Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Соколов Олександр В`ячеславович, звернулася до суду з позовом до Територіальної громади, в особі Львівської міської ради, в якому просить: встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] проживали однією сім`єю з 01.01.1989 по 16.04.1994; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на автомобіль Renault Master, державний номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, який належав [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як жінка та чоловік, з [PERSON] , [INFO] , протягом 22 років до дня його смерті - [INFO] в квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві спільної часткової власності. Шлюб не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Спільних дітей не мають. Зазначає, що за час свого спільного проживання, вони вели спільне господарство, за спільні кошти утримували житло, проводили поточні ремонти приміщень, кухонного та сантехнічного обладнання, електро- та гідрокомунікацій, із спільного сімейного бюджету сплачували комунальні платежі, придбавали предмети домашнього вжитку, побутову техніку, одяг, заготовляли продукцію на зиму, спільно харчувались. За взаємною згодою разом проводили дозвілля. Вказує, що рішення про спільне проживання однією сім`єю було настільки усвідомлене та вмотивоване, що подружжя прийняло рішення про реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою заявниці в квартирі [ADDRESS] , про що 25.01.2008 зроблено відповідний запис в будинковій книзі. Після смерті останнього позивачка займалася організацією поховань, оплатою супутніх речей та поминального ритуалу. Також, сторона позивача повідомляє, що в іншому зареєстрованому шлюбі ні вона, ні [PERSON] , на час їхнього спільного проживання не перебували. Вказує, що за час їхнього проживання вони придбали автомобіль Renault Master, державний номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, який використовували для спільних сімейних потреб. Спадкоємців [PERSON] ні за законом, ні за заповітом немає. Станом на день звернення, спір щодо права на спадщину відсутній, а виникнення права на спадкування у позивачки залежить від встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки правовідносини охоплюють майнові питання, відтак просить позов задоволити. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08.10.2025 справу передано за підсудністю на розгляд до Галицького районного суду м. Львова. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2025 визначено головуючого суддю Зубачик Н.Б. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.11.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2025 розгляд справи відкладено, у зв`язку з неявкою учасників справи. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позовну заяву задоволити в повному обсязі. Також, позивач не заперечила факту можливості користування автомобілем. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила з приводу позовних вимог, оскільки стороною позивача не доведено факту про порушене, оспорюване чи невизнане право позивача, звертає увагу про відсутність в матеріалах справи відмови від нотаріуса щодо неможливості оформлення позивачем спадкового майна. Самі по собі фотосвітлини не можуть бути беззаперечним доказом спільного проживання позивачки та [PERSON] як подружжя та ведення ними спільного господарства. Окрім цього, стороною позивача не надано інших доказів спільного проживання протягом 22 роки, тобто не запрошено свідків, які б могли підтвердити дані обставини, а також в матеріалах справи не містяться докази щодо не перебування автомобіля під арештом. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до відмітки у паспорті зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . Також, зазначене підтверджується копією будинкової книги для реєстрації громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] /а.с.9-15, 22-28/. Відповідно до копії довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 2008 року, яка видана ЛКП «Дім» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , в даній квартирі прописані окрім інших осіб [PERSON] , як дочка з 25.09.2007 та [PERSON] як наймач з 25.01.2008 /а.с.29/. Згідно копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить частки квартири [ADDRESS] /а.с.30/. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником автомобіля марки «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] /а.с.31/. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28 травня 2025 року, [PERSON] помер [INFO] , про що 28.05.2025 складено відповідний актовий запис №3090 /а.с.32/. З долучених до матеріалів справи копій фотосвітлин вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проводили разом час дозвілля та відпочинок. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У п.п. 2, 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до правової позиції викладеної у п. 21 постанови Пленуму Пунктом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судовому практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18). Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] та визнати за нею право власності на автомобіль «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] , у порядку спадкування. Відповідно до статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно зі статтею 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Разом з тим реалізація спадкових прав здійснюється у порядку, передбаченому законодавством, зокрема шляхом звернення до нотаріуса для прийняття спадщини та оформлення спадкових прав. Проте, позивач не надала суду доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а також відсутні докази відкриття спадкової справи. Окрім цього, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину або у вчиненні іншої нотаріальної дії. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що звернення до суду з позовом про визнання права на спадщину є можливим лише у випадку, коли нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії або коли існує спір між спадкоємцями. Так, у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 200/7924/16-ц зазначено, що судовий порядок захисту спадкових прав є винятковим та застосовується у разі неможливості їх реалізації в нотаріальному порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 554/8023/18, де суд вказав, що відсутність доказів відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину свідчить про передчасність звернення до суду з позовом про визнання права на спадкове майно. Крім того, Верховний Суд у постанові від 15 червня 2022 року у справі № 592/6862/21 зазначив, що саме нотаріус є первинним суб`єктом оформлення спадкових прав, а звернення до суду можливе лише за наявності спору або відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16, провадження № 12-158гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що право позивача на спадкування було порушене, невизнане або оспорюване. Позивачем також не надано доказів існування спору щодо спадкового майна або наявності інших осіб, які б претендували на спадщину. Саме по собі встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути предметом розгляду суду, проте у випадку, коли такий факт має юридичне значення для реалізації певного права, яке не може бути оформлене іншим способом. Натомість у даному випадку позивач не довела неможливість реалізації свого права в позасудовому порядку, зокрема шляхом звернення до нотаріуса для відкриття спадкової справи. Таким чином, звернення до суду у даному випадку є передчасним, оскільки відсутні докази порушення, невизнання або оспорювання прав позивача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що заявлені передчасно, а відтак підстави для їх задоволення відсутні. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed