання сторін у судовому засіданні не вдалося через відсутність в матеріалах справи достовірних відомостей. Ці обставини підтверджуються дослідженими в ході судового засідання доказами та не спростовані відповідачем. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач вважає неможливим збереження шлюбу, суд дійшов до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, у зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Суд не вирішує питання щодо зміни прізвища позивача, враховуючи відсутність відповідного клопотання. Щодо заявлених вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із змісту прохальної частини позовної заяви, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 3500,00 грн, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. Діти мешкають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що не оспорюється відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За положеннями ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно частини першої ст. 192 СК України, пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на утримання двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд виходить з такого. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років складає 2563,00 грн., дітей віком від 6 до 18 років складає 3196 грн. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, є військовослужбовцем, має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей. Даних щодо наявності на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних осіб не встановлено. При цьому, з наданих відповідачем документів, які досліджені судом, встановлено, що згідно довідки командира ВЧ [NUMBER] №749 від 31.01.2024 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) відповідач 15.04.2024 одержав під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації (а.с.39). А також згідно медичної документації проходить курс лікування, має рекомендації щодо лікування у реабілітаційному відділенні з наступним вирішенням питання щодо оперативного лікування в плановому порядку, а також має обмеження щодо фізичних навантажень (а.с. 43-45). З дослідженої судом виписки Пенсійного Фонду України реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-7, щодо [PERSON] вбачається, що джерелом його доходу є заробітна плата військовослужбовця, розмір якої, починаючи з часу, з якого відповідач проходить лікування, не перевищує 25855,13 гривень, що не спростовано позивачем (а.с. 40-42). Даних щодо наявності у відповідача інших джерел доходу, а також будь-якого майна у власності, вартість якого можливо було б враховувати при визначенні розміру аліментів, позивачем не наведено і в ході розгляду справи не встановлено. Факт утримання інших осіб матеріалами справи не підтверджується. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей, суд виходить з інтересів дитини та її потреб на достатній рівень життя та розвитку. Аліменти мають становити не менше ніж необхідно для повного покриття витрат на достойні умови життя, фізичний, інтелектуальний та емоційний розвиток дитини, харчування, навчання, лікування та відпочинок. Також, при визначенні розміру аліментів, суд виходить з того, що сторони в рівних частках повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів та одержувача аліментів, часткового визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 12.12.2025 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. За положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. В той же час, позивач не заявляла вимог про стягнення судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем. Позивач при зверненні до суду з позовом з вимогою про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial