Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

30.10.2024 року Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу в солідарному порядку за надані послуги водопосточання та водовідведення у розмірі 81039,45 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення в тому числі і за адресою: [ADDRESS] . На ім`я боржників був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . За зазначеним особовим рахунком за період надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення станом на вересень 2024 року рахується заборгованість у розмірі 81039,45 грн., яка складається з: заборгованості з наданих послуг централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 79820,89 грн., та абонентської плати у розмірі 1218,56 грн. Нарахування за наданні послуги відбувалось відповідно до затверджених норм згідно благоустрою помешкання, на підставі рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №385 від 26.06.1988 року, №592 від 14.07.2017 року, №661 від 28.07.2021 року, за нормою 9,1/8,94 куб.м. на одну людину на місяць, які діяли у зазначений у заборгованості період. Прилади обліку в квартирі відповідачів було встановлено з 31.10.2000 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2024 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 31.10.2024 року матеріали справи передано для розгляду судді. Ухвалою судді від 31.10.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. Заочним рішенням від 03.02.2025 року позов Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку боргу за надані послуги водопосточання та водовідведення було задоволено повністю та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» 81039 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті сімдесят сім) грн 45 коп, з яких: заборгованість за наданні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 79820,89 грн та 1218,56 грн - абонентська плата, а також стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» судовий збір у розмірі по 1009 (одна тисяча дев`ять) грн 33 коп з кожного. 31.10.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява [PERSON] , про перегляд заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2025 року по справі №490/9693/24 за позовом Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу в солідарному порядку за надані послуги водопосточання та водовідведення. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 27.11.2025 року, було частково задовлено заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасоване заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2025 року по справі №490/9693/24 за позовом Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу в солідарному порядку за надані послуги водопосточання та водовідведення та відкликані відповідні виконавчі листи. Також даною ухвалою було постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 17.12.2025 року та 19.12.2025 року до суду від представниці позивача надійшли аналогічні за своїм змістом додаткові пояснення у справі. Представниця позивача в додаткових поясненнях вказує, що позивач є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для об`єктів усіх форм власності, є суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення у житловий будинок у якому розташована квартира, у якій зареєстровані відповідачі. МКП «Миколаївводоканал» у повному обсязі та належним чином виконувало свої обов`язки щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення. Відповідачі зобов`язань щодо оплати наданих послуг не виконували, будь яких скарг від них щодо ненадання послуг чи надання їх неналежної якості не надходило. Ними не подавалося заяв та підтверджувальних документів з питань тимчасової відсутності або заяв на опломбування запірних вентилів у квартирі. Також від відповідачів не надходило заяв щодо припинення користування послугами. Належних доказів того, що у період, за який стягується заборгованість, відповідачі відмовлялися від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися, або надавалися не в повному обсязі або вони не були користувачами цих послуг надано не було. Визначаючи розмір належної до сплати заборгованості з липня 2015 року по вересень 2024 року позивач виходив з того, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується і витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрований осіб в житловому приміщенні від 13.12.2023р. від 17.12.2025р. До сьогоднішнього дня до позивача відповідачами не надано ані жодних документів, ані заяви для проведення перерахунку, як те передбачає Законодавство України. При цьому належних та допустимих доказів інформування відповідачами позивача протягом місяця відповідно до пункту 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690 про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача за період з серпня 2020 року по березень 2024 року з метою подальшого внесення змін до договору до суду також не надано. Навіть, при поданні заперечень до суду, відповідачами в порушення вимог законодавства, не надано позивачу жодних документів про зміну кількісного складу абонентів за вищевказаною адресою, та заяви на проведення перерахунку. Перерахунок вартості послуг з водопостачання при зміні кількості зареєстрованих споживачів у квартирі, здійснюється на підставі поданої заяви та підтверджуючих документів про зміну складу сім`ї. Для цього необхідно звернутися до надавача послуг з відповідною заявою та документами, що підтверджують факт зміни кількості споживачів (наприклад, довідка про склад сім`ї, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтво про смерть, тощо). Перерахунок проводиться на підставі норм законодавства України та внутрішніх положень надавача послуг. На сьогоднішній день у позивача немає жодних законних підстав для проведення перерахунку. До підприємства, з питанням проведення перерахунку, ніхто не звертався, а за такого, представниця позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 04.02.2026 року представниця позивача подала до суду заяву про збільшення/зменшення позовних вимог, в якій зазначила, що 27 січня 2026 року [PERSON] звернувся до МКП «Миколаївводоканал» з заявою про тимчасову відсутність у житловому приміщенні з травня 2019 року та надав копії актів, що складені ОСББ, які цей факт підтверджують. 24 грудня 2025 року контролером МКП «Миколаївводоканал» було здійснено вихід за адресою відповідачів та складено АКТ зняття контрольних показань, який додається. На підставі Акту зняття контрольних показань водолічильника за особовим рахунком [NUMBER] було проведено перерахунок з жовтня 2021 року до грудня 2025 року, та сума заборгованості за вказаний період зменшилась. Таким чином, позивач просить збільшити період, за який стягується заборгованість до грудня 2025 року та зменшити суму заборгованості, а саме: за зазначеним особовим рахунком за період отримання послуг з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2025 року рахується заборгованість у розмірі 50339,10 грн. Дана заборгованість складається з заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення у розмірі 48512,97 грн. та абонентської плати у розмірі 1827,84 грн. З урахуванням наведеного позивач просить суд стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал заборгованість за спожиті з 01.07.2015 р. по 01.05.2019р. послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та нарахованої абонентської плати за адресою [ADDRESS] у сумі 23770,78 грн та стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал заборгованість за спожиті з 01.05.2019 р. по 31.12.2025р. послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та нарахованої абонентської плати за адресою [ADDRESS] у сумі 26568,32 грн. 13.02.2026 року та 16.02.2026 року представник відповідача [PERSON] адвокат Головченко О.А. надав до суду відзиви на позовну заяву в яких зазначив, що станом на 01.07.2015 рік договір з позивачем про надання послуг водопостачання та водовідведення не укладався, що свідчить про відсутність виникнення договірних відносин (факту приєднання Споживача до умов Публічного договору (акцептування договору Споживачем) - відсутність укладеного Договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Як наслідок, неукладений Договір не може породжувати для Споживача будь-яких юридичних наслідків, в тому числі щодо оплати безпідставно нарахованого (позамежами договірних правовідносин) боргу Позивачем. Також представник відповідача зазначає що 21.08.2018 року у позивача завершився строк позовної давності. З позовом до суду позивач звернувся 30.10.2024 року, тобто зі спливом більш ніж 6 років з дня завершення строку позовної давності. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України вказується, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням вказаного, відповідач заявляє про сплив строку позовної давності за періоди з 01.07.2015 - 01.04.2020 роки та просить застосувати відповідні наслідки пропуску строку позовної давності до вимог позивача. В судовому засіданні представник відповідача Чернікова Г.В. проти позову заперечив з підстав наведених у наданих ним відзивах та в позові просив відмовити та застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Інші відповідачі своїми правами на надання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову та пред`явлення зустрічного позову, не скористались. Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. З витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 31.10.2024 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані боржники [PERSON] та [PERSON] з 01.11.2016 року, а боржник [PERSON] зареєстрований з 22.10.1992 року. Позивач - МКП «Миколаївводоканал» є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для об`єктів усіх форм власності, є суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення у житловий будинок у якому розташована квартира, у якій зареєстровані відповідачі. Відповідно до правової позиції, що неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16, від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі. Відповідно до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання. Частиною другою пункту 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, в редакції, що була чинною до 01 травня 2022 року, встановлено, що плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Пунктом 18 вказаних Правил передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно пунктів 32-35 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року №85, вартість послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення визначається за обсягом спожитих послуг та встановленими відповідно до законодавства тарифами. Плата за послуги розраховується виходячи з розмірів затверджених тарифів та обсягу спожитих послуг, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуг з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послуги, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затверджених уповноваженим органом тарифів та обсягу спожитих послуг або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідних послуг, яка визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Плата за послуги, абонентське обслуговування та плата за технічне обслуговування і поточний ремонт внутрішньобудинкових систем централізованого водопостачання та водовідведення багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однією сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів. При цьому, нарахування за наданні послуги проводились наступним чином: з 01.07.2015р. до вересня 2021 року за показниками лічильника - жовтень, листопад, грудень 2021 року - у зв`язку з відсутністю даних про показники приладу обліку, нарахування здійснено відповідно до середніх показників лічильника за останні 12 місяців, а з січня 2022 року - відповідно до затверджених норм згідно благоустрою помешкання, на підставі рішень Миколаївської міської ради №385 від 26.06.1988р., №592 від 14.07.2017 р., та №661 від 28.07.2021 року, за нормою 9,10/8,94 куб. м. на одну людину на місяць, які діяли на зазначений у заборгованості період. Після вересня 2021 року відповідачі припинили надавати позивачу показники лічильника та не допускали представників позивача для проведення контрольного огляду. Лише в грудні 2025 року відповідачі звернулись із заявою до відповідача для зняття пломби з водолічильника. 24 грудня 2025 року контролером МКП «Миколаївводоканал» було здійснено вихід за адресою відповідачів та складено АКТ зняття контрольних показань, на підставі якого за особовим рахунком [NUMBER] було проведено перерахунок з жовтня 2021 року до грудня 2025 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі є споживачами комунальної послуги, що надає позивач, оскільки між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг постачання холодної води і водовідведення, однак вони не сплачували у повному обсязі вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк. У відповідності до приписів частини 1 статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. При цьому, частиною 1 статті 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За такого у відповідачів виникло зобов`язання сплатити заборгованість за спожиті послуги, а у позивача право вимагати від них виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг. Суд зазначає, що як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал заборгованість за спожиті з 01.07.2015 р. по 01.05.2019 р. послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та нарахованої абонентської плати за адресою [ADDRESS] у сумі 23770,78 грн та стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал заборгованість за спожиті з 01.05.2019 р. по 31.12.2025р. послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та нарахованої абонентської плати за адресою [ADDRESS] у сумі 26568,32 грн. При цьому, наявність солідарного обов`язку відповідачів за період з липня 2015 року по листопад 2016 року позивачем не доведено, оскільки боржники [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , лише з 01.11.2016 року. Таким чином, вимога про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за період з 01.07.2015 р. по 01.05.2019 р. зі сплати наданої послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та нарахованої абонентської плати за адресою [ADDRESS] у сумі 23770,78 грн підлягає частковому задоволенню, а саме за період з 01.11.2016 року по 01.05.2019 року на загальну суму 17661,55 грн. Натомість, заборгованість за період з липня 2015 року по 01.11.2016 року на суму 6109,23 грн підлягає стягненню виключно з відповідача [PERSON] , який один був зареєстрований в цей період в за адресою: [ADDRESS] (з 22.10.1992 року). При цьому, суд погоджується з аргументами позивача про наявність підстав для стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал заборгованості за спожиті з 01.05.2019 р. по 31.12.2025р. послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та нарахованої абонентської плати за адресою [ADDRESS] у сумі 26568,32 грн. Щодо застосування строків позовної давності то суд вважає за необхідне зазначити таке. Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Період, за який кредитор має право стягувати заборгованість (в тому числі за житлово-комунальні послуги), визначається строком позовної давності. При цьому, законодавцем призупинялися строки позовної давності на період карантину та воєнного стану: 02.04.2020 це дата набрання чинності Законом України від 30.03.2020 №540-IX , яким ЦКУ доповнено п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення»; 30.06.2023 дата закінчення карантину (30.06.2023 з 24.00 годин) на підставі постанови Кабміну від 27.06.2023 №651; 17.03.2022 дата набрання чинності Законом №2120, яким доповнено розділ ЦКУ «Прикінцеві та перехідні положення» пунктом 19; 29.01.2024 дата, після якої редакцію цього пункту було змінено на підставі Закону №3450; 30.01.2024 дата набрання чинності Закону №3450, яким змінено формулювання п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦКУ; 03.09.2025 останній день дії цього пункту, якій відміняється з 04.09.2025 на підставі Закону №4434. Фактично строки позовної давності були «на паузі» у період з 02.04.2020 по 03.09.2025 (тобто, більше 5 років). Це стосується загального строку позовної давності 3 роки, передбаченого ст. 257 ЦКУ Таким чином, вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за період до 02.04.2017 року підлягають залишенню без задоволення оскільки такі заявлені поза межами строку позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем. З урахуванням застосування наслідків проспуску строків позовної давності щодо вимог до відповідача [PERSON] , з відповідачів підлягає стягненню: вимога про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] за період з 01.07.2015 р. по 01.05.2017 р. заборгованість зі сплати наданої послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та нарахованої абонентської плати за адресою [ADDRESS] у сумі 23770,78 грн, підлягає частковому задоволенню, а саме за період з 01.11.2016 року по 01.05.2017 року на загальну суму 2284,08 грн; з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за період з 01.05.2017 р. по 01.05.2019 р. зі сплати наданої послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та нарахованої абонентської плати за адресою [ADDRESS] у сумі 14140,96 грн; з відповідачів [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку підлягає стягненню на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал заборгованість за спожиті з 01.05.2019 р. по 31.12.2025р. послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та нарахованої абонентської плати за адресою [ADDRESS] у сумі 26568,32 грн. Суд зазначає, що сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений згідно платіжної інструкції №5859 від 10 жовтня 2024 року судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог: з відповідачів [PERSON] та [PERSON] розмірі по 861,96 грн з кожного, а з відповідача [PERSON] 600,35 грн.

Outcome: partial