Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 23.09.2025 року через систему Електронний суд представником [PERSON] адвокатом Зосько Оленою Євгенівною подано позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 02.04.2017 року, який був зареєстрований у Приморському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис №306, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя, несумісність характерів, протилежні погляди на шлюб та сім`ю, почалися сварки та взаємні образи, що призвело до припинення шлюбних відносин, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони з січня 2023 року проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. Спору про поділ майна не має, між сторонами досягнуто згоди про те, що дитина буде проживати з відповідачкою. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Матеріали позову отримано суддею 24.09.2025 року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №1814182 від 24.09.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 16.10.2019 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 03.11.2025 року. У судовому засіданні 03.11.2025 року була присутня представник [PERSON] адвокат Зосько О.Є., яка зазначила, що відповідачка з донькою проживає у Франції з 2023 року. Позов з додатками відповідачці було направлено через «Телеграм». Протокольною ухвалою суду, у зв`язку з відсутністю повідомлення про вручення чи причини невручення судової повістки відповідачці, розгляд справи відкладено на 08.12.2025 року з метою повторного сповіщення відповідачки. 03.11.2025 року о 10:27 та о 10:38, після судового засідання, [PERSON] на електронну адресу суду надала заяви, в яких просила розгляд справи відкласти на більш тривалий час для можливості підготувати відповідний процесуальний документ. Оскільки у приміщенні Приморського районного суду м.Одеси була відсутня електроенергія, розгляд справи призначений на 08.12.2025 року відкладено на 19.01.2026 року. Через відсутність у приміщенні Приморського районного суду м.Одеси електроенергії, розгляд справи призначений на 19.01.2026 року відкладено на 02.02.2026 року. Розгляд справи призначений на 02.02.2026 року було відкладено на 06.03.2026 року через відсутність електроенергії у приміщенні Приморського районного суду м.Одеси. У судове засідання призначене на 06.03.2026 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Відповідачці [PERSON] було відомо про існування справи про розірвання шлюбу, у листопаді 2025 року надавала заяву про відкладення та надання часу для подачі відповідних документів, проте до теперішнього часу відзив суду не надавала. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 10.03.2026 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.04.2017 року сторони зареєстрували шлюб у Приморському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис №306, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с10). Від спільного шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ), виданого 27.09.2017 року у м.Таллахассі штат Флорида США (а.с.11-13) Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони з січня 2023 року проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено позивачем у позовній заяві. Таким чином, примирення між позивачем та відповідачкою неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання доньки між сторонами на час розгляду справи не існує. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялася. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved