Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1382-5951 від 18.04.2024 (далі кредитний договір) та додатковою угодою до договору від 21.04.2024 в загальній сумі 73 761 грн 50 коп. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 18.04.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладений кредитний договір№ 1382-5951, на підставі якого відповідачу надані грошові кошти в сумі 11 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором. В подальшому, між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] 21.04.2026 укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою відповідачу надано додатково кредитні кошти в сумі 4 800 грн, внаслідок чого збільшено розмір наданого кредиту до 15 800 грн. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість в розмірі 73 761 грн 50 коп., із яких 15 800 грн заборгованість за кредитом; 57 961 грн 50 коп. заборгованість за процентами. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 73 761 грн 50 коп., а також судовий збір по справі. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.10.2025 вищевказану цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.11.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Підлетейчук М.М. в судове засідання не з`явився, разом з позовом подавши клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги та пояснила, що дійсно укладала із позивачем вищезазначений договір та додаткову угоду, а також, що нею було частково погашено заборгованість на загальну суму 5 238 грн 50 коп. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) 18.04.2024 укладений в електронній формі кредитний договір № 1382-5951, який підписаний відповідачем електронним підписом унікальним одноразовим ідентифікатором С9201. Згідно із умовами вищевказаного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту в розмірі 11 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом, комісію за видачу кредиту та інші платежі, передбачені договором. Стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується протягом всього строку дії договору. Знижена процентна ставка становить 1,75 % за кожен день користування кредитом, яка нараховується протягом базового періоду (7 календарних днів з дня видачі кредиту). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику до 11.02.2025. Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 договору на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу, а саме платіжної картки відповідача № [NUMBER] . Відповідачу 18.04.2024 надано кредитні кошти в сумі 11 000 грн шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією №2451430219 від 18.04.2024. В подальшому, 21.04.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладено в електронній формі додаткову угоду до кредитного договору № 1382-5951, яка підписана відповідачем електронним підписом унікальним одноразовим ідентифікатором А1223, на підставі якої відповідачу у кредит надано додаткові грошові кошти в розмірі 4 800 грн, у зв`язку із чим загальна сума неповернутого кредиту становить 15 800 грн. Відповідачу 21.04.2024 надано додаткові кредитні кошти в сумі 4 800 грн шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією №2452812074 від 21.04.2024. Відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором та додатковою угодою на загальну суму 5 238 грн 50 коп., що враховано позивачем та відображено у розрахунку заборгованості. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 19.09.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за договором становить 127 980 грн, із яких 15 800 грн заборгованість за кредитом, 112 180 грн заборгованість за нарахованими процентами. Разом із тим, позивачем прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими процентами у загальній сумі 54 218 грн 50 коп. за умови погашення решти заборгованості у сумі 73 761 грн 50 коп. Отже, позивач просить стягнути з відповідача не повну суму заборгованості, а лише її частину, а саме 73 761 грн 50 коп., із яких 15 800 грн заборгованість за кредитом; 57 961 грн 50 коп. заборгованість за процентами. Відповідач всупереч умовам договору зобов`язання належним чином у повному обсязі не виконала, суму кредиту не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором № 1382-5951 від 18.04.2024 та додатковою угодою до вказаного договору від 21.04.2024, то позивач звернувся до суду з цим позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем укладено кредитний договір № 1382-5951 від 18.04.2024, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С9201. В подальшому між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем 21.04.2024 укладено додаткову угоду до вказаного договору, яка підписана відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором А1223. На підставі такого договору та додаткової угоди до нього відповідачем отримані кредитні кошти в загальному розмірі 15 800 грн, які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у договорі і вона користувалась кредитними коштами. Водночас оцінюючи доводи позивача про наявність у відповідача за кредитним договором заборгованості зі сплати процентів у розмірі 112 180 грн суд враховує наступне. На момент укладення вказаного вище кредитного договору сторонами у справі дійсно було погоджено сплату відповідачем процентів за користування кредитом у розмірі 2,50 % за кожен день. Разом із цим, 24.12.2023 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон України № 3498-ІХ), яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII (далі - Закон України №1734-VIII). Зокрема, ч. 5 ст. 8 Закону України № 1734-VIII, яка визначає реальну річну процентну ставку, денну процентну ставку та загальну вартість кредиту для споживача, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 до 22.04.2024) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 23.04.2024 до 20.08.2024) - 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку що умови договору про надання кредиту в частині розміру денної процентної ставки, що перевищує вказану вище є нікчемними. При цьому, дійсність умов про надання кредиту в частині платності кредиту, зобов`язання позичальника сплатити проценти за користування кредитом суд сумніву не піддає. Ураховуючи наведене, суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 300 календарних днів, становить суму 56 983 грн 50 коп., які розраховані таким чином: за період 18.04.2024 до 24.04.2024 за процентною ставкою 1,75 %, що 2 261 грн; за період з 25.04.2024 до 20.08.2025 за процентною ставкою 1,5 %, що становить 27 966 грн; за період з 21.08.2024 до 11.02.2025 за процентною ставкою 1 %, що становить 27 650 грн. А тому, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 72 783 грн 50 коп., яка включає заборгованість за основною сумою боргу 15 800 грн та заборгованість за відсотками 56 983 грн 50 коп. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 390 грн 18 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40 коп./сума плаченого судового збору/ х 98,67 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 2 390 грн 18 коп.) На підставі наведеного,

Outcome: partial