Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

1.Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (далі відповідач) про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказаний будинок належить їй з 1988 року, тобто з моменту його будівництва. Вона є власницею земельної ділянки, на якій розташований будинок, її місце проживання зареєстровано за вказаною адресою. При цьому через відсутність правовстановлюючих документів вона не може оформити своє право власності на дане нерухоме майно, а саме вказаний вище житловий будинок, у позасудовому порядку. У підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, при цьому подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов визнає повністю. Заяви та клопотання учасників справи Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 10 лютого 2026 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Враховуючи те, що представник відповідача позов визнав повністю, згідно статей 200, 206 ЦПК України суд у судовому засіданні ухвалив перейти до вирішення питання щодо задоволення позову за наявності для того законних підстав. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Як встановлено, згідно погосподарської книги №2 Печенюгівського старостату Новгород-Сіверського району Чернігівської області, особовий рахунок № [NUMBER] позивачка є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 2). Відповідно до технічного паспорту, зареєстрованого за №ТІ01:4936-1244-6430-1632, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , розташований будинок літера «А1», 1988 року спорудження, веранда літера «А2», сарай літера «Б», сарай літера «В», сарай літера «Г», сарай літера «Д» та погріб літера «Е» (а.с. 8-12). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №17264778 від 03 лютого 2014 року земельна ділянку з кадастровим номером 7423688100:01:000:0422, площею 0,238 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] належить позивачці на праві власності (а.с. 4). Водночас, право власності на вказаний житловий будинок та надвірні будівлі у порядку, передбаченому законодавством, чинним на день будівництва, позивачкою зареєстроване не було. Згідно частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. До набрання чинності вказаним законом, державну реєстрацію права власності на житлові будинки та споруди регулював ряд нормативних актів, зокрема такі, як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Отже записи у погосподарських книгах, у період дії вказаних нормативно-правових актів, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином записом в книзі погосподарського обліку підтверджується право приватної власності позивачки на житловий будинок, збудований у 1988 році, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , однак вказане право не визнається через відсутність правовстановлюючого документа, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та у зв`язку з цим для задоволення позову повністю. Стосовно надвірних будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] , суд враховує, що вони призначені для обслуговування вказаного вище житлового будинку, розташованого за цією ж адресою. Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки надвірні будівлі є приналежностями головної речі житлового будинку, то визнання права власності на нього є визнанням права власності на відповідні господарські будівлі, тому окреме визнання права власності на такі будівлі законодавством не вимагається. Враховуючи те, що спір виник внаслідок недбалих дій позивачки, яка після будівництва не оформила належним чином право власності на вказаний вище житловий будинок, відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повністю покласти на позивачку всі здійснені нею витрати, не стягуючи їх з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved