Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

16 грудня 2025 року до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за період з 01.03.2021 по 31.10.2025 (включно) було спожито природний газ на об`єкті, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 99 396,36 грн, вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 99 396,36 грн, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 22 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, заперечень не висловив. Розглянувши подані документи та матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 633 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою ходнієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 641 ЦК України договір є публічним, якщо одна із сторін підприємець прийняла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 642 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів і дотримуватися режиму їх використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Договірні правовідносини з постачання природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила постачання), Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500 (далі Типовий договір). Типовий договір є публічним договором приєднання відповідно до статей 633, 634, 641, 642 ЦК України та укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Правил постачання акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу, та/або факт фактичного споживання природного газу. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Згідно з наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 № 198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» на виконання рішення Кризового комітету Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» наказано здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору. Відповідно до пункту 4.3. Типового договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Згідно з пунктом 4.6. Типового договору при розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора газорозподільної мережі (далі Оператор ГРМ) за підсумками розрахункового періоду. Таким чином, постачальник проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу на підставі даних оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу. Відповідно до положень статей 6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частинами першою та четвертою статті 319 ЦК України передбачено, що власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник несе тягар утримання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що позивачем на виконання зобов`язань за Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам було здійснено постачання природного газу на об`єкт відповідача, розташований за адресою: [ADDRESS] . Факт споживання природного газу відповідачем за вказаним об`єктом підтверджується витягом з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» у вигляді роздруківки по особовому рахунку, який міститься в матеріалах справи. Згідно з витягом з білінгової системи «Газоліна» відповідачем за період з 01.03.2021 по 31.10.2025 (включно) було спожито природний газ на загальну суму 99 396,36 грн, вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, фактично споживаючи природний газ за вказаним об`єктом, прийняв на себе обов`язок з оплати вартості спожитого природного газу відповідно до встановлених тарифів, однак свій обов`язок щодо оплати не виконав належним чином, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 99 396,36 грн. Відсутність укладеного між постачальником та споживачем письмового договору на постачання природного газу не є підставою для відмови судом у задоволенні позовних вимог, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів оплати заборгованості або інших доказів, які б спростовували позовні вимоги, не надав. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з частиною першою статті 141? ЦПК України при задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, стягуються судом з відповідача на користь позивача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується доказами сплати, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved