Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини, визначеного згідно судового наказу №944/4152/24 від 05.08.2024 року виданого Яворівським районним судом Львівської області, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку до досягнення дитиною повноліття. Просить починаючи з 30.08.2024 постановити щомісячний розмір аліментів тверду грошову суму - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 22.11.2024 позовну заяву залишено без руху. 22.01.2025 адвокат Сторонський І.О. в інтересах [PERSON] звернувся в суд із уточненою позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, визначеного згідно судового наказу №944/4152/24 від 05.08.2024 року виданого Яворівським районним судом Львівської області до 1/10 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову зазначає, що середній заробіток позивача становить 20000 грн, окрім цього у позивача на утриманні ще неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] .В середньому [PERSON] щомісячно витрачає близько 3000 грн. на утримання дочки [PERSON] .Також, погіршення майнового стану [PERSON] стали його суттєві проблеми зі здоров`ям, внаслідок чого на даний час останній витрачає на своє лікування чималі грошові кошти. Зазначає, що беззаперечним є факт, що матеріальне становище позиваач в порівнянні з 05.08.2024 коли ухвалювався судовий наказ Яворівського районного суду Львівської області (справа № 944/4152/24) значно погіршилося як і відповідно погіршився стан його здоров`я.Відтак, [PERSON] готовий сплачувати аліменти на утримання неповнолітного сина [PERSON] [INFO] , однак у значно меншому розмірі ніж визначений зазначеним вище судовим наказом. Ухвалою суду від 23.01.2025 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 10.02.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Паращака В.В. надійшов відзив на позовну заяву з додатками, відповідно до яких відповідач заперечує позовні вимоги повністю, зазначає,що необхідність утримання ще однієї дитини від попереднього шлюбу не може бути вагомою підставою для зміни розміру аліментів на іншу дитину. Крім того, Відповідачка вважає недоведеними погіршення майнового стану Позивача та його витрати на дитину від попереднього шлюбу. Окрім того, Позивач пробує доказати факт фінансування дитини [PERSON] випискою із свого рахунку з АТ КБ «ПриватБанк» з операціями за його банківським рахунком за період 01.09.2020 31.01.2024. Такі дані свідчать лише про якісь витрати Позивача на продукти, алкоголь, якісь продукти у Варшаві, але немає нічого, що вказувало б на те, що це грошові суми, які виділялись саме на потреби його доньки від першого шлюбу. Виписка не підтверджує жодним чином, що Позивач несе чи поніс витрати на утримання дитини [PERSON] . Судовий наказ Яворівського районного суду Львівської області про стягнення з Позивача аліментів на спільного з Відповідачкою сина був виданий 05 серпня 2024 року. Позивач стверджує, що саме з того часу погіршився його майновий стан, через що він не може належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по утриманню доньки від першого шлюбу. Однак, вперше аліменти на дитину прийшли лише 03.02.2025р. До того часу Позивач не оплачував жодних аліментів, тому майновий стан його не міг погіршитись саме з цієї причини. Крім того, Позивач не надав жодних доказів того, що з часу видачі судового наказу про стягнення аліментів на спільну з Відповідачкою дитину, він вже не міг утримувати дитину від першого шлюбу. Більше того, він взагалі не надав жодних доказів того, що утримує свою неповнолітню доньку від першого шлюбу. Позивачем жодним чином не підтверджено погіршення його майнового стану. 10.04.2025 адвокат Сторонський І.О. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з заяву про доручення додаткових доказів, а саме: роздруківка кредитної картки Приватбанку [PERSON] станом на лютий 2025 року, з якої вбачається, що в грудні 2024 року [PERSON] отримано в банку кредит на грошову суму 44982, 35 грн., які останній витратив цього ж місяця на оплату хірургічної операції, а також купівлю ліків; картка хворого [PERSON] ; квитанції про купівлю ліків [PERSON] ; роздруківка Приватбанку із реквізитами банківської картки юніора [PERSON] . Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 16.04.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явилася,представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання відповідач не з`явилася, надіслала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала повністю, зазначила що [PERSON] добровільно сплачує в її користь аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] . Просить суд проводити судове засідання у її відсутності. 02.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відповідно до абз.2 ч.1 ст.244 ЦПК України, та відклав його ухвалення та проголошення на 15:10 год 12.03.2026 року. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши в порядку загального позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які відповідають правовідносинам, врегульованим нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей та його виконання, а також щодо обов`язку чоловіка утримувати свою дружину. Судом встановлено, що як стверджує позивач та не заперечує відповідач сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 05 лютого 2020 року Виконавчим комітетом Домажирської сільської ради Яваорівського району Львівської області. Судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 05.08.2024 року вирішено - стягувати щомісячно з боржника [PERSON] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] в користь стягувача [PERSON] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви 30.08.2024 року. Справа №944/4152/24. Окрім того, відповідно до свідоцтва про народження виданого 21.09.2009 року, вбачається, що [PERSON] , народилася [INFO] в м.ЛьвівВ графі «батько» значиться [PERSON] , в графі «мати» значиться [PERSON] . Згідно наданих виписок з банківських карток [PERSON] надає кошти на утримання неповнолітньої [PERSON] . Щодо хвороби позивача, як підстави позову для зменшення розміру аліментів. [PERSON] долучено медичні документи, зокрема: виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого із зазначенням діагнозу та переліком призначеного лікування, копіями списків медичних препаратів, випискою з проведеного медичного обстеження із зазначенням діагнозу, випискою з історії стаціонарного хворого №359 від 21.12.2024 року; квитанції про оплату медичних послуг та придбання ліків в аптеці. Однак, вказані медичні документи не містять інформації про заборону працювати позивачу та отримувати дохід,більше того, суд наголошує на тому, що позивач взагалі не надав будь-яких відомостей щодо його матеріального стану, а саме довідок чи іншої інформації про його доходи як на даний час, так і за попередні роки, на підставі чого суд міг би встановити його реальний майновий стан та динаміку змін, зокрема, його погіршення (суттєвого зменшення доходів та/чи суттєве збільшення витрат), в такій мірі, що це об`єктивно перешкоджає йому сплачувати аліменти на утримання сина у встановленому судом розмірі. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Звертаючись з позовом про зменшення розміру аліментів позивач посилається на підставу для їх зменшення на те, що він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки їх загальний розмір становить більше як 50% всіх видів його доходу щомісяця, а тому вважає, що було б справедливо зменшити їх розмір. Зазначає, що нормами чинного законодавства із заробітної плати боржника дозволяється стягнення за виконавчими документами при сплаті аліментів не більше, аніж 50%. Суд зазначає, що судовим наказом від 05.08.2024 року вирішено - стягувати щомісячно з боржника [PERSON] , в користь стягувача [PERSON] , , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви 30.08.2024 року. [PERSON] про перегляд судового наказу не звертався. Звертаючись до суду з наведеним позовом [PERSON] просить зменшити розмір аліментів та стягувати з нього на утримання трьох неповнолітніх дітей в загальному розмірі з 1/4 частини всіх видів його заробітку на 1/10 частину всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Водночас, суд констатує, що звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що після ухвалення рішення суттєво погіршився його матеріальний стан або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. На підставі положень ст.81 ЦПК України та правових норм СК України на позивача покладається обов`язок доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або зазначити інші випадки, що виникли після винесення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Матеріали справи не містять доказів про доходи позивача та відсутність у нього доходів для сплати аліментів у визначеному розмірі. Твердження позивача про те, що стягнення відбувається у надмірному розмірі, не підтверджені належними доказами, так як не надано доказів що позивач працює, отримує заробіток і розмір аліментів є надмірним, розмір аліментів, який стягується з позивача на утримання дітей є середнім, і його безпідставне зменшення призведе до того, що інтереси дітей не будуть якнайкраще забезпечені. Та, обставина, що позивач має на утриманні ще одну дитину, сама по собі не свідчить про погіршення його матеріального стану, та не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, визначених на підставі рішення суду, матеріали справи не містять доказів, що дружина позивача перебуває на його утриманні. Суд зауважує, що саме по собі прийняття судового рішення про стягнення аліментів з батька (матері) на кожну наступну дитину без доведення погіршення майнового становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення усіх дітей, оскільки саме батьки зобов`язані матеріально утримувати дитину до повноліття та несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Подібні за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі № 301/2160/20, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 та від 08 червня 2022 року по справі № 565/1069/21. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, також, звертає увагу на те, що згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На переконання суду, позивачем не доведено обґрунтованість його вимог щодо можливості застосування судом положень статті 192 СК України. Сукупність встановлених обставин свідчить про недоведеність позивачем своїх вимог, відтак є підставою для відмови в позові. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішень про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову, визначений розмір аліментів судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 05.08.2024, який стягується з [PERSON] , відповідає вимогам сімейного законодавства, його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітнього сина від іншого шлюбу, без підтвердження погіршення його матеріального становища, на переконання суду, не буде спрямовано на належне забезпечення малолітньої дитини та суперечитиме його інтересам. Тобто пріоритетним є саме гармонійний розвиток дитини, який загалом неможливо забезпечити лише мінімальним набором продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, а потребує значних зусиль і матеріальних витрат, зважаючи, в тому числі, і на постійне та суттєве подорожчання вартості практично всіх товарів і послуг, що є загальновідомим фактом. Також суд наголошує, що позивач як батько трьох неповнолітніх дітей, попри наявності дитини в іншому шлюбі, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, в тому числі самостійно цікавитись наявністю відповідних потреб дитини та витрат на них. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. Відтак, підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed