Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, в обгрунтування позовних вимог зазначила, що 16.06.2024 року у м. Яремче по вулиці Л.Українки біля подвір`я відповідачки [PERSON] до неї вибігла собака породи «Алабай», яку утримує відповідачка [PERSON] та покусала її за руки, ноги та тіло. Внаслідок того, що [PERSON] порушила правила утримання своєї собаки породи «Алабай», [PERSON] було завдано тілесних ушкоджень. Після отриманих травм позивачка звернулася до КНП «Яремчанська центральна міська лікарня», де було проведено ПХО кусаних ран лівого передпліччя, стегна, рук, ніг та взято аналіз на виявлення вірусу сказу. Крім того, 20.06.2024 року позивачка звернулася до поліції із заявою про притягнення [PERSON] до відповідальності. Відповідно 29.06.2024 року щодо відповідачки [PERSON] було складено протокол по адміністративне правопорушення серії ВАД №206742 за ч. 3 ст. 154 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] направлено на розгляд адміністративної комісії виконкому Яремчанської міської ради. Постановою №8 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Яремчанської міської ради про накладення адміністративного стягнення від 19.07.2024 року, відповідачку [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень з конфіскацією тварини. В результаті укусів собаки позивачка пережила сильний страх, стрес та хвилювання, відчувала сильний фізичний біль в момент укусів та після них в період амбулаторного лікування. В зв?язку з тим, що позивачку покусала собака відповідачки, позивачка була змушена звернутися в КНП «Яремчанська центральна міська лікарня» за наданням медичної допомоги, відчувала фізичний біль під час надання медичної допомоги, пережила хвилювання в зв?язку з очікуваням результатів аналізу на наявність у собаки вірусу сказу. Тривалий час в позивачки був знижений та нестійкий настрій, порушився нормальний сон, вона часто бачила та бачить на даний час неприємні сновидіння, в яких собака знову на неї нападає; позивачка відчувала емоційну напругу, постійно перебувала в стані нервозності, роздратування, уникала будь-яких контактів, її постійно супроводжувало відчуття обурення. Тривалий час позивачка боялася сама вийти на вулицю, постійно боялася нового нападу собаки. Також Позивачка зазначає, що й зараз боїться сама ходити вулицею, а вигляд будь-якого собаки, який йде вулицею, навіть якщо він на повідку та в наморднику та поряд з господарем, викликає в позивачки сильне почуття не контрольованого страху. Крім того, наслідки перенесеної психологічної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін у позивачки: порушення сну, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, чутливості, реакції замикання, зафіксованості на негативних переживаннях, емоційної напруги, настороги, невпевненості в собі, відчуття власної неповноцінності, страху перебування на вулиці. Завдану їй моральну шкоду позивачка оцінює в сумі 30 000 грн, яку просить стягнути з Відповідачки. Просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути з Відповідачки судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 04.10.2024 відкрито провадження у справі і призначено її до підготовчого судового розгляду. Ухвалою суду від 10.02.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 25.11.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідачка визнає позовні вимоги частково. В обґрунтування зазначила, що собака, яка тимчасово перебувала на перетримці у неї, була собакою їхнього родича, який зараз проходить службу у Збройних Силах України. Це була звичайна здорова собака. Відповідачка утримувала собаку у вольєрі. 16.06.2024 року, в обідню пору відкрила вольєр для того, щоб налити собаці холодної води. Їй не було відомо, що собака поведе себе таким дивним та агресивним чином. Вибігши на подвір?я, вона одразу кинулась до потерпілої [PERSON] , яка в цей час проходила повз її помешкання. Побачивши собаку, потерпіла почала бігти. [PERSON] , намагаючись відвернути можливий напад собаки на дівчину, просила не бігти останню. Проте собака все ж накинулась на дівчину. В той час відповідачка по справі наздоганяла собаку, щоб забрати її від потерпілої. Забравши собаку, відвела її до вольєра, а сама повернулась до [PERSON] , щоб надати їй допомогу. [PERSON] не залишила дівчину на одинці, та всіма їй можливими способами намагалась підтримувати потерпілу, хоча сама в цей час перебувала в шоковому стані від несподівано агресивної поведінки собаки. Після того як приїхала швидка медична допомога, [PERSON] спільно зі старшим братом потерпілої, який ніс її на руках, провела їх до швидкої медичної допомоги. Чоловік відповідачки [PERSON] в той же день застрелив собаку, щоб в подальшому схожа ситуація не повторилась. Відповідачка визнала свою вину і неодноразово зверталась до сім?ї потерпілої, вибачалась та пропонувала відшкодувати в добровільному порядку шкоду. Зазначила, що сплатити моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень для неї не під силу, так як не має постійної роботи, а працює на тимчасових підробітках, а чоловік не працює на даний час. Вважає, що справедливим розміром, який не поставить її в скрутне матеріальне становище та деяким чином покриє втрати немайнового характеру потерпілої [PERSON] є 5 000 (п?ять) тисяч гривень, які вона готова відшкодувати останній, а тому просила позовні вимоги задовольнити частково. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки адвокат Гайтанюк М.М. підтримали позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні відповідачка та представник відповідачки адвокат Мищишина І.Я. частково заперечили позовні вимоги. Відповідачка зазначила, що готова відшкодувати моральну шкоду у сумі 5000 гривень. Заслухавши Сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частиною першою статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої тілесними ушкодженнями, які отримані при укусах собаки відповідачки. Судом встановлено, що 20.06.2024 о 12 год 45 хв до Відділення поліції №1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла заява [PERSON] про те, що 16.06.2024 о 13 год 20 хв у м. Яремче по вулиці Л.Українки, її покусала собака, яку утримує [PERSON] , внаслідок чого їй були спричиненні тілесні ушкодження, а також під час відбиття від собаки був пошкоджений екран телефону «Айфон 10XS» (а.с.18). Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого КНП «Яремчанська центральна міська лікарня» від 16.06.2024, встановлено діагноз кусаних ран лівого передпліччя, стегна, рук, ніг (а.с.9). З фототаблиць, долучених до матеріалів справи, вбачаються укуси собаки по тілу позивачки (а.с.31-36). 29.06.2024 року щодо відповідачки [PERSON] було складено протокол по адміністративне правопорушення серії ВАД №206742 за ч. 3 ст. 154 КУпАП. Постановою №8 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Яремчанської міської ради про накладення адміністративного стягнення від 19.07.2024 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень з конфіскацією тварини (а.с.29). У зв`язку із тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок укусів собаки, позивачка [PERSON] зазнала моральну шкоду, у зв`язку з перенесеними фізичними та душевними стражданнями. За загальним правилом, визначеним у частинах першій-другій статті 1166 ЦК України та частині першій статті 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичній або юридичній особі відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала за наявності її вини. У той же час, цивільне законодавство передбачає певні особливості цивільно-правової відповідальності у випадку, якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки. Так, згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 554/858/19, провадження № 61-6775 св 20) від 01 липня 2020 Верховний Суд зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Отже, матеріальна та моральна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Разом із цим, як вбачається зі змісту частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Відповідачем не доведено тих обставин, що потерпіла [PERSON] , якій заподіяно тілесні ушкодження, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання нападу собаки із наслідкам, спрямованими на ушкодження її здоров`я та заподіяння каліцтва, а тому суд вважає, що є підстави для стягнення з Відповідачи, як особи, яка володіла джерелом підвищеної небезпеки, собакою, внаслідок нападу якої Позивачка зазнала моральних та душевних страждань. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. Як уже зазначалося, згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачка оцінює загальну суму, завданої моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн. В обгрунтування моральної шкоди зазначає, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, зазнала сильний фізичний біль, страх, стрес та хвилювання. Тривалий час в позивачки був знижений та нестійкий настрій, порушився нормальний сон, вона часто бачила та бачить на даний час неприємні сновидіння, в яких собака знову на неї нападає; позивачка відчувала емоційну напругу, постійно перебувала в стані нервозності, роздратування, уникала будь-яких контактів, її постійно супроводжувало відчуття обурення. Тривалий час позивачка боялася сама вийти на вулицю, постійно боялася нового нападу собаки. Позивачка й зараз боїться сама ходити вулицею, а вигляд будь-якого собаки, який йде вулицею, навіть якщо він на повідку та в наморднику та поряд з господарем, викликає в позивачки сильне почуття майже не контрольованого страху. Крім того, наслідки перенесеної психологічної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін у позивачки: порушення сну, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, чутливості, реакції замикання, зафіксованості на негативних переживаннях, емоційної напруги, настороги, невпевненості в собі, відчуття власної неповноцінності, страху перебування на вулиці. Суд, враховуючи наявність моральної шкоди у Позивачки, яка була завдана останній внаслідок тілесних ушкоджень від укусів собаки, та виходячи з норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з Відповідачки з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали Позивачка, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й вважає за необхідне стягнути з Відповідачки на користь Позивачки моральну шкоду в загальному розмірі 8 000 гривень. Щодо стягнення витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Гайтанюк М.М. просила стягнути з Віповідачки на користь Позивачки суму витрат на правову допомогу у розмірі 5500, 00 грн. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Сторона Позивача просить стягнути з Відповідача 5500 грн витрат за професійну правничу допомогу. На підтвердження факту наданих послуг правової допомоги до матеріалів справи долучено Договір про надання професійної (правничої) допомоги № 156 від 22 липня 2024 року, укладений між адвокатом Гайтанюк М.М. та позивачкою [PERSON] (далі - Договір); Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 22.07.2024 , зі змісту якого вбачається перелік послуг та суми гонорару за них. З огляду на зазначене вище, суд вважає, що факт отримання позивачем правових послуг, наданих адвокатом Гайтанюк М.М. та їх оплата підтверджена належними доказами. Також, факт надання правових послуг та розмір відшкодування правової допомоги не оспорюється Відповідачем. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон про адвокатуру) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, положення спеціального Закону про адвокатуру передбачають, що розмір гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги за взаємною згодою обох сторін, як клієнта так і адвоката. З однієї сторони норми вказаного Закону покликані гарантувати оплату праці адвоката за надані правові послуги, з іншого боку визначити вартість кваліфікованих правових послуг, які спроможний буде заплатити клієнт з урахуванням його фінансових можливостей та з огляду на кваліфікацію, досвід адвоката, обсяг наданих ним послуг. Особа, бажаючи ефективно захисти своє право, яке порушено/порушується, звертається за допомогою до адвоката, та, укладаючи з ним договір про надання правової допомоги, погоджується оплатити вартість запропонованих ним правових послуг. Разом з тим, така особа має правомірні очікування повернути назад вказані кошти, стягнувши їх із відповідача, у випадку, якщо її право буде відновлено, чи судом буде визнана її правота. Інститут відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, передбачений у статті 137 ЦПК України, власне і покликаний гарантувати право людини на повернення здійснених нею витрат на правову допомогу у разі постановлення судом рішення на її користь. У пункті 26 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 (справа №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/2026) Верховний Суд, аналізуючи положення статтей 134, 139 КАС України, які регулюють питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. З огляду на все викладене вище, з урахуванням особливостей вказаної справи, суд вважає, що стягнення витрат за правову допомогу відповідатиме основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, верховенству права та відшкодуванню судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідності до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та адвокатом визначили розмір витрат на правову допомогу у сумі 5500 грн 00 коп. Враховуючи те, що завданням цивільного судочинства, є насамперед справедливий, та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд вважає, що розмір відшкодування витрат на правову допомогу підлягає задоволенню у сумі 5500 грн, що не порушуватиме принципу співмірності позовних вимог, відповідатиме складності справи та виступатиме гарантією реалізації правомірних очікувань позивача [PERSON] як особи, котрій було завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, на повну компенсацію сплачених нею коштів за правову допомогу щодо захисту її права, надану їй кваліфікованим адвокатом. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial