Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" через підсистему "Електронний суд" звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 17.10.2023 року між ТОВ "БІЗПОЗИКА" та [PERSON] укладено Договір №478045-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію". ТОВ "БІЗПОЗИКА" 17.10.2023 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір №478045-КС-001 про надання кредиту, яку той в той же день остання прийняла (акцепт) на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ "БІЗПОЗИКА" направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9235, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальницею у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТОВ "БІЗПОЗИКА" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 25000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальниця зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.1512369 процентів за кожен день користування кредитом. Сторони в п.3 Договору кредиту, погоджено "Графік платежів", відповідно до котрого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. ТОВ "БІЗПОЗИКА" свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальниці грошові кошти в розмірі 25000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальниці № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у нього станом на 10.04.2024 року утворилась заборгованість за Договором №478045-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 108581,82 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 25000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 79831,82 грн.; суми прострочених платежів за комісією 3750,00 грн. З врахуванням наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "БІЗПОЗИКА" заборгованість за договором №478045-КС-001 про надання кредиту від 17.10.2023 року, що становить 108581,82 грн, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 29.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 13.05.2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Константинової О.М. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач у задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю. На обґрунтування відзиву зазначила, що за поясненнями Відповідача йому не надсилали текст договору ні в електронному, ні в письмовому вигляді та він не був обізнаний про розмір відсотків та графіком виплати кредиту, та також про комісію в сумі 3 750 грн., а отже умови договору №478045-КС-001 від 17.10.2023 він не приймав та свій підпис під цим договором не ставив. Листів ні письмово, ні в електронному вигляді від Позивача щодо сплати кредиту не отримував. Щодо посилання Позивача про виконання зобов`язань за договором кредиту та наданням Відповідачу грошових коштів в сумі 25 тис. грн. на банківську картку, вважаю, що Позивач не надав достатні та належні докази щодо цього факту, бо до позовної заяви не надано виписку банківської установи про перерахування зазначених коштів на рахунок Позивача. Одночасно із цим довідка про стан заборгованості [PERSON] станом на 14.04.2024, яка не має дати не може бути належним та достатнім доказом про перерахування коштів на рахунок Відповідача, а отже суд не може посилатись на неї при винесенні рішення по справі. Отже, виходячи із вищевикладеного вважає, що договір №478045-КС-001 про надання кредиту від 17.10.2023 між Позивачем та Відповідачем не укладався. 14.05.2024до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне:розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Відповідач у Відзиві на позовну заяву не поясняє чому на його думку розрахунок, який до позовної заяви був доданий Позивачем, є начебто необґрунтованим, та таким, що начебто не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором.Відповідно до п. 2.7. Кредитного договору термін дії договору до 02.04.2024 року. Як ми бачимо з розрахунку заборгованості, сума заборгованості Відповідача за Кредитним договором після 02.04.2024 року припинила змінюватися, у зв`язку із закінченням строку дії Кредитного договору. 25.05.2024 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Константинової О.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого жодного належного та допустимого доказу про те, що [PERSON] отримав пропозицію укладання договору, сам договір та письмово повідомив про те, що він отримав ці документи та погоджується із ними Позивачем не надано. 11.09.2024 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Константинової О.М. надійшло клопотання про долучення висновку судовопсихіатричного експерта №1380 від 21.12.2023. За наданою копією вказаного вище висновку [PERSON] в період 16.10.2023 страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді біополярного афективного розладу, поточний маніакальний епізод з психотичними симптомами і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Оскільки в цей же час (17.10.2023) за позовною заявою між Позивачем та Відповідачем укладено договір про надання кредиту, вважаю, що його стан здоров`я, який підтверджено висновками судово-психіатричного експерта № 1380 від 21.12.2023 прямо впливав на те, чи міг він розуміти умови надання каредиту та чи міг він взагалі усвідомлювати факт підписання договору кредиту, тому вважає що вказаний доказ (висновками судово-психіатричного експерта № 1380 від 21.12.2023) є важливим для вирішення спору по суті, а тому вважаю має бути долучений до матеріалів справи. Ухвалою суду від 07 листопада 2024 року витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім?я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за 17.10.2023. 07 січня 2025 року витребувані матеріали надійшли від АТ КБ «Приватбанк». 28.01.2025до суду від позивача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких щодо долучення висновку судовопсихіатричного експерта №1380 від 21.12.2023 заперечує, зазначив що сторона Відповідача не надала жодних доказів існування рішення суду, яким Відповідача було визнано обмежено дієздатним або недієздатним до укладенням Кредитного договору з Позивачем, також сторона Відповідача не надала жодних доказів існування рішення суду, яким було встановлено піклування над Відповідачем із призначення піклувальника. Крім того, звертає увагу суду на те, що висновок судово-психіатричного експерта у справи про адміністративне правопорушення щодо невідомої особи, щодо якої була проведена експертиза, немає жодного відношення до даної цивільної справи, предметом розгляду якої є стягнення заборгованості за Кредитним договором. Додає, що під час укладення Кредитного договору Відповідач проходив відео-верифікацію, під час якої: зазначив, що він самостійно подав заявку на отримання кредиту; надав повну згоду на проведення відео-верифікації та фото-фіксації екрану з його зображенням та зображенням документів, що були пред`явлені ним під час здійснення відео-верифікації; підтвердив, що на нього не чинить тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту; зазначив свій номер телефону [NUMBER] ; зазначив номер свого паспорта ID картки; Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, відповідно до поданого відзиву та заперечення, а відтак у задоволені позовних вимог просить відмовити. Досліджений в судовому засіданні «розрахунок заборгованості за кредитом у гривні» не має формули розрахунку, розрахунок розрахований за межами строку дії договору кредиту, який встановлений 24 тиждні, тобто до 01.04.2024 а отже нарахована заборгованість з 01.04.2024 по 10.04.2024 є такою, що не відповідає договору. 24.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відповідно до абз.2 ч.1 ст.244 ЦПК України, та відклав його ухвалення та проголошення на 10:35 год 05.03.2026 року. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом установлено, що 17.10.2023 року [PERSON] уклав з ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» договір про надання кредиту №478045-КС-001 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», через Особистий кабінет Позичальника на сайті кредитодавця. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта, щодо укладення електронного договору про надання кредиту №478045-КС-001 від 17.10.2023 року. Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 25000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Пропозиція (оферта) на укладення договору про надання позики - договір №478045-КС-001 підписана [PERSON] 17.10.2023 року електронним цифровим підписом. 17.10.2023 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №478045-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора UA-9235, (направленого Позичальнику на номер телефону [NUMBER] вказаного Позичальником в Заявці) електронного повідомлення СМС - повідомлення. Отже, договір про надання кредиту було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту №478045-КС-001 від 17.10.2023 року, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом відповідача. Вказані обставини підтверджуються: пропозицією укласти договір (оферта) №478045-КС-001 про надання кредиту; прийняття (акцент) пропозиції (оферти) щодо укладення договору №478045-КС-001 від 17.10.2023 року; договором №478045-КС-001 про надання кредиту від 17.10.2023 року; візуальною формою послідовності дій клієнта; Анкетою клієнта від 17.10.2023 року; правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА»; паспортом споживчого кредиту, розрахунком заборгованості за кредитом та іншими доказами. Також, долучено витяг з анкети клієнта [PERSON] , в якому зазначено всі його анкетні дані та інформація стосовно бажаного кредиту. При цьому, приймаючи умови договору, [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений з договором, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно їх дотримуватися. На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» повідомив суд, що банківська картка № [NUMBER] була відкрита на ім`я [PERSON] (РНОКПП: НОМЕР [NUMBER] ). Також надано виписку по особовому рахунку. за 17.10.2023 року, з якої вбачається, що 17.10.2023 року на банківську карту № [NUMBER] було зараховано переказ на 25000,00 грн. Боржник свої зобов`язання за кредитним договором №478045-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Так, у [PERSON] , станом на 10.04.2024 року, утворилась заборгованість за Договором, в розмірі 108581,82 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 25000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 79831,82 грн.; суми прострочених платежів за комісією 3750,00 грн. За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. За змістом ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Стаття 639 ЦК України регламентує, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до часини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, те, що розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього в матеріалах справи відсутні, місцевий суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак і про задоволення таких. Також, необхідно зазначити, що відповідач не вказує на те, що особисті дані клієнта, зазначені в договорі про надання кредиту, не відповідають його даним. Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надав доказів щодо належного виконання нею умов кредитного договору. Доказів про те, що договір було укладено іншою особою, а не відповідачем, чи номер телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор, належить іншій особі, відповідач суду не надав. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Крім того, суд зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості, позивач нарахував проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, а тому суд доходить висновку про правомірність нарахування процентів позивачем. Отже, враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Заперечення про те, що кредитний договір №478045-КС-001, укладений між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] , є споживчим, а тому відповідно до законодавства про захист прав споживачів проценти за користування кредитом не можуть перевищувати суму кредиту (тіло кредиту), судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки ці доводи не відповідають вимогам п.6 ст.3, ч.2 ст.13, ч.3 ст.509, ст.627 ЦК України та ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо доводів відповідача, що у зв`язку із розглядом адміністративного правопорушення відносно [PERSON] 21.12.2023 року на підставі постанови Галицького районного суду м.Львова проводилась судово-психіатрична експертиза, висновками №1380 якої встановлено, що на час скоєння ним адміністративного правопорушення, а саме 16.10.2023 року [PERSON] страждав хронічним психіатричним захворюванням у вигляді біополярного афективного розгляду, поточний маніакальний епізод з психотичними симптомами і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до висновку експерта №1380 від 21.12.2023 року, даний висновок було складено на виконання постанови слідчого Галицького районного суду м.Львова від 21.12.2023 року про призначення судово-психіатричної експертизи умежах справи про адміністративне правопорушення. Надаючи відповіді на поставлені перед експертною установою запитання, експертами було зазначено наступне: на час вчинення ним адміністративного порушення страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді біполярного афективного розладу, поточний маніакальний епізод з психотичними симптомами і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час психічне захворювання в [PERSON] перебуває в стані формування ремісії, відповілас поточному гіпоманіакальному спізоду білолярного афективного розладу. На даний час [PERSON] за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У правовій позиції ВСУ у справі №6-2833цс16 зазначено, що відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З правової позиції ВСУ у справі № 6-131цс14 вбачається, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст.225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно п. 16 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року, Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Крім того, в узагальненні Верховного Суду України Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008 року розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Проте в будь-якому випадку слід враховувати, що експертний висновок є не беззаперечним фактом, а одним із доказів, який повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання договору недійсним має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Однак, незважаючи на вказані норми закону відповідачем та його представником в процесі розгляду справи не надано належних доказів того, що через психічне захворювання на момент укладення оспорюваного договору [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В той же час доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також не було доведено факту психічного розладу на момент укладення договору, що могло вплинути на неправильне сприйняття [PERSON] фактичних обставин правочину, його волевиявлення, дійсного усвідомлення значення свої дій, та виступати підставою для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України. Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Суд критично оцінює представлений відповідачем висновок експерта №1380 від 21.12.2023 року та не вважає такий належним доказом, який може слугувати підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч. 3 ст.102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Однак, у даній справі відповідачем або його представником не заявлялись клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи. Наявна у матеріалах справи копія висновку експерта від 21.12.2023 року таким вимогам процесуального законодавства не відповідає, а відтак може оцінюватися судом лише як один з письмових доказів. Вказане свідчить про відсутність зацікавленості відповідача у проведенні вказаної експертизи та доведенні обставин справи, на які відповідач посилається у відзиві. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату у розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved