Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У квітні 2024 року представник первісного позивача ТОВ «Інстафінанс» - адвокат Жевега Катерина Валеріївна звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом та просила стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за Договором кредитної лінії №IU1885762 (номер у системі IU2307162) від 16 червня 2021 року в розмірі 22158,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13000,00 грн; заборгованість за процентами для початково зазначеної тривалості 3698,00 грн, заборгованість за платою за організацію продовження якщо сплачується на умовах післяплати 5460,00 грн, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 червня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» та [PERSON] був укладений Договір кредитної лінії №IU1885762 (номер у системі IU2307162) в Інформаційно-телекомунікаційній системі Позивача в електронній формі за допомогою дистанційних засобів. 08 липня 2021 року між Кредитодавцем та Позичальником було підписано Додаткову угоду №АМ0847584 до спеціальних умов Договору кредитної лінії В Інформаційно-комунікаційній системі позивача в електронній формі за допомогою дистанційних засобів. Відповідно до умов Паспорту споживчого кредиту, Клієнт перед укладенням Договору отримав інформацію яка надається до укладення договору ознайомився та погодився із всіма умовами надання послуг ТОВ «Інстафінанс», які розміщені на офіційному порталі ТОВ «ІНСТАФІНАНС» https://www.ukrpozyka.com.ua. За умовам цих договорів позивач надав, а відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язалася повернути у строки, визначені в договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, передбачені умовами цих договорів. Однак відповідач належним чином зобов`язання за укладеними договорами не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за Договором кредитної лінії №IU1885762 від 16 червня 2021 року в розмірі 22158,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13000,00 грн; заборгованість за процентами для початково зазначеної тривалості 3698,00 грн, заборгованість за платою за організацію продовження якщо сплачується на умовах післяплати 5460,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 травня 2024 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження та відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 26 листопада 2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Індутного-Шматька С.М. надійшов відзив, в якому останній не погоджується з поданим позовом, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що кредитний договір із додатками, надані позивачем суду у копіях, не були укладені між сторонами ні в письмовій, ні в електронній формі, оскільки відсутні оригінали документів, підписані обома сторонами у дату їх укладення, а такі документи у природі не існують, у тому числі й у позивача. Крім того, представник відповідача зазначає, що умови кредитування, які не підписані відповідачем, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, а позивач не здійснював фактичного переказу грошових коштів (позики), у зв`язку з чим у нього не виникло жодного порушеного права, за захистом якого він звертається до суду. Додатково звертає увагу на те, що заявлена до стягнення сума 5460,00 грн як заборгованість за платою за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати не відповідає вимогам спеціального законодавства, яке регулює надання споживчих кредитів. Разом із тим, представник відповідача вказує на недоведеність позовних вимог із точки зору норм процесуального права та зазначає, що всі сумніви у доказах і тлумаченні умов договору повинні вирішуватись на користь споживача кредитних послуг, відповідно до принципів захисту прав споживачів, закріплених у чинному законодавстві України. Крім того відповідач вважає заявлені позивачем витрати на правничу допомогу завищеними та такими, що підлягають зменшенню. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Індутного-Шматько С.М. про витребування доказів було відмовлено. 06 грудня 2024 року від представника позивача ТОВ «Інстафінанс» - адвоката Жевеги К.В., надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначає, що між ТОВ «Інстафінанс» та [PERSON] було укладено електронний договір із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію», Цивільного кодексу України та інших нормативно-правових актів. Договір підписано електронним підписом з використанням унікального одноразового ідентифікатора (OTP-пароля) через особистий кабінет на порталі Кредитодавця, що підтверджує його дійсність і належне волевиявлення сторін. Зазначає, що твердження відповідача про нібито не укладення кредитного договору не відповідають дійсності та спростовуються аудіозаписом розмови, у якій [PERSON] визнає факт укладення договору, погоджується з умовами кредитування та підтверджує наявність електронного кабінету для здійснення платежів. Крім того, проти розміру судових витрат відповідача заперечує, вважаючи їх завищеними порівняно з обсягом фактичної роботи у справі. Предмет позову не є складним, не потребує вивчення значного обсягу нормативно-правових актів, складання великої кількості процесуальних документів чи витрачання значного часу на дослідження обставин. Це підтверджується тим, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. 07 грудня 2024 року представником відповідача на адресу суду було направлено письмові заперечення на відповідь на відзив ТОВ «Інстафінанс», у яких відповідач вказує, що належними доказами видачі позики є первинні документи та/або складена на їх підставі виписка, однак таких доказів у матеріалах справи немає. Зазначає, що ТОВ «Інстафінанс» не надало доказів фактичного перерахування коштів з жодного власного рахунку, а тому сам факт зарахування сум коштів на рахунок відповідача від невстановлених осіб, які не є кредиторами, не може бути підставою для стягнення коштів на користь позивача, у тому числі з нарахованими відсотками. Отже, на переконання відповідача, зазначені обставини не мають правового значення для вирішення спору по суті. Наголошує, що відповідно до ст.1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, без якого документ не може бути підставою для обліку і не має юридичної сили. У даній справі, як зазначає відповідач, відсутні як електронні, так і власноручні підписи сторін, що свідчить про відсутність належного волевиявлення. Таким чином, копії документів, подані позивачем, не підтверджені оригіналами, не мають юридичної сили та є недопустимими доказами у розумінні ст. 78 ЦПК України. Також відповідач зазначає, що подані позивачем копії листа-довідки АТ «ТАСКОМБАНК» не містить повних реквізитів платника та одержувача, а також відмітки фінансової установи про проведення платежу. У зв`язку з цим зазначений документ не може вважатися первинним бухгалтерським документом про переказ коштів, банківською випискою або розрахунковим документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ № 22 від 21 січня 2004 року (чинною на момент спірних правовідносин), а також ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». 18 вересня 2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» на адресу суду надійшла заява про заміну сторони у судовому провадженні на правонаступника, у зв`язку із тим, що 03 квітня 2025 року між ТОВ «Інстафінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено договір про відступлення права вимоги №573/ФК-25, згідно з яким, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ ТОВ «Інстафінанс», в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №IU1885762 від 16 червня 2021 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача ТОВ «Інстафінанс» - адвоката Жевеги К.В. про витребування доказів було відмовлено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2025 року клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» задоволено, змінено позивача у справі №760/9923/24 з ТОВ «Інстафінанс» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт». У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16 червня 2021 року ТОВ «Інстафінанс» та [PERSON] був укладений Договір кредитної лінії №IU1885762 (номер у системі IU2307162) в Інформаційно-телекомунікаційній системі Позивача в електронній формі за допомогою дистанційних засобів. Розділом 2 вказаного Договору передбачені умови укладення договору за допомогою дистанційних засобів, відповідно до якого на Порталі Позичальник заповнює заяву шляхом вибору необхідної Суми Кредиту та Строку оплати, вводить реквізити своєї платіжної картки, на яку бажає отримати Кредит (п.п.2.1.1. п. 2.1. Договору), створює Особистий кабінет на Порталі (п.п.2.1.1.1. п. 2.1. Договору), отримує пропозицію Кредитодавця у формі Спеціальних умов Кредиту на основі Інформації, наданої в Заяві (п.п.2.1.1.2. п. 2.1. Договору), натискаючи кнопку «Прийняти», підтверджує надання Кредитодавцю згоди на використання персональних даних Позичальника та встановлення договірних відносин з Кредитодавцем (п.п.2.1.1.3. п. 2.1. Договору). Відповідно до п.п.2.1.2. п. 2.1. Договору, код підтвердження у вигляді одноразового алфавітно-цифрового ідентифікатора (код підтвердження) надсилається Кредитодавцем на номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження у відповідне поле та натискання кнопки «Підтвердити» Позичальник приймає Пропозицію та підписує Договір, який з цього моменту є укладеним відповідно до Правил та норм Закону України «Про електронну комерцію». Пунктом 3.1. Розділу 3 Договору встановлено, що Кредитодавець зобов`язується надати Кредит (Кредити) Позичальнику в межах ліміту Кредитної лінії, на основі Заяви (Заяв) Позичальника та за умови їх схвалення, і Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю Суму наданого Кредиту та сплатити всі відповідні Договірні компенсації до останнього дня Строку оплати. Спеціальними умовами Договору кредитної лінії №IU1885762 від 16 червня 2021 року встановлено, що сторони домовилися про наступне: ліміт кредитної лінії 13 000,00 грн; сума кредиту 5 000,00 грн; процентна ставка в день 1,70%; строк оплати 30 днів; потенційний ліміт кредитної лінії 20 000,00 грн; надана сума кредиту 5 000,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту 7 039,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 14926,33%; дата повного погашення 16 липня 2021 року; штраф, якщо є 50%. 08 липня 2021 року між Кредитодавцем та Позичальником було підписано Додаткову угоду №АМ0847584 до спеціальних умов Договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній системі позивача в електронній формі за допомогою дистанційних засобів, відповідно до якої сторони домовилися про наступне: ліміт кредитної лінії 13 000,00 грн; сума кредиту 8 000,00 грн; процентна ставка в день 1.80%; строк оплати 30 днів; потенційний ліміт кредитної лінії 20 000,00 грн; надана сума кредиту 13 000,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту 16 188,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 45523,76%; дата повного погашення 16 липня 2021 року; штраф, якщо є 50%. З метою підписання Договорів, а також підтвердження ознайомлення з правилами та іншими документами, відповідачу було надано одноразові ідентифікатори 84WTU3 та T6DZ18, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, складеною представником за довіреністю ТОВ «Інстафінанс» А.В. Кирик. Відповідно до копії листа АТ «ТАСКОМБАНК» №6291/47.1 від 20 березня 2024 року, повідомлено ТОВ «Інстафінанс», що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №64 від 30 березня 2020 року, банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме: дата операції 16 червня 2021 року, картка отримувача [NUMBER] , сума зарахування 5000,00 грн, ID платежу 1422782650, код авторизації 119803, відправник ТОВ «Інстафінанс»; дата операції 08 липня 2021 року, картка отримувача [NUMBER] , сума зарахування 8000,00 грн, ID платежу 1430764251, код авторизації 213953, відправник ТОВ «Інстафінанс». Відповідно до розрахунку заборгованості по укладеному договору №IU1885762 (IU2307162) від 16 червня 2021 року, розмір заборгованості [PERSON] становить 22 158,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13 000,00 грн; заборгованість за процентами для початково зазначеної тривалості 3 698,00 грн, заборгованість за платою за організацію продовження якщо сплачується на умовах післяплати 5 460,00 грн. Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій буде надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Як вбачається з Договору кредитної лінії, з яким також ознайомилася відповідач при укладенні договору, який підписаний нею шляхом введення одноразового ідентифікатора, позивачем передбачено, що заявник заповнює заявку на сайті кредитодавця, вказуючи всі дані, які визначені в заявці як обов`язкові для прийняття рішення про можливість надання кредиту. Згідно п. 2.1 Загальних умов, Встановлення договірних відносин між Сторонами за допомогою дистанційних засобів забезпечується таким чином: 2.1.1. на Порталі Позичальник повинен заповнити Заяву шляхом введення необхідної Суми Кредиту та Терміну оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, у відповідному полі, в якому Позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Після заповнення вищезазначеної Заяви: 2.1.1.1. Позичальник створює Особистий кабінет на Порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на Порталі; 2.1.1.2. Позичальнику надається пропозиція кредитодавця у формі спеціальних умов кредиту на основі інформації, наданої в заяві. Якщо позичальник під час обробки заяви змінив інформацію, надану в заяві, нова пропозиція буде надана на основі нововеденних умов. За запитом позичальника кредитодавець повинен надати позичальнику пропозицію в паперовому вигляді в порядку, встановленому законодавством. Позичальник, без обмежень в часі, має право проаналізувати пропозицію та порівняти її з пропозиціями конкурентів; 2.1.1.3. натискаючи кнопку «Прийняти», Позичальник підтверджує надання Кредитодавцю згоди на (І) використання персональних даних Позичальника для ідентифікації Позичальника, для оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника та для виконання Договору відповідно до Політики конфіденційності; (ІІ) використання Порталу відповідно до Умов користування Порталом; (ІІІ) встановлення договірних відносин з Кредитодавцем, як передбачається Договором, та (ІV) складення Договору; 2.1.2. код підтвердження у вигляді одноразового алфавітно - цифрового ідентифікатора (надалі іменується як «Код підтвердження») надсилається кредитодавцем на Номер телефону позичальника. Шляхом введення коду підтвердження у відповідне поле та натискання кнопки «підтвердити» позичальник приймає пропозицію та підписує договір, який з цього моменту є укладеним відповідно до Правил та норм ЗУ «Про електронну комерцію»; 2.1.3. після подання Заяви Кредитодавець оцінює кредитоспроможність (платоспроможність) Позичальника самостійно або за допомогою уповноважених постачальників послуг. Надання кредиту та зміни суми кредиту може надаватись в межах ліміту кредитної лінії, та на основі оцінки кредитоспроможності позичальника, на власний розсуд кредитодавця; 2.2. З метою перевірки даних платіжної картки Позичальника Позичальник уповноважує Кредитодавця вирахувати суму в розмірі … грн. з платіжної картки Позичальника, яка буде відшкодована Кредитодавцем Позичальнику після завершення процедури перевірки, але не пізніше, ніж протягом наступних семи робочих днів, або зарахувати на платіжну картку Позичальника суму в розмірі …. грн., заблокувати дану суму та вирахувати її з платіжної картки позичальника під час завершення процедури перевірки. Таке уповноваження жодним чином не має наслідок обов`язок Кредитодавця здійснювати таку перевірку, яка залишається правом Кредитодавця, яким він розпоряджається на власний розсуд. Після підписання відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «84WTU3» та «T6DZ18» договорів №IU1885762 від 16 червня 2021 року та АМ0847584 від 08 липня 2021 року відповідно, товариство мало на виконання вимог договору перерахувати позичальнику суми коштів обумовлені Договорами. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Застосування принципу змагальності виключає можливість застосування концепції негативного доказу. У Постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13 Суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 листопада 2024 року по справі № 686/28882/23 (провадження 61-13125св24). Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд доходить висновку, що довідка ТОВ «Інстафінанс» про перерахування [PERSON] грошових коштів у розмірі 5 000,00 грн та 8 000,00 грн на підставі договорів №IU1885762 від 16 червня 2021 року та №АМ0847584 від 08 липня 2021 року відповідно, а також повідомлення АТ «ТАСКОМБАНК» №6291/47.1 від 20 березня 2024 року, згідно якого банком було здійснено перекази грошових коштів, а саме: дата операції - 16 червня 2021 року, картка отримувача - [NUMBER] , сума зарахування - 5000,00 грн та дата операції - 08 липня 2021 року, картка отримувача - [NUMBER] , сума зарахування - 8000,00 грн, не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів саме відповідачу [PERSON] , оскільки видавник вказаної банківської картки [NUMBER] АТ «ТАСКОМБАНК» не підтвердив її належність саме відповідачу у справі - [PERSON] . З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Інстафінанс» умов кредитних договорів №IU1885762 від 16 червня 2021 року та №АМ0847584 від 08 липня 2021 року, щодо здійснення безготівкового переказу грошових сум на банківський рахунок саме відповідача у справі - [PERSON] , як позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Не надано також позивачем до позовної заяви і доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Інстафінанс» та АТ «ТАСКОМБАНК», яке, згідно доводів ТОВ «Інстафінанс», здійснило переказ коштів на рахунок відповідача від імені позивача. Хоча в своєму листі №6291/47.1 від 20 березня 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» посилається на те, що діяло в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №64 від 30 березня 2020 року, однак вказаного договору до матеріалів справи позивачем долучено не було. Так, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про наявність договірних відносин між позивачем та АТ «ТАСКОМБАНК» щодо переказу платежів, лист АТ «ТАСКОМБАНК» сам по собі не може підтверджувати переказ коштів за кредитними договорами №IU1885762 від 16 червня 2021 року та №АМ0847584 від 08 липня 2021 року. Крім того, розрахунок заборгованості за кредитним договором складений самим позивачем, а тому не може бути належним та допустимим доказом, оскільки інформація у таких доказах повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позивача. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами та відхиляються судом як припущення. Так, дослідивши надану копію укладеного договору та додатків до нього, копію листа АТ «ТАСКОМБАНК», суд встановив, що ці докази не є достовірними, належними, та у своїй сукупності достатніми на підтвердження факту виконання позивачем своїх обов`язків за кредитними договором, оскільки не містять повної інформації про погоджений сторонами у кредитному договорі номер платіжного засобу, на який потрібно було перерахувати суму кредиту, а також не містить повної інформації про номер платіжного засобу на який було перераховано суму кредиту. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №IU1885762 (номер у системі IU2307162) від 16 червня 2021 року у загальному розмірі 22 158,00 грн з відповідача на користь позивача. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed