Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свої вимоги тим, що 12.09.2025 р. [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» Договір про надання фінансового кредиту №29558-09/2025, відповідно до п. 1.1. якого Позивач надав Відповідачу фінансовий кредит в розмірі 20 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору про надання фінансового кредиту тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби Клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 12.09.2025. Наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 09.01.2026. Кредит надано Відповідачу в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Відповідача включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5351 - 16xx - xxxx - 8667 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Договір про надання фінансового кредиту та додатки до нього укладено між Позивачем та Відповідачем в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Позивач виконав зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту, надавши грошові кошти Відповідачу, що підтверджується копією Довідки IPAY вих. №3426_260112153614 від 12-01-2026 р. та копією Квитанції IPAY про зарахування №860732018 від 12.09.2025 р. В той же час, в порушення умов Договору про надання фінансового кредиту, Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з неналежним виконанням умов Договору про надання фінансового кредиту, станом на 24.12.2025 р. у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем у загальному розмірі становить 50 720,00 грн. (п`ятдесят тисяч сімсот двадцять гривень 00 копійок), яка складається з: Заборгованість по простроченому тілу 20 000,00 грн. Заборгованість по простроченим відсоткам 18 720,00 грн. Заборгованість по простроченій комісії 2 000,00 грн. Заборгованість по штрафам 10 000,00 грн. що підтверджується Розрахунком заборгованості за кредитним договором №29558-09/2025 від 12.09.2025 р. 25.12.2025 р. на адресу Відповідача було направлено Повідомлення про повернення кредиту відповідно до якої Позичальнику надано строк протягом 5 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Позикодавця усунути порушення умов Договору про надання фінансового кредиту та повернути кредит, сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, неустойку у вигляді пені, а саме: 50 720,00 грн. Станом на дату подання даної позовної заяви відповіді від Відповідача не отримано, заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту не сплачено , що стало приводом звернення в суд із вказаним позовом. Просить позов задоволити. Представник позивача, Шишка Ю.О., що брала участь в розгляді справи в режимі відеоконференції з власних джерел поза межами приміщення суду, позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві яку просила задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду відзив на позовну заяву за вимогами якого вимоги позов визнає частково та згідний на стягнення із нього в користь позивача заборгованості в сумі 23 000 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомленим про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 12.03.2026 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.09.2025 р. [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» Договір про надання фінансового кредиту №29558-09/2025, відповідно до п. 1.1. якого Позивач надав Відповідачу фінансовий кредит в розмірі 20 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (надалі за текстом кредит), а Відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору про надання фінансового кредиту тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби Клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 12.09.2025. Наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 09.01.2026. Відповідно до п. 1.6. Договору про надання фінансового кредиту кредит надається Відповідачу в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Відповідача включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5351 - 16xx - xxxx - 8667 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Договір про надання фінансового кредиту та додатки до нього укладено між Позивачем та Відповідачем в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Порядок укладення договору між Позивачем та Відповідачем в електронному вигляді детально описано у Розділі 2 Договору про надання фінансового кредиту. Відповідач через особистий кабінет на вебсайті Позивача (https://starfin.com.ua) подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого Позивачем було надіслано за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді SMS-коду, який Відповідач використав для підтвердження підписання Договору про надання фінансового кредиту. У Розділі 8 Договору про надання фінансового кредиту «Реквізити та підписи сторін» та додатках до нього зазначено електронний підпис фізичної особи Відповідача: Y319. Відповідно до п. 2.21. Договору про надання фінансового кредиту після підписання Договору Позивач надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок Відповідача за реквізитами банківської картки Позичальника, зазначеної останнім в Заявці та цьому Договорі. Одночасно повідомляємо, що Позивач виконав зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту, надавши грошові кошти Відповідачу, що підтверджується копією Довідки IPAY вих. №3426_260112153614 від 12-01-2026 р. та копією Квитанції IPAY про зарахування №860732018 від 12.09.2025 р. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Як вбачається із поданого відповідачем 11.03.2026 року відзиву на позовну заяву [PERSON] не заперечує час факт отримання кредиту у сумі 20 000 грн. Разом з тим не погоджується із розміром нарахованої заборгованості, оскільки проценти та штрафні санкції є надмірними та значно перевищують суму отриманого кредиту. Також вважає завищеними витрати на правничу допомогу у сумі 8 500 грн. Разом із тим не відмовляється від виконання своїх зобов`язань та готовий добровільно врегулювати спір. Просить зменшити розмір процентів та штрафних санкцій, та згідний на стягнення із нього в користь позивача заборгованості сумі 23 000 грн. Судом встановлено, що впорушення умов Договору про надання фінансового кредиту, Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з неналежним виконанням умов Договору про надання фінансового кредиту, станом на 24.12.2025 р. у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем у загальному розмірі становить 50 720,00 грн. (п`ятдесят тисяч сімсот двадцять гривень 00 копійок), яка складається з: Заборгованість по простроченому тілу 20 000,00 грн. Заборгованість по простроченим відсоткам 18 720,00 грн. Заборгованість по простроченій комісії 2 000,00 грн. Заборгованість по штрафам 10 000,00 грн. що підтверджується Розрахунком заборгованості за кредитним договором №29558-09/2025 від 12.09.2025 р. Що стосується вимог про стягнення з відповідача заборгованості по штрафам в сумі 10000 грн , то в цій частині вимога не підлягає задоволенню виходячи із наступного : Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України тадоповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі№910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23(провадження № 61-8279св23), дія п.18Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами Кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником неустойки у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми заборгованості, проте п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу в розмірі 10 000 грн слід відмовити, оскільки такі нараховані позивачем у період дії в Україні воєнного стану, що є неправомірним. Виходячи з вищенаведеного, до задоволення підлягає позовна вимога позивача в частині стягнення із [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №29558- 09/2025 в загальному розмірі 40 720,00 грн, що складається із : Заборгованість по простроченому тілу 20 000,00 грн. Заборгованість по простроченим відсоткам 18 720,00 грн. Заборгованість по простроченій комісії 2 000,00 грн. В задоволенні решта вимог слід відмовити. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу, розмір яких за позовними вимогами складає 8500 грн, суд, дійшов такого висновку. На підтвердження понесення витрат на оплату правової допомоги позивач надав такі докази: Договір про надання правової допомоги, Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору. Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній цивільні справі у розмірі 8500 гривень, суд зазначає, що враховуючи категорію справи, яка розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність,

Outcome: approved