Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості загальною сумою 62 745,51 грн, а саме: вартості спожитої теплової енергії в сумі 55 898,04 грн. за період з 01.12.2014 року по 30.09.2023 року, плату за абонентське обслуговування у розмірі 470,40 грн. за період з 01.06.2022 року по 30.09.2023 року, послуги за постачання гарячої води у сумі 5 584,08 грн за період з 01.01.2022 по 30.09.2023, абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води у сумі 272,64 грн за період з 01.06.2022 по 30.09.2023, послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем у сумі 392,70 грн за період з 01.07.2022 по 30.09.2023, послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячої води у сумі 127,65 грн за період з 01.07.2022 по 30.09.2023. інфляційні втрати 3012,96, 3% річних 1154,78грн, судові витрати в сумі 3117,62грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що як теплопостачальна організація позивач надає послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води мешканцям багатоквартирних будинків м. Харкова. Постачання теплової енергії на потреби опалення у багатоквартирні будинки м. Харкова позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року. Споживач щомісяця (або іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у т.ч. якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до Закону. В зв`язку з несплатою відповідачем плати за надані послуги утворилася заборгованість у сумі 62 745,51 грн, а саме: вартості спожитої теплової енергії в сумі 55 898,04 грн. за період з 01.12.2014 року по 30.09.2023 року, плату за абонентське обслуговування у розмірі 470,40 грн. за період з 01.06.2022 року по 30.09.2023 року, послуги за постачання гарячої води у сумі 5 584,08 грн за період з 01.01.2022 по 30.09.2023, абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води у сумі 272,64 грн за період з 01.06.2022 по 30.09.2023, послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем у сумі 392,70 грн за період з 01.07.2022 по 30.09.2023, послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячої води у сумі 127,65 грн за період з 01.07.2022 по 30.09.2023. інфляційні втрати 3012,96, 3% річних 1154,78грн, У зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою від 06.08.2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості, розгляд справи вирішив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 жовтня 2025 року до суду надійшов від представника відповідача відзив на позовну заяву. Так, представник відповідача зазначає наступне. Відповідачк [PERSON] (громадянка Республіки Молдови) вимушено залишила м. Харків у перші дні повномасштабного вторгнення - 05 березня 2022 року (додаток: копія закордонного паспорту з відмітками про перетин кордону - [NUMBER] ) Після цього вона приїжджала до України лише на короткий період - з 10 серпня 2023 року по 09 вересня 2023 року, з 24 грудня 2023 по 16 лютого 2024 року (додатки: копія закордонного паспорта з відмітками про перетин кордону [NUMBER] ). На теперішній час Відповідачка постійно проживає на території Федеративної Республіки Німеччина. Від сусідів вона дізналася, що за її адресою надходили листи з суду. Щодо заявленої вимоги про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.2022 р.) за період з 01.12.2014 року по 30.09.2023 рік загальною сумою у розмірі 55 898,04 грн: зазначає, що послуги з постачання теплової енергії, зазначені у позові, охоплюють період з 01 грудня 2014 року по 30 вересня 2023 року. На момент подання позову (липень 2025 року) минуло майже дев`ять років з моменту виникнення спірних правовідносин. Таким чином, позивачем не враховано положення щодо строку позовної давності. Щодо заявленої вимоги про стягнення заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 року по 30.09.2023 року (сума - 5 584,08 грн) представник відповідача увагу суду, що при пред`явленні вимог про стягнення заборгованості за послугу з постачання гарячої води позивачем не враховано строк позовної давності. Відповідно до положень статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Застосовуючи зазначені норми, позивач мав право пред`явити вимогу про стягнення заборгованості лише за період, який не перевищує трирічного строку до моменту подання позову, тобто з 01.07.2022 року, а не з 01.01.2022 року, як це помилково зазначено у позовній заяві. Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 01.07.2022 року по 30.09.2023 року становить 4 290,13 грн, що є єдиною частиною вимог, яка може бути предметом розгляду в межах строку позовної давності. Щодо заявлених вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних зазначає, що як убачається з розрахунку, наданого позивачем, інфляційні втрати та 3% річних обчислені за період з березня 2019 року по листопад 2021 року, тобто за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності. У зв`язку з цим вважає вимогу про стягнення інфляційних втрат у сумі 3 012,96 грн та 3% річних у сумі 1 154,78 грн такою, що не відповідає вимогам закону і не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 23 жовтня 2025 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку позовної давності. В обгрунтування вказаного клопотання, зазначає враховуючи те, що на всій території України запроваджено карантин до 31.12.2022 року, а під час дії цього карантину строки, визначені, зокрема ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з березня 2017 по 30.09.2021 не виходить за строки позовної давності і позивачем такий строк не пропущено, що підтверджується судовою практикою, а саме рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/1626/22, № 638/4908/23, № 638/2566/23, № 638/4905/23, постановами Східного Апеляційного господарського суду у справах № 922/4463/21, № 922/2638/21, № 922/1210/21, постановами Харківського Апеляційного суду по справі № 638/4905/23, 638/14043/21, 638/1247/23, 638/1714/23. Додаткова повідомляє, що заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 30.09.2023 становить 44533,61 грн. Також період стягнення інфляційних втрат за період з 01.03.2019 по 30.11.2021 в сумі 3012,96 грн.. 3% річних з 01.05.2019 по 31.01.2022 в сумі 1154,78 грн. знаходиться в межах періоду позовної давності. 30 жовтня 2025 року від представника відповідача до суду надійшло заперечення на поновлення строків позовної давності. Так, представник відповідача зазначає, що посилання позивача на постанови КМУ від 11 березня 2020 року № 211, 20 березня 2020 року № 392 03 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою було введено карантин на території України є безпідставними. Оскільки відповідно до п.2 та п.3 ч.2 ст. 4 Цивільного кодексу України: якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Зміни до Кодексу можуть вноситися виключно законами. Тому, просить відмовити в задоволенні клопотання позивача. В судове засідання, призначене на 05.03.2026 сторони не з`явилися. Позивач просив розглядати справу за його відсутності, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без її участі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В зв`язку з несплатою відповідачем плати за надані послуги утворилася заборгованість у сумі 62 745,51 грн, а саме: вартості спожитої теплової енергії в сумі 55 898,04 грн. за період з 01.12.2014 року по 30.09.2023 року, плату за абонентське обслуговування у розмірі 470,40 грн. за період з 01.06.2022 року по 30.09.2023 року, послуги за постачання гарячої води у сумі 5 584,08 грн за період з 01.01.2022 по 30.09.2023, абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води у сумі 272,64 грн за період з 01.06.2022 по 30.09.2023, послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем у сумі 392,70 грн за період з 01.07.2022 по 30.09.2023, послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячої води у сумі 127,65 грн за період з 01.07.2022 по 30.09.2023. інфляційні втрати 3012,96, 3% річних 1154,78грн. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, на час виникнення спірної заборгованості регулювалися Законом України № 1875-ІV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закон № 1875-ІV), що діяв на час виникнення спірних правовідносин. Статтею 3 цього Закону визначені предмет його регулювання і суб`єкти у сфері житлово-комунальних послуг. Так, предметом регулювання цього Законує є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цьогоЗаконує органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 1 частини 1статті 13 Закону №1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до частини 1статті 19 Закону №1875-ІV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-ІV передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, місцева (розподільча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з положеннями частини 6статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, КП «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. 31 жовтня 2021 року на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Договір), що встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу, та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Відповідно до пункту 2 Договору даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на веб-сайті виконавця www.hts.kharkov.ua. Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором (пункту 5 Договору). Пунктом 32 Договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. Згідно пункту 33 Договору виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Відповідно до пункту 34 Договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком виплата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, статті2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://zakon.rada.gov.ua/laws/ show/808-2019-п#Text (пункту 30 Договору). Згідно положень статті 24 Закону України "Про теплопостачання"до основних обов`язків споживача теплової енергії відноситься своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до положень статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Системне тлумачення вказаних норм свідчить, що на споживачів покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за постачання теплової енергії; а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору на постачання теплової енергії або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання. Відповідно до пункту 4 Договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. Також встановлено, що протягом місяця з дня розміщення позивачем індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії відповідач про свою відмову укласти договір на постачання теплової енергії чи про свою незгоду із умовами договору до позивача у письмовому вигляді не направив, втім споживав надану позивачем теплову енергію, а тому відповідач вважається таким, що прийняв пропозицію позивача щодо укладення договору на постачання теплової енергії, положення якого відповідають типовому договору. Відповідно до частини 6статті 25 Закону України «Про теплопостачання»у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Так, статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься встатті 11 ЦК України. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Факт наявності заборгованості на суму 62 745,51 грн за період з грудня 2014 року по вересень 2023 року підтверджено належними та допустимими доказами, наявними у справі. Водночас, відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази належної повної оплати спожитої у спірний період теплової енергії згідно умов Договору. Щодо нарахування абонентської плати суд зазначає наступне. Статтею 1 Закону України "Про Житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Відповідно до пункту 32 Договору плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. Перевіривши наданий позивачем розрахунок абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води суд визнає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. КП «Харківські теплові мережі» виконало нарахування плати за послуги з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання та внутрішньо будинкових систем постачання гарячої води. Вартість ремонту внутрішньо будинкових систем зазначена у Публічному договорі з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, який розміщено на сайтіwww.hts.kharkov.ua. Відповідач не сплатив плату за обслуговування систем у розмірі 743,04 грн. У відповідності до статтей 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії. У разі встановлення за результатами дослідження відібраних проб факту постачання послуг неналежної якості витрати споживача на оплату проведених досліджень проб підлягають компенсації за рахунок виконавця відповідної послуги. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання позивачем послуг з централізованого опалення відповідачем суду не надано, факт ненадання або неналежного надання цих послуг визначеним законодавством способом не зафіксований. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Недотримання вимог законодавства щодо належного виконання зобов`язання призводить до порушення зобов`язань. Оскільки відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку, не відмовився від послуг, які надавало КП «Харківські теплові мережі», то в нього виник обов`язок сплатити ці послуги. Щодо заяви сторони відповідача про застосування судом до вимог КП «Харківські теплові мережі» строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17). Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою є 30.07.2025 року, а період нарахуванням останнім заборгованості становить з 01.12.2014 по 30.09.2023. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362,559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою 30.07.2025 та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01.12.2014 по 30.09.2023, то трирічний строк позовної давності щодо платежів за період з 01.12.2014 року по 01.04.2017 року включно позивачем пропущено, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. У той же час, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі за період з 02 квітня 2017 року по 30.09.2023, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (30.07.2025) не сплив та продовжувався на строк дії карантину (до 30.06.2023), а у подальшому продовжується на період дії в Україні воєнного стану. Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 02.04.2017 по 31.03.2025 у відповідача за послуги постачання теплової енергії та гарячої води наявна заборгованість у сумі В зв`язку з несплатою відповідачем плати за надані послуги утворилася заборгованість у сумі 52581,82 грн, а саме: вартості спожитої теплової енергії в сумі 45743,35 грн. за період з 02.04.2017 року по 30.09.2023 року, плату за абонентське обслуговування у розмірі 470,40 грн. за період з 01.06.2022 року по 30.09.2023 року, послуги за постачання гарячої води у сумі 5 584,08 грн за період з 01.01.2022 по 30.09.2023, абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води у сумі 272,64 грн за період з 01.06.2022 по 30.09.2023, послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем у сумі 392,70 грн за період з 01.07.2022 по 30.09.2023, послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячої води у сумі 127,65 грн за період з 01.07.2022 по 30.09.2023. інфляційні втрати 3012,96, 3% річних 1154,78грн. До позовних вимог про стягнення заборгованості за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії та гарячої води за період 01.01.2022 по 30.09.2023, за послуги з постачання гарячої води, з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячої води, плати за абонентське обслуговування не підлягає застосуванню позовна давність, оскільки вказані вимоги заявлені в межах позовної давності. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно наданого платіжного доручення, звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн та плату за отримання довідки про зареєстрованих в житловому приміщенні у сумі 89,62 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 198 грн. 32 коп., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог та 89,62 грн за отримання довідки про зареєстрованих в житловому приміщенні. На підставі викладеного,

Outcome: partial