Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

представник позивачки звернулася до суду із позовом, у якому просила, із врахуванням усунутих недоліків, визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , зобов`язати Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові внести зміни до книги реєстрації народжень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі частки зі всіх доходів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову до досягнення [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] . В обґрунтування позову покликається на те, що позивачка познайомилась із відповідачем близько двох років тому. Оскільки [PERSON] на той час був мобілізований, то їхні стосунки були на відстані, із поїздками один до одного. Після того, як позивачка завагітніла, відповідач підтримував її, однак не приїжджав та не відвідував, посилаючись на службу безпосередньо в зоні бойових дій, а також перебування на лікуваннях. Після народження доньки, відповідач повідомив, що зробить усе можливе, щоб приїхати та подати заяву (як батько) для виготовлення свідоцтва про народження на їх спільну доньку. Проте ці поїздки постійно переносились через різні підстави, які зазначав відповідач, тому позивачка самостійно звернулася до органів РАЦС за видачею свідоцтва про народження дитини. Відповідно по батькові дитину було записано [PERSON] . На даний час донька проживає із позивачкою та знаходиться на її матеріальному утриманні, відповідач є працездатною особою, проходить службу, є матеріально забезпеченим та має можливість надавати допомогу, однак таку не надає. Просить позов задоволити. Ухвалою від 22.07.2025 року позовну заяву залишено без руху, та в подальшому недоліки усунено. Ухвалою судді Залізничного районного суду від 25.07.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 15.09.2025 року відповідач надіслав до суду заяву про визнання позову, у якій зазначив, що з вимогами, викладеними у позовній заяві погоджується повністю, просить визнати батьківство за ним [PERSON] над [PERSON] , [INFO] , та призначити аліменти на утримання неповнолітньої до досягнення повнолітття. Судове засідання просив проводити без його участі. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29.09.2025 року у справі призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення експерта поставлено питання: чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 19.12.2025 року матеріали справи повернуті до суду із повідомленням про неможливість проведення експертизи у зв`язку із неявкою [PERSON] до Львівського НДЕКЦ МВС 11.12.2025 року у визначений експертом час, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 29.01.2026 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Пояснила, що після того як вона завагітніла, відповідач обіцяв їй приїхати, однак до народження дитини не приїхав, тому вона зареєструвала дитину сама. Також вона дізналася, що відповідач одружений, та має дитину від попереднього шлюбу. Зараз доньці позивачки 11 місяців. Відповідач востаннє бачив дитину на свято Миколая, [INFO] . Він є військовослужбовцем, на даний час перебуває в Стрию. Про необхідність прибуття до експерта відповідач знав, однак у день експертизи повідомив, що він не приїде, тому що його не відпустять. Позивачка також зазначила, що просила відповідача звернутися до органів РАЦС для внесення змін до відомостей про народження дитини в позасудовому порядку, він обіцяв зробити це та не пішов. В позивачки є також старша донька, якій 17 років, та батьки, які були свідками їх відносин із відповідачем. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Зазначила, що фактично позивачка та відповідач вели спільне господарство, оскільки [PERSON] неодноразово перераховувала кошти на різні потреби [PERSON] і навпаки. Додатково пояснила, що конфлікти у відповідача з позивачкою виникли через позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання позивачки, як матері дитини до трьох років, які він не погоджувався платити. Просить врахувати, що відповідач ухилився від проходження експертизи, а відтак суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена. Вважає недоцільним допит свідків, оскільки, на її думку, у справі достатньо доказів для ухвалення рішення. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Залізничного відділу ДРАЦС у м.Львові до суду не з`явилися, були належно повідомленими про час та місце розгляду справи, відтак суд вважав за можливе розглядати справу у відсутності цих осіб. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] та у свідоцтві про народження серія [NUMBER] , виданому 24.04.2025 року її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до Витягу №00050821674 від 24.04.2025 року реєстрацію актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , здійснено із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст135 Сімейного кодексу України (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є також матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.16). На підтвердження доводів свого позову позивачка долучила до заяви копії скріншотів листування, копії виписок з рахунків, копії своїх письмових пояснень та пояснень [PERSON] та [PERSON] (а.с.17-104). Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed