Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор», в особі представника Лінник В.К., звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.12.2020 між ТОВ «Споживчий центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та [PERSON] укладено кредитний договір № 01.12.2020 - 100006797, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 7000,00 грн. Між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № 130923 - 9 від 13.09.2023 року. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 01.12.2020 - 100006797 від 01.12.2020 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] . В свою чергу позивачем 18.09.2023 року на фінансовий номер телефону відповідача [PERSON] , а саме [NUMBER] , було направлено СМС-повідомлення наступного змісту: «Укладено договір факторингу №130923 - 9 від 13.09.2023 проведено відступлення права вимоги за кредитним договором 01.12.2020 - 100006797 від 01.12.2020. Ваш новий кредитор ТОВ «Новий Колектор». Між ТОВ «Споживчий центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та [PERSON] укладено кредитний договір № 01.12.2020 - 100006797, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 7000,00 грн. на наступних умовах: строк, на який надається кредит 14 днів, термін платежу - 14.12.2020, нараховані проценти - 1960 грн. Наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором є неустойка у вигляді 140,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом складає 881,64%. Орієнтовна загальна вартість кредиту 21000,00 грн та включає в себе проценти за користування кредитом 1960 грн (у грошовому вираженні). Відповідно до кредитного договору № 01.12.2020 - 100006797 від 01.12.2020 року кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 7000,00 грн, що підтверджується довідкою про перерахування коштів від 01.12.2020 о 23:55. Кредитором свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконано в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач не надавав своєчасно ні первісному кредитору ні ТОВ «Новий колектор» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Новий Колектор» за договором станом на 28.10.2025 становить 21000,00 грн з яких: 7000,00 грн - загальний розмір заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 14000,00 грн - заборгованість за відсотками. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Новий Колектор» заборгованість за кредитним договором № 01.12.2020 - 100006797 від 01.12.2020 у розмірі 21000,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзиву на позовну заяву. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що 01.12.2020 між ТОВ «Споживчий центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та [PERSON] укладено кредитний договір № 01.12.2020 - 100006797, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 7000,00 грн. Між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № 130923 - 9 від 13.09.2023 року. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 01.12.2020 - 100006797 від 01.12.2020 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] . В свою чергу позивачем 18.09.2023 року на фінансовий номер телефону відповідача [PERSON] , а саме [NUMBER] , було направлено СМС-повідомлення наступного змісту: «Укладено договір факторингу №130923 - 9 від 13.09.2023 проведено відступлення права вимоги за кредитним договором 01.12.2020 - 100006797 від 01.12.2020. Ваш новий кредитор ТОВ «Новий Колектор». Між ТОВ «Споживчий центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та [PERSON] укладено кредитний договір № 01.12.2020 - 100006797, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 7000,00 грн на наступних умовах: строк, на який надається кредит 14 днів, термін платежу - 14.12.2020, нараховані проценти - 1960 грн. Наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором є неустойка у вигляді 140,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом складає 881,64%. Орієнтовна загальна вартість кредиту 21000,00 грн та включає в себе проценти за користування кредитом 1960 грн (у грошовому вираженні). Відповідно до кредитного договору № 01.12.2020 - 100006797 від 01.12.2020 року кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 7000,00 грн, що підтверджується довідкою про перерахування коштів від 01.12.2020 о 23:55. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідач не надавав своєчасно ні первісному кредитору ні ТОВ «Новий колектор» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, станом на 28.10.2025 заборгованість становить 21000,00 грн, з яких: 7000,00 грн- загальний розмір заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 14000,00 грн - заборгованість за відсотками. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 21000,00 грн знайшли своє підтвердження, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В частині вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До матеріалів позовної заяви представником позивача додано копію Договору правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024, копію Додаткових угод від 14.08.2024, 03.04.2025 та 16.04.2025, а також Звіт про виконану роботу. В підтвердження понесених витрат представником позивача надано платіжну інструкцію від 24.10.2025, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку на суму 6000,00 грн. Таким чином, суд вважає за доцільне задовольнити вимогу про стягнення витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved