Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 грудня 2023 року між ТОВ "Слон Кредит" і [PERSON] було укладено договір № 1342102 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит і зобов`язався повернути кошти, сплатити проценти за користування кредитом і виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до укладеного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 3100 грн, строком кредитування 360 днів, по 09 грудня 2024 року, зі сплатою стандартної процентної ставки 2.5% в день. У період з 15 грудня 2023 року по 24 грудня 2024 року відповідач здійснив оплати на рахунок ТОВ "Слон Кредит" у розмірі 2712 грн 51 коп., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 2712 грн 50 копійок. 24 грудня 2024 року ТОВ "Слон Кредит" на підставі договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідача. Отже до ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право вимоги за кредитним договором у розмірі 28287 грн 38 коп., з яких 3099 грн 99 коп. заборгованість за тілом кредиту, 25187 грн заборгованість за процентами. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує просив стягнути з нього заборгованість у розмірі 28287 грн 38 коп. і відшкодувати судові витрати. 12 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. 27 листопада 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що з позовними вимогами щодо розміру заборгованості за відсотками та витратами на правову допомогу він не згоден, оскільки стаття 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно з Законом №3498-ІХ від 22 листопада 2023 року. Закон України №3498-ІХ від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5%, протягом наступних 120 днів 1.5%. Частиною другою розділу другого Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що дія пункту п`ятого розділу першого цього закону (яким зокрема доповнено пунктом 17 розділ ІV "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про споживче кредитування) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим законом. Кредитний договір № 1342102 був укладений 15 грудня 2023 року, тобто після внесення змін до закону "Про споживче кредитування", а тому строк дії, передбачений п. 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" поширюється на вказаний договір, а тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами слід обраховувати наступним чином: на протязі перших 120 днів 2.5% від 3100 грн (3100 грн х 2.5% х 120) = 9300 грн; на протязі 120 днів 1.5% від 3100 грн ( 3100 х 1.5% х 120) = 5580 грн; протягом останніх 120 днів 1% від 3100 грн ( 3100 х 1% х 120) = 3720 гривень. Таким чином загальна сума заборгованості за процентами за користування кредитом (за весь час дії договору) не може перевищувати 18600 грн (9300 + 5580 + 3700), замість 27900, які просить стягнути позивач. Вказану суму в розмірі 18987 грн 49 коп. він визнає та не заперечує проти її погашення. Вважав, що розмір витрат на правову допомогу завищений, оскільки витрати на правову допомогу складають 10000 грн, тоді як розмір отриманого ним кредиту становить лише 3100 гривень. Враховуючи складність справи та обсяг робіт виконаних адвокатом просив зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1000 гривень. 01 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача [PERSON] зазначив, що з доводами відповідача позивач не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства. Укладаючи кредитний договір сторони передбачили нарахування процентів на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт. Договором передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2.5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору. Пунктом 1.5.2 передбачено знижену процентну ставку, яка становить 2% в день та застосовується на наступних умовах. Якщо споживач до 14 січня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою прооцентною ставкою. У період з 15 грудня 2023 року по 24 грудня 2024 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 2712 грн 51 коп., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0 грн 01 коп. і 2712 грн 50 коп. на оплату процентів за користування грошовими коштами. Тому в даному випадку проценти нараховано в межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.4 договору та підлягають стягненню з відповідача в сумі 25187 грн 39 копійок. Щодо доводів відповідача про застосування ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" зазначив, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахований відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1% тлумачиться відповідачем невірно, оскільки ст. 8 було доповнено ч. 5 Закону №3498-ІХ від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року; кредитний договір укладено 15 грудня 2023 року, отже на спірні правовідносини закон зворотної сили не має. Після набрання чинності цим законом строк дії кредитного договору не продовжувався. Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Щодо розрахунку судових витрат зазначив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь в судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів). До того ж якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалене рішення. Крім цього ані кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, несправедливими чи недобросовісними. Тому просив позов задовольнити у повному обсязі. 08 грудня 2025 року відповідач [PERSON] надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що кредитний договір укладений 15 грудня 2023 року, тобто після 22 листопада 2023 року дати прийняття Закону України № 3498-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", та до 24 грудня 2023 року дати набрання чинності цим законом, тобто у проміжку між цими двома датами. Разом з цим представник позивача забуває про Основний закон держави Конституцію України, у статті 58 якої задекларовано "закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часу крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи", принципи і положення якої знайшли своє відображення у цивільному кодексі України особливому виді закону, який об`єднує у собі усі загальні принципи та положення цивільних правовідносин у сфері кредитування: частини 1, 2 ст. 4 ЦК України визначає, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс, а спеціальний закон, що регулює правовідносини споживчого кредитування Закон України "Про споживче кредитування",взагалі у ч. 5 ст. 12 містить положення, у відповідності з яким "Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на зазначене наполягає, що застосована до нього відсоткова ставка у розмірі 2.5% протягом усього строку (360 днів) кредитування, за який позивач намагається стягнути з нього заборгованість є неправомірною, а з урахуванням прийнятих змін до Закону "Про споживче кредитування", що покращують його становище як боржника по кредиту неконституційним. Щодо судових витрат зазначив, що в акті №10251 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно з договором № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року зазначено, що представник вже виконав роботи/надав правничі послуги, в тому числі за участь в судових засіданнях у кількості 2-х годин на суму 1640 грн, хоча ніяких судових засідань не відбулося. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зроблені висновки, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за весь час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як міру відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Тому просив ухвалити справедливе рішення про стягнення з нього суми заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитними коштами з урахуванням наведених ним доводів. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15 грудня 2023 року між ТОВ "Слон Кредит" і [PERSON] було укладено договір № 1342102 про надання споживчого кредиту, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3100 грн, строком кредитування 360 днів до 09 грудня 2024, зі сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 2.50% в день, яка застосовується в межах строку кредитування, та зниженої процентної ставки 2,000% в день, якщо споживач до 14 січня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів (а.с. 23-27, 29-31, 20, 45-51, 52-54, 55-56, 67-69). 24 грудня 2024 року між ТОВ "Слон Кредит" і ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" було укладено договір факторингу № 24122024, за умовами якого ТОВ "Слон Кредит" відступило ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1342102 від 15 грудня 2023 року в сумі 28287 грн 38 коп., з яких 3099 грн 99 коп. заборгованість за тілом кредиту, 25187 грн 39 коп. заборгованість за відсотками (а.с. 31, 35, 60-64). Згідно з долученими до позовної заяви розрахунками, заборгованість відповідача за кредитним договором № 1342102 становить 28287 грн 38 коп., яка складається з 3099 грн 99 коп. сума заборгованості за тілом кредиту, 25187 грн 39 коп. сума заборгованості за відсотками (а.с. 33). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, в передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту 3099 грн 99 коп., і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд враховує таке. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною другою розділу другого Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що дія пункту п`ятого розділу першого цього Закону (яким зокрема, доповнено пунктом 17 розділ ІV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування") поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 1342102 був укладений 15 грудня 2023 року, а тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами слід обраховувати таким чином: протягом перших 120 днів 2.5% від 3100 грн (3100 х 2.5%/100 х 120) = 9300 грн.; протягом наступних 120 днів 1.5% від 3100 грн (3100 х 1.5%/100 х 120) =5580 грн.; протягом останніх 120 днів 1% від 3100 грн. (3100 х 1%/100 х 120) = 3720 гривень. Таким чином загальна сума заборгованості за користування кредитом за весь час дії кредитного договору становить 18600 гривень. Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 1342102 про надання споживчого кредиту від 15 грудня 2023 року в розмірі 18987 грн 49 коп., з яких: 3099 грн 99 коп. заборгованість за тілом кредиту, 15887 грн 50 коп. заборгованість за відсотками (18600 грн відсотки за користування кредитом за весь час дії договору 2712 грн 50 коп. кошти, сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за відсотками). В іншій частині в позові необхідно відмовити. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial