Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Чечелівського районного суду міста Дніпра з позовом до відповідачів Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та просить суд визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Авдіївською державною нотаріальною конторою Донецької області 25.10.1991, реєстровий №2258, та Реєстраційного посвідчення від 06.11.1991, виданого Бюро технічної інвентаризації м. Донецька; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги представником обґрунтовано тим, що житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 62,0 кв.м., житловою 39,1 кв.м., з господарськими та побутовими будівлями та спорудами було збудовано батьками позивача [PERSON] та [PERSON] у 1971 році, було їх спільною сумісною власністю подружжя. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мали трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 1/2 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Особами, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] були дружина [PERSON] та донька [PERSON] , які були зареєстровані та фактично мешкали зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Інші спадкоємці [PERSON] першої черги за законом доньки [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняли, на момент відкриття спадщини були зареєстровані за іншими адресами, заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подали. Отже, [PERSON] , як дружина спадкодавця, та [PERSON] , як донька спадкоємця, прийняли спадщину після смерті [PERSON] в рівних частинах, що відповідало по 1/4 частини житлового будинку за кожною. 13.09.1983 [PERSON] отримала в 2-й Ясинуватській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право власності, реєстровий №1236, на 3/4 частини будинку по [ADDRESS] , з яких: 1/2 частина будинку їй належала як частка в спільній сумісній власності подружжя, 1/4 частина як спадщина після смерті чоловіка [PERSON] . Ще 1/4 частина зазначеного будинку була успадкована позивачем [PERSON] , але свідоцтво про право на спадщину за законом у державній нотаріальній конторі позивачем отримано не було. Факт реєстрації позивача та проживання за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується її паспортом громадянина України та домовою книгою для прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] . Також цей факт можуть підтвердити відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які є рідними сестрами позивача. Проте, на теперішній час отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину також не уявляється можливим через відсутність архівів бюро технічної інвентаризації з окупованих територій Донецької області. [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 3/4 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Особою, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] була її донька [PERSON] . 25.10.1991 позивач отримала в Авдіївській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий №2258, на 3/4 частини будинку по [ADDRESS] . 19.09.2024 Верховна Рада України прийняла Постанову №3984-IX «Про перейменування окремих населених пунктів та районів», згідно якої у Донецькій області смт Желанне Покровського району перейменовано в селище Благодатне Покровського району. З метою проведення державної реєстрації прав власності на вказаний житловий будинок позивач [PERSON] 09.06.2025 звернулась до Очеретинської селищної військової адміністрації щодо надання інформації про право власності та архівної довідки з погосподарської книги на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою на домоволодіння [ADDRESS] . На її електронний лист Очеретинська селищна військова адміністрації 09.06.2025 надала відповідь за № 01-21/3317, в якій повідомила: «… відповідно до Наказу Державного комітету Статистики від 18.04.2005 №95 «Про затвердження форм та Інструкцій з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах» погосподарський облік ведеться в сільських радах, а також міських та селищних радах у підпорядкованих ним сільських населених пунктах. Згідно даного наказу погосподарський облік в селищі Благодатне (колищне селище міського типу Желанне) не здійснювався. На державне зберігання до архівного відділу Очеретинської селищної військової адміністрації будь-які документи з даного питання не надходили. Враховуючи викладене, надати документи стосовно права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна або витяг з погосподарської книги по домогосподарству за адресою: [ADDRESS] , не є можливим…». Отже, на теперішній час [PERSON] позбавлена можливості отримати документи, що підтверджують державну реєстрацію її права власності на нерухоме майно. З метою отримання компенсації від Держави за окупацію території, на якій знаходиться її майно та внесення відомостей права власності на вказане житло до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у неї виникла необхідність у захисті своїх прав у судовому порядку. Ухвалою від 04.11.2025 судді Чечелівського районного суду міста Дніпра Токар Н.В. матеріали позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Заводського районного суду міста Кам`янського. Ухвалою від 29.12.2025 судді Заводського районного суду міста Кам`янського Кузнєцова А.С. матеріали позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 23.01.2026 справа надійшла до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2026 справу розподілено судді Ніколенко Д.М. Ухвалою суду від 26.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання сторони у справі не з`явились. Представник позивача [PERSON] адвокат Іванова О.М. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач Очеретинська селищна військова адміністрація Покровського району Донецької області, в особі начальника адміністрації Коваленка М., звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника, заперечень щодо вимог позивача не мають, просять справу розглянути за наявними матеріалами та прийняти рішення на розсуд суду. Відповідач [PERSON] надіслала на адресу суду відзив на позов, яким визнала позовні вимоги позивача в повному обсязі, справу просила розглянути в її відсутність. Відповідач [PERSON] надіслала на адресу суду відзив на позов, яким визнала позовні вимоги позивача в повному обсязі, справу просила розглянути в її відсутність. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Оскільки відповідачі, кожен окремо, визнали пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд, враховуючи положення статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] , [PERSON] [PERSON] (а.с. 17 копія свідоцтва про шлюб [PERSON] з [PERSON] , а.с. 17 зв. копія свідоцтва про смерть, а.с. 18 копія свідоцтва про народження [PERSON] , а.с. 27 копія свідоцтва про укладання шлюбу [PERSON] з [PERSON] , а.с. 30 копія свідоцтва про народження [PERSON] , а.с. 30 копія свідоцтва про шлюб [PERSON] з [PERSON] , а.с. 32 копія народження [PERSON] , а.с. 31 копія свідоцтва про укладення шлюбу з [PERSON] ). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., та який належав на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON] , яка відповідно приходиться матір`ю позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17 копія свідоцтва про шлюб [PERSON] з [PERSON] ). Відповідно інша 1/2 частка житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] . Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , були дружина [PERSON] та донька [PERSON] , які були зареєстровані та фактично мешкали зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Інші спадкоємці [PERSON] першої черги за законом доньки [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняли, на момент відкриття спадщини були зареєстровані за іншими адресами, заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подали. 13.09.1983 [PERSON] отримала в 2-й Ясинуватській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право власності, реєстровий №1236, на 3/4 частини будинку по [ADDRESS] (а.с. 11 копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.10.1991). У свою чергу, [PERSON] не звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалася з 3/4 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м. Особою, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] була її донька [PERSON] . 25.10.1991 позивач отримала в Авдіївській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий №2258, на 3/4 частини будинку по [ADDRESS] (а.с. 11 - копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а.с. 12 копія реєстраційного посвідчення, а.с. 12 зв.-16 копія технічного паспорту, а.с. 25 зв., 26 копія державного акту на право власності на земельну ділянку від 24.12.2009, а.с. 26 зв. копія витягу з Державного реєстру речових прав). 19.09.2024 Верховна Рада України прийняла Постанову №3984-IX «Про перейменування окремих населених пунктів та районів», згідно якої у Донецькій області смт Желанне Покровського району перейменовано в селище Благодатне Покровського району (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/en/3984-20/conv#n3). Відповідно до статей 1216-1218, 1220, 1222, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1273 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з копії домової книги та копії паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] , позивач була зареєстрована за однією адресою з померлим батьком на час відкриття спадщини (а.с. 9, 10 копія паспорту, а.с. 18 зв.-25 копія домової книги). У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З метою проведення державної реєстрації прав власності на вказаний житловий будинок позивач [PERSON] 04.06.2025 звернулась до Очеретинської селищної військової адміністрації щодо надання інформації про право власності та архівної довідки з погосподарської книги на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою на домоволодіння [ADDRESS] На її електронний лист Очеретинська селищна військова адміністрації 09.06.2025 надала відповідь за № 01-21/3317, в якій повідомила, що «… відповідно до Наказу Державного комітету Статистики від 18.04.2005 №95 «Про затвердження форм та Інструкцій з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах» погосподарський облік ведеться в сільських радах, а також міських та селищних радах у підпорядкованих ним сільських населених пунктах. Згідно даного наказу погосподарський облік в селищі Благодатне (колищне селище міського типу Желанне) не здійснювався. На державне зберігання до архівного відділу Очеретинської селищної військової адміністрації будь-які документи з даного питання не надходили. Враховуючи викладене, надати документи стосовно права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна або витяг з погосподарської книги по домогосподарству за адресою: [ADDRESS] , не є можливим…» (а.с. 16 зв.). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 30.10.2025, сформованої адміністратором Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур Дніпровської міської ради Мацегорою О.В., відомості про об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с. 36). У статтях 15 та 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, та одним із способів захисту прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Але як вбачається з матеріалів цивільної справи у позивача наразі виникли реальні умови, які обмежують її право у реалізації нею своїх прав на належне їй нерухоме майно. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивачів право власності, а також у разі втрати позивачами документа, який посвідчує його право власності. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1. Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2. На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, беручи до уваги визнання позову відповідачами, суд вважає встановленим, що позивач [PERSON] на законних підставах володіє житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованим за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м. Тому суд вважає, що є правові підстави для визнання за позивачем права власності на вказане вище нерухоме майно, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача немає, тому позовні вимоги слід задовольнити. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

Outcome: approved