Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

06.10.2025 [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із позовною заявою до ПрАТ «Дніпроенергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки її виплати та компенсації втрати частини доходів та індексацію. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2025 року цивільну справу №336/9705/25 за позовом [PERSON] до ПрАТ «Дніпроенергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки її виплати та компенсації втрати частини доходів та індексацію, направлено за підсудністю до Заводського районного суд м. Запоріжжя. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі суду. Недоліки вказаної позовної заяви усунуті позивачем у встановлений судом строк, а також надано уточнену позовну заяву, в якій [PERSON] просить: стягнути з відповідача ДП «Науково проектного інституту «Дніпроенергосталь» нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з лютий-березень 2023 року, травень 2023 року у розмірі 43083,73 грн. В обґрунтування уточненої позовної заяви, позивач зазначає, що з 02.05.2019 по 27.09.2023 перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював на посаді ведучого інженера. 27 вересня 2025 року позивача звільнено з ДП «Науково-проектний інститут «Дніпроенергосталь» за власним бажанням, однак, на дату звільнення йому не в повному обсязі виплачено заробітну плату та не проведено повний розрахунок. Станом на 07.07.2025 заборгованість з виплати заробітної плати за період лютий-березень 2023 року, травень 2023 року складає 43083,73 грн, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Позивач у судове засідання не з`явився, через електронний суд подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Представник відповідача до суду не з`явився, причин неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань не надав, правом надати відзив не скористався. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законодавством порядку шляхом отримання судових повісток через підсистему «Електронний Суд», про що свідчать відповідні довідки в матеріалах справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази у справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» та ч.1 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Частиною 3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в ч.5 ст.97 КЗпП України. За ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що [PERSON] наказом №31-К від 26.04.2019 ТОВ НВП «Дніпроенергосталь» прийнято на роботу на посаду ведучого інженера у відділ наладки та сервісного обслуговування з 02 травня 2019 року з посадовим окладом 7485,00 грн (а.с.5). Факт перебування позивача з відповідачем у період з 02.05.2019 по 27.09.2023 також підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] , із якої також убачається, що 27 вересня 2023 року [PERSON] було звільнено з підприємства відповідача за власним бажанням, на підставі наказу №53-к від 27.09.2023 (а.с.11-14). При звільненні, відповідач станом на 07.07.2025 не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в розмірі 43083,73 грн. за період лютий-березень 2023 року, травень 2023 року, що підтверджується довідкою ТОВ НВП «Дніпроенергосталь» вих. №25-226 від 07.07.2025. Факт існування даної заборгованості відповідачем не заперечується, як і не заперечується безпосередньо сума заборгованості. Таким чином, наданими належними письмовими доказами встановлений факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати, що складає 43083,73 грн, та підлягає стягненню на користь [PERSON] . Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн. На підставі п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved