Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

І. Зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Відповідача заборгованість за договором позики №124121 від 02.12.2019 року у загальному розмірі 24 669,50 грн, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами в електронній формі був укладений договір, за яким Відповідач отримав кошти у розмірі 5000 грн, проте зобов`язання щодо повернення тіла позики та сплати процентів не виконав. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, у якому просить задовольнити позов лише частково (у сумі 5 014,50 грн). Свої заперечення відповідач обґрунтовує наступним. Відповідач вважає вимогу про стягнення комісії незаконною, посилаючись на те, що вона нарахована за дії, які не є «послугою» у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». На думку відповідача, умова договору про щоденну комісію є нікчемною. Відповідач стверджує, що право позикодавця нарахувати договірні проценти (ст. 1048 ЦК України) припинилося 31.12.2019 року у день закінчення строку кредитування. Будь-які нарахування після цієї дати, на думку сторони захисту, є безпідставними. Відповідач заявив клопотання про зменшення витрат на адвоката позивача з 5 000 грн до 500 грн, вважаючи їх неспівмірними зі складністю справи та вказуючи на «шаблонний» характер позовної заяви. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Судом встановлено, що 02 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] було укладено договір позики №124121 в електронній формі. Згідно з умовами договору, Відповідач отримав позику у розмірі 5 000,00 грн. Сторони погодили стандартну процентну ставку в розмірі 0,01% на день, розмір комісії - 1,9%, а також підвищену комісійну винагороду у випадку прострочення терміну платежу. Строк повернення позики був визначений до 31 грудня 2019 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується довідкою платіжного оператора ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» (ТМ "ФОНДІ") про успішне здійснення платіжної операції на картковий рахунок Відповідача, вказаний ним при реєстрації. Таким чином, Позивач виконав свої обов`язки за договором у повному обсязі. Відповідач отримані грошові кошти у визначений договором строк не повернув, проценти та комісію за користування позикою не сплатив. Факт наявності заборгованості підтверджується наданим Позивачем розрахунком. Станом на день звернення до суду (31.10.2025), загальна сума заборгованості Відповідача складає 24 669,50 грн, яка складається з: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом позики; 19 669,50 грн - заборгованість по процентам та комісії. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Розглянувши аргументи відзиву, суд вважає за необхідне їх відхилити з огляду на наступне. Суд зазначає, що Договір позики №124121 від 02.12.2019 року був укладений шляхом вільного волевиявлення сторін. Відповідач акцептував умови договору (включаючи розмір комісії та процентів) за допомогою електронного підпису. На момент розгляду справи вказаний договір або його окремі частини не визнані недійсними у судовому порядку. Твердження відповідача про нікчемність умов договору суд вважає передчасними та не підкріпленими відповідним судовим рішенням. Суд не погоджується з тезою відповідача про те, що комісія не є послугою. У даному випадку комісія є платою за надання доступу до високотехнологічного онлайн-сервісу, який дозволив відповідачу отримати фінансовий ресурс дистанційно та миттєво. Судом встановлено, що між кредитором та відповідачем було укладено Кредитний договір у електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач, шляхом використання одноразового ідентифікатора, підтвердив свою волю на укладення договору та згоду з його умовами. Таким чином, Кредитний договір є чинним та обов`язковим для виконання сторонами. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є детальним та відображає суму неповернутого кредиту та нарахованих відсотків відповідно до умов кредитного договору. Суд вважає цей розрахунок обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідачем не надано жодних доказів щодо погашення заборгованості або оскарження її розміру. Таким чином, на підставі належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку про наявність невиконаного грошового зобов`язання відповідача перед позивачем за кредитним договором, яке підлягає стягненню в судовому порядку. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Позивач просить стягнути з Відповідача 5 000,00 грн, посилаючись на умови договору про надання правової допомоги від 09.07.2025 та акт виконаних робіт. Відповідач у відзиві заявив клопотання про зменшення цих витрат до 500,00 грн, мотивуючи це шаблонним характером позову та незначною складністю справи. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом наданих послуг. Оцінивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків: Справа за категорією є малозначною та розглядалася у спрощеному провадженні, що не потребувало участі адвоката у судових засіданнях. Разом з тим, суд не може погодитися з пропозицією Відповідача щодо зменшення витрат до 500 грн, оскільки підготовка позову в електронній формі, розрахунок заборгованості за тривалий період (з 2019 року) та робота з доказами через систему «Електронний суд» потребують професійних навичок та часу. Дотримуючись принципу розумності та балансу інтересів сторін, а також враховуючи ціну позову (24 669,50 грн), суд вважає за необхідне частково задовольнити клопотання Відповідача та зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3 500,00 грн. Саме така сума, на думку суду, є справедливою, співмірною та достатньою компенсацією за надані юридичні послуги у даній категорії справ. На підставі викладеного та

Outcome: partial