Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Представниця позивача [PERSON] адвоката Зибінська Г.В. звернулася до суду з позовною заявою до Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, у якій просить визнати за позивачем право на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 5,03 умовних кадастрових гектарів без визначення її меж в натурі на території Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] був членом пайгоспу «Нове Життя» та працював у такому із січня 1993 року до 30.08.1999. У 1990 році колгосп «Більшовик» в результаті роз`єднання реорганізовано в колгосп «Нове життя». Згідно рішення №128 виконкому Прилуцької РДА колгосп «Нове життя» реформовано в пайгосп «Нове життя». 16.10.1995 відповідно до Рішення Ковтунівської сільської ради народних депутатів Прилуцького району Чернігівської області колективному сільськогосподарському підприємству «Нове життя» село Ковтунівка Прилуцького району Чернігівської області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії I-ЧН № 000082. Землю передано в колективну власність для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Ковтунівської сільської ради народних депутатів від 16.10.1995 № 34. Зазначений Акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 24. Згідно інформації від Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області, сертифікат на право на земельну частку пай по колишньому КСП Нове життя, с.Ковтунівка, Прилуцького р-ну, Чернігівської області на ім`я [PERSON] не виписувався і державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката не видавався. Таким чином, на момент видачі колгоспу «Нове життя» Державного акту на право колективної власності на землю позивач працював у колгоспі, до списку громадян - членів КСП Нове Життя, що є додатком до Державного акту, внесений під № 295, а отже, отримав право на земельну частку (пай). Разом з тим, не видача позивачу сертифіката і державного акта на землю, а також відсутність правового механізму реалізації права на отримання земельного паю в позасудовому порядку порушує право позивача, як колишнього члена КСП, що внесений до списку громадян-членів КСП, на отримання земельної частки (паю) та змушує його звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 04.03.2026. Позивач та його представниця адвокатка Зибінська В.Г. у судове засідання не з`явилися, проте остання подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, оскільки відповідач позовні вимоги визнає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Згідно письмової заяви просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] , виданого 21.05.2013 та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки №02.1-06/12/1/273 від 16.02.2026 Яблунівської сільської ради на підставі особових рахунків із заробітної плати [PERSON] працював у пайгоспі «Нове життя» з січня 1993 року по вересень 1995 року. Колгосп «Шлях до Комунізму» в результаті укрупнення реорганізовано з колгоспом «Більшовик». Колгосп «Більшовик» в результаті роз`єднання реорганізовано в колгосп «Нове життя». Колгосп «Нове життя» реформовано в пайгосп «Нове життя» згідно рішення №128 виконкому Прилуцької районної ради від 12 травня 1992 року. Згідно копії трудової книжки колгоспника, серії [NUMBER] від 30 січня 2004 року, виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що останній працював у пайгоспі «Нове життя» та був звільнений з 30.08.1999 року. Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 060/2026 від 12.02.2026 [PERSON] включений у Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства «Нове життя» с. Ковтунівка Прилуцького району Чернігівської області, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серії І-ЧН № 000082. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] по КСП «Нове життя» с.Ковтунівка Прилуцького району Чернігівської області не виготовлявся та не видавався. Середній розмір земельної частки (паю) 5,03 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) по КСП «Нове життя» с. Ковтунівка Прилуцького району Чернігівської області станом на 01.01.2026 складає 204825,35 грн.. Відповідно до копії Державного акту на право колективної власності на землю серії І-ЧН №000082 від 17 листопада 1995 року вбачається, що Ковтунівською сільською радою народних депутатів Прилуцького району Чернігівської області, відповідно до рішення Ковтунівської сільської Ради народних депутатів від 16 жовтня 1995 року №34, видано Державний акт на право колективної власності на землю (з додатками №1 та №2) Колективному сільськогосподарському підприємству «Нове Життя» с. Ковтунівка, Прилуцького району, Чернігівської області, яким передав у колективну власність сільськогосподарського використання 2 115,2 га землі в межах згідно з планом. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №24. Додатком №1 до копії Державного акту на право колективної власності на землю, серії І-ЧН №000082 від 17 листопада 1995 року, є список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, загальною кількістю 385 громадян, [PERSON] внесений до даного списку під № 295. Додатком №2 до копії Державного акту на право колективної власності на землю серії І-ЧН №000082 від 17 листопада 1995 року, є план зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність. Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Паювання земель відбувалось на підставі Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 за №720/95. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Таким чином, законодавець чітко визначив поняття "право на земельну частку (пай)" та "право власності на землю", які не є тотожними. Відповідно до п.2 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали та лишаються членами зазначеного підприємства. Згідно п.5,6 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Відповідно до пункту 7 вищевказаного Указу, при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Таким чином працівники сільськогосподарських підприємств, що з тих чи інших підстав не були включені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, мають право на земельну частку (пай) за рахунок резервного фонду за місцем розташування земель, що підлягали розпаюванню. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 №899-ГУ визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай) - це колишні члени КСП, що отримали сертифікати, та їх спадкоємці, а також евакуйовані та добровільно відселені громадяни. Разом з тим, частина третя статті першої вказаного Закону передбачає, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч.1 ст.2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав ( п.а ч.3 ст.152 ЗК України). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.04 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 396/1683/18-ц від 17.03.2020 також зазначив, про те, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. У Постанові Верховного Суду від 05.03.2021 року у справі № 7171/641/18 зазначено про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. Тобто, виходячи з положень вищезазначених нормативно-правових актів, в т.ч. практики Верховного суду, - головною умовою для отримання права на земельну частку (пай) є членство в сільськогосподарському підприємстві на момент видачі господарству державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Отже, з огляду на все викладене вище, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, беззаперечно було встановлено, що [PERSON] , будучи членом пайгоспу «Нове життя» Прилуцького р-ну с.Ковтунівка з січня 1993 року, на момент передачі останньому Державного акту на право колективної власності на землю, а саме 16.10.1995, та будучи внесеним до списку громадян-членів КСП Нове Життя, що є додатком до Державного акту, отримав право на земельну частку (пай) в розмірі 5,03 умовних кадастрових гектарів без визначення її меж в натурі на території Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. Разом з тим, не видача позивачу сертифіката і державного акта на землю, не може позбавити його права на земельну частку (пай), даний позов визнається представником Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved