Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №114737 від 29.11.2023 у розмірі 27 550 грн, понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн. (Документ сформований в системі «Електронний суд» 27.10.2025). Позовна заява обґрунтована тим, що 29.11.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №1147437, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачці кредит у розмірі 5000, 00 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредитний договір укладено в електронній формі. Згідно умов Кредитного договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки. Товариство свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці [PERSON] грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами Договору. Відповідачка, у свою чергу не виконала свої зобов`язання, а саме: не вносила платежі, передбачені умовами Кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також не вносила сплату процентів за користування кредитом. 21.06.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № 21062024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 1147437 від 29.11.2023. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, [PERSON] має заборгованість у загальному розмірі 27550,00 грн, яка складається із: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 22 550,00 грн заборгованість за відсотками, яку представник позивача просить стягнути з відповідачки на користь позивача. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2025, цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Салтівського районного суду міста Харкова. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 12.01.2026, позов залишено без руху. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 19.01.2026 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, витребувано докази. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не подала. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №114737 від 29.11.2023 року. Умовами Кредитного договору визначено, що сума кредиту складає 5 000,00 грн; строк кредиту 350 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору; тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п.1.5 Договору стандартна процента ставка становить 2,2% в день. Згідно п.2.1 кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до п.2.2 Договору сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох днів з моменту укладання цього Договору. Кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачкою [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором К913 - 29.11.2023. Окрім того, [PERSON] , за допомогою того ж електронного підпису, підписала додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1147437, яким затверджено графік платежів та паспорт споживчого кредиту. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 5000,00 грн шляхом перерахування на платіжну картку позичальника, що підтверджується копією інформаційної довідки від 30.09.2025 ТОВ «ПЕЙТЕК». Крім того, на виконання ухвали суду від 19.01.2026, АТ Універсал Банк надано інформацію від 05.02.2026 про те, що 29.11.2023 на банківську картку № [NUMBER] яка належть [PERSON] було успішно зараховано кошти у розмірі 5 000, 00 грн. 21.06.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № 21062024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 1147437 від 29.11.2023. Згідно з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 21.06.2024 до Договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» передано від ТОВ «Селфі Кредит» Реєстр Боржників відповідно до умов Договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024. Із наданого позивачем Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 27 550 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 22 550 грн заборгованість за відсотками. 16.10.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило на поштову адресу відповідача досудову вимогу про погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 1147437 від 29.11.2023, в якій також повідомило про відступлення йому прав вимоги за вказаним кредитним договором первісним кредитором. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Наданий договір відступлення прав вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ «Селфі Кредит» за договором про надання споживчого кредиту № 1147437 від 29.11.2023 до позивача у справі. Згідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернула належні до сплати грошові суми, тим самим порушила встановлений графік обов`язкових платежів. ТОВ « Фінансова компанія «Кредит Капітал», заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. Матеріалами справи підтверджується, що у підписаному позичальником договорі визначені тип та розмір процентних ставок плати за користування кредитом. Суд звертає увагу на те, що сума заборгованості по відсотках нараховувалась в межах строку дії договору з 29.11.2023 року по 21.06.2024 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. З матеріалів справи слідує, що відповідач отримала кредитні кошти 29.11.2023 року. Відповідач жодного разу не сплатила заборгованість на погашення тіла кредиту, отже заборгованість за тілом кредиту становить 5000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи за період з 29.11.2023 року по 21.04.2024 року процента ставка 2.2.% в день нараховувалась згідно умовам договору, а отже заборгованість за цей період за відсотками у розмірі 15840, 00 грн., була нарахована у відповідності до вимог ЗУ «Про споживче кредитування». Між тим, з 22.04.2024 року по 21.06.2024 року відсоткова ставка згідно вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» не повинна була перебільшувати 1,5%. Отже, за період з 22.04.2024 року по 21.06.2024 року, тобто за 61 день, підлягала застосуванню процентна ставка 1,5% (5 000*1,5%*61 ), отже за вказаний період підлягає стягненню 4 575 грн. Таким чином, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору суд вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 20 415, 00 грн. згідно умов кредитного договору та з урахуванням вимог вищезазначеного закону. Тому стягненню з відповідача підлягає заборгованість, що складається із заборгованості за тілом кредиту 5000,00 грн та відсотків у розмірі 20 415, 00грн., всього 25 415,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 2228,61 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000, 00 грн, то суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений з Адвокатським бюро «АПОЛОГЕТ», ордер на надання правничої допомоги від 02.07.2025, Акт №929 від 08.10.2025 наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, відповідно до якого загальна сума витрат складає 8 000 грн. Пунктом 6 Акту передбачено, що клієнт зобов`язується зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок виконавця протягом 1 року з моменту підписання Акту. Детальний опис наданих послуг до Акту №929 від 08.10.2025. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає, що наведений адвокатом обсяг послуг з їх вартістю (8000,00 грн.) є неспівмірним із складністю справи та затраченим часом на надання таких послуг. Заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру, а тому суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 4000 грн. Оскільки позов задоволено частково, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог у сумі 3680 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial