Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 05 липня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №79336146, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 38 від 26 листопада 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 16020 грн, з яких: 9000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 2646 грн - заборгованість за відсотками; 4374 грн. заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивач не здійснював жодних нарахувань штрафних санкцій. Згідно з умовами договору позики відповідач зобов`язалася вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному договором. Однак, відповідач не виконав свого обов`язку та після відступлення права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №79336146 в розмірі 16020 грн., з яких: 9000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2646 грн. заборгованість за відсотками, 4374 грн. заборгованість по процентам за понадстрокове користування позикою, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 05 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою від 15.12.2025 задоволено клопотання представника позивача та продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 25.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. 23.02.2026 представником відповідача, адвокатом Скользнєвою В.В. через підсистему «Електронний суд» подані додаткові пояснення, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем грошових коштів за договором позики, а також не доведено отримання права вимоги за договором позики, враховуючи, що на час укладення договору факторингу №14/06/21 від 16.06.2021 жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» щодо [PERSON] не існувало. Також зазначає, що нарахування відсотків за кредитним договором можливо виключено в межах встановленого строку кредитування, яка складає 30 днів, а тому загальна сума заборгованості не повинна перевищувати 9000 (тіло) +2646 (відсотки)=11646 грн. Крім того, представник відповідача просить суд стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. 26.02.2026 представник позивача Марченко А.О. подала суду додаткові пояснення, в яких заперечувала проти додаткових пояснень представника відповідача, посилаючись на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості. Також зазначає, що відповідно до додаткової угоди № 7 від 13.06.2022 до договору факторингу, договір факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021 був автоматично пролонгований та є діючим як на момент відступлення права вимоги до відповідача, так і на даний момент, а тому перехід прав вимоги за кредитним договором відбувся відповідно до діючого договору факторунгу, є правомірним і відповідає чинному законодавству. Зазначає про відсутність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилася, у позовній заяві та додаткових поясненнях просить розглянути справу у відсутність представника. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача подала письмову заяву, в якій просила розглянути справу без участі відповідача та її представника та врахувати позицію, викладену у додаткових поясненнях по справі. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 05 липня 2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали договір позики № 79336146, згідно умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджених умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п.1 договору). Згідно із цим договором сума позики становить 9000 грн, строк позики 30 днів, дата повернення позики 03 серпня 2024 року, денна процентна ставка 0,98 %, проценти за понадстрокове користування позикою за день 2,70 %, пеня 2,7 %, орієнтована реальна річна процентна ставка 2463,47%, орієнтована загальна вартість позики 11646 грн. (п.п.2.1-2.3 договору). Підписанням цього договору відповідач підтверджує, що вона ознайомилася на сайті https://mycredit.uа/uа/documents-license/ з повного інформацією щодо позикодавця та його послуги, в тому числі з інформацією, що передбачена ст.9 Закону України «Про сиоживче кредитування», ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії! Та нормативно-правовими актами Національного банку України (п.п. 5.1. п. 5 Договору позики). Також відповідач погодилася, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.uа/uа/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін, та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позивальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування авто пролонгації, йому зрозумілі (п.п. 5.2. п. 5 Договору позики). Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.mycredit.uа. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. В договорі позики зазначені повні дані позичальника [PERSON] , її дату народження, ідентифікаційний номер, серію та номер паспорту, номер телефону та електронної пошти та номер електронного платіжного засобу № [NUMBER] (п.29 договору). Відповідно до підписаної сторонами таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки до вказаного кредитного договору (додаток №1 до договору позики), період кредитування становить з 05.07.2024 по 03.08.2024; загальна вартість кредиту 11646 грн, з яких: 9000,00 грн сума кредиту, 2646 грн проценти за користування кредитом. Договір позики підписано відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора 06244 (а.с. 8-11). Крім того, [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 14244 підписано паспорт споживчого кредиту, який містить аналогічні умови надання коштів у позику (а.с.6-7). Факт перерахування ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» грошових коштів у розмірі 9000 грн. на платіжну картку позичальника [NUMBER] підтверджено квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» від 05.07.2024 (номер транзакції с64b08b6-8a9e-4bae-9377-2bbbbf5c9884) (а.с.94). 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21. Відповідно до умов зазначеного договору, фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Сторони договору також погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 12-15). Згідно додаткової угоди № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, 28.07.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» погодили внести зміни до п 1.3 договору в такій редакції: клієнт зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства (а.с.16). Згідно додаткової угоди № 7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, 13.06.2022 ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» домовились викласти п. 9.1 договору в такій редакції: даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін, договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чиності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік (а.с.17). Згідно додаткової угоди № 44 від 26.11.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» уклали цю додаткову угоду та зазначають, що в якості ціни продажу згідно реєстру боржників № 37 від 26.11.2024 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів від основної суми заборгованості та в якості ціни продажу згідно реєстру боржників № 38 від 26.11.2024 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів від основної суми заборгованості (а.с.18). З акта прийому-передачі реєстру боржників № 38 від 26 грудня 2024 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 встановлено, що клієнт ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передав, а фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв реєстр боржників №38 кількістю 4679, після чого, з урахування пункту 1.2. договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 19). У витязі з реєстру боржників № 38 від 26 листопада 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року під порядковим номером «189» вказано боржника [PERSON] , номер договору позики №79336146, дата договору позики 05.07.2024, сума заборгованості за основною сумою боргу 9000 грн, сума заборгованості за відсотками 2646 грн, сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою 4374 грн, сума заборгованості разом 16020 грн (а.с. 21). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №79336146 від 05.07.2024, сформованої ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» 03.02.2026, станом на 26.11.2024 заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 16020 грн., у тому числі: 9000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2646 грн. заборгованість за процентами; 4374 грн. відсотки за понадстрокове користування (а.с.95-97). З моменту отримання права вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики №79336146 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи встановлено, що договір позики укладено ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому використання електронного підпису неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора на електронну пошту та/або номер телефону. Доказів, що указані в договорі одноразові ідентифікатори та персональні дані (відомості паспорта громадянина України, РНОКПП, номер телефону, електронна пошта) належать третім особам, а не позичальнику, суду не надано, тоді як алгоритм укладення договору, визначений ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» виключає підстави вважати, що без їх погодження відповідач могла отримати кредитні кошти. Доводи представника відповідача про те, що з наданих позивачем документів не підтверджується факт перерахування грошових коштів за договором позики, суд вважає необгрунтованими, оскільки позивачем надана копія квитанції про перерахування 05.07.2024 первісним кредитором на картку відповідача, зазначену у кредитному договорі, грошових коштів у розмірі 9000 грн. Крім того, судом враховується, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц). Перерахування грошових коштів [PERSON] відповідно до умов договору мало бути здійснене ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на її банківський рахунок із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, номер якого зазначено в договорі. Відповідач не надала будь-яких доказів того, що зазначена у договорі платіжна картка на момент укладення договору їй не належала, а також не спростувала факт перерахування на неї грошових коштів. Крім того, після укладення договору відповідач не зверталася до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» із зауваженнями щодо невиконання товариством умов договору, зокрема щодо неперерахування коштів. Також відповідач не скористалася правом відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його підписання. З огляду на викладене, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про доведеність факту укладення між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» з однієї сторони, та відповідачем з іншої, договору позики, та виконання первісним кредитором своїх обов`язків за цим договором, а саме надання грошових коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», свої зобов`язання за договором позики виконало та надало відповідачу грошові кошти у розмір 9000 грн. Однак відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, отримані кредитні кошті у строки, передбачені договором позики не повернула та не сплатила відсотки за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої та другої статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі, виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд встановив, що відступлення права вимоги за договором позики №79783955 від 19.02.2024 відбулося за договором факторингу від 14.06.2021 року, укладеним ТОВ ФК «ЄАПБ» з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», який ніким не оскаржений і не визнаний недійсним, відтак, позивач має право на стягнення із [PERSON] заборгованості за вказаним договором позики. Доводи представника відповідача про те, що на момент укладення договору факторингу між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та [PERSON] , і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати на підставі договору факторингу є безпідставними, оскільки майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі №2221/2373/12). Суд визнає, що наявні у матеріах справи копія договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, додаткові угоди до нього, акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 січня 2026 року викладеними у справі №727/2790/25 (провадження №61-13862св25). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №38 від 26.11.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року та розрахунку заборгованості, вбачається, що до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики №79336146 від 05.07.2024 у розмірі 16020 грн., з яких: 9000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2646 грн. заборгованість за відсотками; 4374 грн. заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою. Доказів погашення заборгованості за договором позики відповідачем суду не надано, отже, позивач має право на стягнення заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 9000 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 2646 грн. та заборгованості за процентами за понастрокове користування позикою у розмірі 4374 грн., суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до п.п.2.2-.2.3 договору позики №79336146 від 05.07.2024, сторони погодили, що строк позики (строк договору) становить 30 днів, дата надання позики 05.07.2024, дата повернення позики 03.08.2024. Денна процентна ставка становить 0,98% (фіксована), яка діє протягом строку договору, визначеному п.п.2.2 п.2. Перевіривши розрахунок заборгованості, суд погоджується з нарахованими відсотками у розмірі 2646 грн., оскільки відсотки нараховані первісним кредитором з 05.07.2024 по 03.08.2025 з розрахунку 0,98% в день, тобто у розмірі, визначеному кредитним договором, та у межах строку кредитування (9000*0,98%*30 = 2646). Разом з тим, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо безпідставності нарахування відсотків за понадстрокове користування позикою у розмірі 4374 грн., виходячи з наступного. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зроблено такі висновки, що «компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57). Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». Верховним судом у постанові від 19.09.2020 року у справі № 686/18977/17 зазначено, що «положеннями частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення». Як зазначено вище, згідно пункту 2.3 договору позики від 05.07.2024 денна процентна ставка за договором складає 0,98%. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%. Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Суд зауважує, що пункт 2.3 договору, розташований в розділі 2 «Параметри та умови позики» договору, який регулює правомірну поведінку сторін. Умовами укладеного сторонами договору позики не передбачено розмір процентів річних від простроченої суми, як міри відповідальності за ч. 2 ст.625 ЦК України. Ураховуючи викладені обставини суд вважає, що проценти за понадстрокове користування кредитом у розмірі 4374 грн., які нараховані первісним кредитором на підставі п.2.3 договору, не є процентами як мірою відповідальності, передбаченими ст.625 ЦК України. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості по процентам за понадстрокове користування у розмірі 4374 грн задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» необхідно стягнути заборгованість за договором позики № 79336146 від 05.07.2024 в розмірі 11646 грн., яка складається із: 9000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2646 грн. заборгованість за відсотками. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16.12.2025 (а.с.56). Оскільки позовні вимоги задоволені частково (на 72,70%), з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2201,36 грн. Крім того, представником відповідача заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після. ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справ сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, у якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). На підтвердження понесених [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу, надано копію договору про надання правничої допомоги від 20.11.2025, акт здачі-прийняття наданих послуг від 19.02.2026 з детальним описом виконаних робіт, загальною вартістю 6000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 19.02.2026 на суму 6000 грн. Виходячи з вимог діючого законодавства, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин представником відповідача надано суду відповідні документи, які свідчать про понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Зазначені витрати документально підтверджені та доведені. Враховуючи складність справи, тривалість витраченого адвокатом часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих адвокатом послуг, значення справи для відповідача, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, та не вбачає підстав для його зменшення. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що з позивача на користь відповідача, пропорційно до частини позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено (27,3%), підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 1638 грн. Датою ухвалення рішення, у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial