Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

05 грудня 2025 року ТОВ «Новий колектор» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 500,00 грн та судових витрат у розмірі 2 422,40 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.12.2020 року ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір № 31.12.2020-100002062, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 6 000,00 грн. Позивач зазначає, що кредитор виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість, яка станом на 03.12.2025 року складає 17 500,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - основний борг, 11 500,00 грн - проценти. Позивач стверджує, що на підставі укладеного з первісним кредитором договору факторингу він набув право вимоги до відповідача за вказаним правочином. Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких заперечень проти позову, спростування доводів позивача, контррозрахунку заборгованості, а також клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не надійшло. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зважаючи на те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у встановлений судом строк не подав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до правил частини п`ятої статті 279 та частини восьмої статті 178 ЦПК України. Враховуючи відсутність відзиву відповідача, його неявку та відсутність заперечень позивача щодо такого порядку розгляду, суд ухвалює заочне рішення. Оскільки справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, суд розглядає її за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справи, суд встановив таке. 31.12.2020 року ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір № 31.12.2020-100002062. Сума кредиту становить 6 000,00 грн, строк, на який надається кредит, - 14 календарних днів з дати його надання, а проценти за цей строк складають 1 680,00 грн. Максимальний розмір процентів за договором становить 12 000,00 грн. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються. Фіксована процентна ставка «Економ» становить 2 % за один день користування кредитом та застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Фіксована процентна ставка «Стандарт» становить 2,5 % за один день користування кредитом та застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків. Неустойка визначена у розмірі 120,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у паспорті споживчого кредиту зазначений як 881,64 % річних. 28.03.2025 року ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» уклали договір факторингу № СЦ-280325-15. За умовами цього договору до позивача перейшли права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані щодо яких зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги. На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав копію договору факторингу, витяг з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу, з якого вбачається, що від ТОВ «Споживчий центр» до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 31.12.2020-100002062 від 31.12.2020 року. На підтвердження виконання ТОВ «Споживчий центр» своїх зобов`язань за кредитним договором позивач надав довідку (виписку) та чек про електронний переказ коштів від 31.12.2020 року, згідно з якими на картковий рахунок відповідача перераховано кредитні кошти в сумі 6 000,00 грн. На підтвердження розміру заборгованості позивач подав довідку про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої заборгованість відповідача станом на 03.12.2025 року складає 17 500,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - основний борг, 11 500,00 грн - проценти. З матеріалів справи також убачається, що 19.03.2021 року відповідачем сплачено 500,00 грн, про що зазначено у виписці за договором. Нормативно-правове обґрунтування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону; електронного підпису одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису за письмовою згодою сторін. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам у цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке. З матеріалів справи суд установив, що спірні правовідносини стосуються наявності у позивача права вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. За твердженням позивача таке право вимоги він набув на підставі договору факторингу, укладеного з первісним кредитором. На підтвердження наявності права вимоги до відповідача позивач додав до позовної заяви копію договору факторингу, укладеного між ним та первісним кредитором, а також витяг з реєстру прав вимоги, який є додатком до цього договору, та інші документи, передбачені договором. Виходячи зі змісту вказаних доказів, суд дійшов висновку про те, що позивач довів наявність у нього права вимоги до відповідача у спірних правовідносинах. За твердженням позивача відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Стягнення вказаної заборгованості є предметом спору в цій справі. Суд враховує, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений між відповідачем та первісним кредитором. Надані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази містять відомості про укладений між сторонами договір та погоджені сторонами умови щодо розміру кредиту, розміру, порядку нарахування та погашення процентів за користування кредитом, інші умови, що свідчать про фіксацію волі сторін договору кредитування. Цей договір укладений сторонами відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Додані до позову докази свідчать, що для підписання та укладення договору відповідачу надіслано код з смс на вказаний ним у заявці номер телефону [NUMBER] , який був використаний для підтвердження волевиявлення на укладення договору. У матеріалах справи наявні відомості про підписання правочину одноразовим ідентифікатором №512. Отже, суд доходить висновку про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору щодо розміру кредиту, розміру процентної ставки, порядку їх сплати та строку повернення коштів. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів на підставі належних та допустимих доказів погодження сторонами договору умов про розмір і порядок отриманого кредиту, нарахування процентів за користування ним, а також умови повернення отриманих у позику грошових коштів та плати за користування ними. Виходячи з презумпції правомірності правочину, передбаченої ст. 204 ЦК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин. Суд враховує, що відповідач не спростував належними, достатніми та допустимими доказами факт отримання кредитних коштів, а також не подав доказів, які підтверджують повернення суми кредиту та/або спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості. Водночас позивач подав до суду належні та достатні докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог та надання відповідачу кредитних коштів в обумовленому договором розмірі. Виконання кредитором обов`язку щодо надання відповідачу грошових коштів у розмірі 6 000,00 грн підтверджується довідкою про перерахування коштів, чеком про електронний переказ та відповідною довідкою. У вказаних документах зазначені сума платежу, дата платежу, реквізити кредитного договору та реквізити одержувача платежу. Надані позивачем документи містять інформацію про перерахування коштів відповідачу, яка у сукупності з іншими доказами у справі належно та достатньо підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного при укладенні договору, тому на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору мав можливість надати суду виписку по такому рахунку. Проте відповідач не скористався правом надання таких доказів до суду. На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду розрахунок та довідку про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором. Оскільки відповідач будь-яких заперечень щодо цього розрахунку не подав, контррозрахунок заборгованості відсутній, доказів належного виконання зобов`язань або іншого розміру заборгованості матеріали справи не містять, суд бере до уваги подані позивачем докази у тій частині, в якій вони відповідають умовам договору та вимогам закону. Щодо розміру заборгованості суд зазначає таке. Стосовно тіла кредиту, з огляду на встановлені обставини справи, а також те, що відповідач не надав суду доказів часткового чи повного погашення тіла кредиту, суд вважає наявними правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у зазначеному позивачем розмірі 6 000,00 грн. Стосовно розміру процентів суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Зі змісту кредитного договору суд установив, що сторони погодили строк кредитування 14 календарних днів з дати надання кредиту. Суд наголошує, що саме за цей період з відповідача можуть бути стягнуті проценти за користування кредитними коштами, а тому нарахування позивачем процентів за межами цього строку є безпідставним і у цій частині вимоги позову задоволенню не підлягають. Водночас позивач не надав доказів того, що відповідач ініціював продовження строку дії договору і що такий строк у встановленому законом та договором порядку був продовжений сторонами. Умовами заявки прямо передбачено, що пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Отже, саме факт сплати процентів за попередній строк користування кредитом є договірною умовою пролонгації. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів здійснення відповідачем такої пролонгації на умовах договору. Наведена позивачем інформація про сплату 19.03.2021 року суми 500,00 грн не підтверджує дотримання відповідачем порядку пролонгації, визначеного договором, і сама по собі не свідчить про продовження строку кредитування на новий 14-денний період. Відтак проценти можуть бути стягнуті лише в межах первинного строку кредитування. Розмір заборгованості за процентами за вказаний період відповідно до умов договору становить 1 680,00 грн. Разом з цим, слід врахувати, що 19.03.2021 року відповідач здійснив платіж у розмірі 500,00 грн. Оскільки позивачем не доведено, що вказаний платіж був зарахований у рахунок погашення основної суми боргу, а витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у справі не заявлені, суд, відповідно до статті 534 ЦК України, зараховує зазначений платіж у рахунок погашення процентів. З огляду на те, що проценти за кредитним договором можуть бути стягнуті лише в межах строку кредитування, що становить 14 днів, розмір таких процентів відповідно до умов договору становить 1 680,00 грн. З урахуванням здійсненого відповідачем платежу у розмірі 500,00 грн розмір процентів, що підлягають стягненню, становить 1 180,00 грн. Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 7 180,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - тіло кредиту, 1 180,00 грн - проценти за користування кредитом у межах погодженого строку кредитування. В іншій частині позовних вимог про стягнення процентів у сумі, нарахованій поза межами строку кредитування, слід відмовити. Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За умови доведення як факту отримання відповідачем коштів, так і користування ними, саме на відповідача покладається процесуальний обов`язок спростувати наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами, які обґрунтовано нараховані у межах строку кредитування. За наслідками розгляду цієї справи суд дійшов висновку про те, що позивач довів факт отримання відповідачем коштів та користування ними, а відповідач не виконав обов`язку спростування цих обставин, не надав суду доказів відсутності у нього заборгованості за отриманим кредитом та доказів її погашення. Отже, відповідач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Враховуючи викладене та встановивши порушення відповідачем умов кредитного договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимоги на суму 17 500,00 грн. Судом задоволено вимоги на суму 7 180,00 грн, що становить 41,03 % від ціни позову. Враховуючи сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 993,74 грн.

Outcome: partial