Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.01.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №2052285, який відповідач підписав електронним підписом. За умовами договору відповідачу надано кредит у сумі 7 000,00 грн строком на 360 днів. Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 41 720,00 грн, з яких: 7 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 12 320,00 грн заборгованість за відсотками; 8 400,00 грн заборгованість за нарахованими процентами згідно з кредитним договором з моменту відступлення права вимоги до дати складання розрахунку; 14 000,00 грн пеня. Також позивач зазначає, що 21.07.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №21-07/25, відповідно до якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №2052285 від 26.01.2025, укладеним з [PERSON] . Відповідач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Сідун О.С., 04.03.2026 подав до суду відзив на позовну заяву, який суд залишає без розгляду з підстав, наведених в розділі «Інші процесуальні дії по справі». Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. 09.01.2026 та 05.02.2026 представник відповідача адвокат Сідун О.С. подавала до суду заяви про відкладення розгляду справи. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2025 постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Щодо поданого відповідачем відзиву суд зазначає таке. Судом встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2025 відкрито провадження у справі та встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 27.12.2025. Ордер адвоката Сідун О.С. про надання правничої допомоги відповідачу датований 08.01.2026. Надалі адвокат Сідун О.С. подавала до суду заяви про відкладення розгляду справи 09.01.2026 та 05.02.2026. Разом з тим відзив на позовну заяву подано лише 04.03.2026, одночасно з клопотанням про поновлення строку на його подання. При цьому будь-яких обставин, які б свідчили про наявність поважних причин пропуску встановленого судом строку, відповідачем не наведено. Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а згідно з частиною другою цієї статті документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на викладене, враховуючи пропуск відповідачем встановленого судом строку на подання відзиву без поважних причин, суд дійшов висновку, що поданий 04.03.2026 відзив підлягає залишенню без розгляду. Разом з тим у відзиві відповідачем заявлено клопотання про витребування у позивача кредитної справи за кредитним договором №2052285 від 26.01.2025, належного розрахунку заборгованості та виписки по рахунку (рух коштів). Відповідно до частин 1, 3 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду, при цьому відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Згідно з частиною 1 статті 84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане у строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Оскільки зазначене клопотання заявлено разом із відзивом, поданим після закінчення встановленого судом строку, та відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про неможливість подання такого клопотання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення. В судове засідання сторони, їх представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені Судом. Відповідно до укладеного 26.01.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №2052285 відповідач отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн строком на 360 днів. За умовами договору ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» зобов`язалося надати споживачу кошти у кредит у національній валюті України, а відповідач зобов`язався отримати та повернути кредитні кошти, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом та виконувати інші зобов`язання, передбачені договором. Договором визначено, що сума кредиту становить 7 000,00 грн, строк кредитування 360 днів, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти за стандартною ставкою 1 % на день у межах строку кредиту, при цьому проценти підлягають сплаті кожні 30 днів відповідно до графіку платежів. Згідно з умовами договору загальні витрати за кредитом за стандартною ставкою на дату його укладення становлять 25 200 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 32 200 грн, а орієнтовна реальна річна процентна ставка 2333,95 % річних. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку позичальника № [NUMBER] , при цьому кредит вважається наданим у день перерахування коштів на зазначені реквізити. Датою надання кредиту визначено 26.01.2025 або 27.01.2025. Договір підписано відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором P484, який застосовано 26.01.2025 о 23:29:01, що підтверджує волевиявлення [PERSON] на укладення договору в електронній формі. Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №2052285 від 26.01.2025 є Графік платежів, відповідно до якого дата видачі кредиту визначена 26.01.2025, а подальші платежі передбачені у період з 25.02.2025 по 21.01.2026, всього 12 дат платежів. Кількість днів у розрахунковому періоді становить 360 днів. Згідно з графіком платежів чиста сума кредиту становить 7 000 грн, при цьому загальна сума платежів за розрахунковий період складає 32 200 грн, з яких 7 000 грн погашення тіла кредиту, а 25 200 грн проценти за користування кредитом. Щомісячні платежі у період з 25.02.2025 по 22.12.2025 передбачають сплату 2 100 грн процентів, а остаточний платіж 21.01.2026 становить 9 100 грн, з яких 7 000 грн погашення суми кредиту та 2 100 грн проценти. Відповідно до графіка реальна річна процентна ставка становить 2333,95 % річних, а загальна вартість кредиту 32 200 грн. У поясненні до таблиці зазначено, що виходячи зі строку кредиту загальна сума платежів за розрахунковий період складає 32 200 грн, з яких 25 200 грн проценти за користування кредитом, а загальна вартість кредиту становить 32 200 грн. Графік платежів містить відмітку про його підписання споживачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором P484 26.01.2025 о 23:29:01. Листом ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» №2052285 від 05.09.2025 надано інформацію щодо зарахування кредитних коштів позичальнику [PERSON] . У листі зазначено, що за кредитним договором №2052285 від 26.01.2025 на банківську картку позичальника через платіжну систему PayTech 26.01.2025 було перераховано кредитні кошти у сумі 7 000 грн, транзакція № b4a0ca554cee1c67ca77d5daea3b3ce9. А листом ТОВ «ПЕЙТЕК» від 22.07.2025 №20250722-1554 повідомлено, що між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» укладено договір про надання платіжних послуг №01042024-2 від 01.04.2024. В межах цього договору 26.01.2025 здійснено переказ коштів у сумі 7 000,00 грн на платіжну картку клієнта з маскою номера [NUMBER] . У матеріалах справи містяться два розрахунки заборгованості. Перший розрахунок є детальним щоденним розрахунком станом на 21.07.2025, згідно з яким після видачі кредиту 26.01.2025 у сумі 7 000 грн проценти нараховувалися у розмірі 1 % на день (70 грн). Після настання прострочення 26.02.2025 продовжувалося нарахування процентів та була нарахована неустойка. Загальна заборгованість становить 33 320 грн, з яких 7 000 грн тіло кредиту, 12 320 грн проценти, 14 000 грн штрафні санкції. Другий розрахунок містить узагальнений підрахунок після відступлення права вимоги. У ньому зазначено, що за період з 22.07.2025 по 03.12.2025 (134 дні) додатково нараховано проценти, у зв`язку з чим загальна заборгованість становить 41 720 грн, з яких 7 000 грн основний борг, 20 720 грн проценти, 14 000 грн штрафні санкції. Доказів належного виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором №2052285 про надання споживчого кредиту від 26.01.2025 матеріали справи не м істять. 21.07.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №21-07/25, відповідно до якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №2052285 від 26.01.2025, що укладений між ТОВ «СВЕА ФІНАНС» та [PERSON] Оцінка Суду. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлені строки відповідно до умов договору, а згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформленою в електронній формі. Відповідно до ст. 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Акцепт пропозиції укласти електронний договір може бути здійснений, зокрема, шляхом підписання електронного документа електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний правочин може бути підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який є даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти договір. Договір, укладений в електронній формі, відповідно до ст.ст. 205, 207 ЦК України є таким, що укладений у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 26.01.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №2052285, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 % на день. Кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором P484 26.01.2025 о 23:29:01, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». З наданих позивачем доказів вбачається, що кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн були перераховані на платіжну картку відповідача № [NUMBER] через платіжну систему PayTech, що підтверджується інформацією про здійснену транзакцію. При цьому суд враховує, що відповідач заперечував факт отримання кредитних коштів, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких тверджень суду не надав. Зокрема, у разі якщо відповідач дійсно не отримував кредитні кошти, він не був позбавлений можливості надати до суду виписку з власного банківського рахунку або платіжної картки, на яку, за твердженням позивача, було здійснено зарахування коштів, з якої б вбачалася відсутність відповідного зарахування. Однак таких доказів відповідачем суду не надано. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.ст. 7680 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а належними та достатніми є ті докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження наявних у справі доказів. Враховуючи, що кредитний договір між сторонами укладено у встановленому законом порядку, факт перерахування кредитних коштів підтверджується наданими позивачем доказами, а відповідачем не надано належних доказів, які б спростовували отримання кредиту, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 000,00 грн. Що стосується стягнення процентів, суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз наведених норм свідчить, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок щодо повернення кредиту та сплати процентів, а кредитодавець має право отримувати проценти за користування кредитними коштами. За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, а розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 31.10.2018 у справі №202/4494/16 і підлягає врахуванню судами при застосуванні норм права. Судом встановлено, що відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту №2052285 від 26.01.2025 відповідач отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн строком на 360 днів, а процентна ставка за користування кредитом становить 1 % на день. Згідно з графіком платежів загальна сума процентів за користування кредитом за весь строк кредитування становить 25 200,00 грн, а загальна вартість кредиту 32 200,00 грн. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином свої зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати процентів не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за процентами. Разом з тим суд враховує, що проценти можуть нараховуватися лише у межах строку кредитування, визначеного договором. З наданого розрахунку вбачається, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» нараховано проценти за користування кредитом у сумі 12 320,00 грн, а після відступлення права вимоги додатково нараховано 8 400,00 грн процентів, тобто всього 20 720,00 грн процентів. Таким чином, заявлені до стягнення проценти нараховані відповідно до умов кредитного договору та у межах строку його дії, що узгоджується з положеннями цивільного законодавства. Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та умов укладеного договору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному розрахунком позивача. Що стосується стягнення пені, суд зазначає, що згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Оскільки пеня (неустойка) нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач як позичальник на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в будь-якому випадку звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено 2 422,40 грн. судового збору. Предметом позову є стягнення з відповідача суми заборгованості за договором, яка у загальному розмірі складає 41 720.00 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 27 720,00 грн. За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1 609,15 грн (2 422,40 грн. * 27 720,00 / 41 700,00). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 зазначено, що однією з основних засад судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою цього принципу є забезпечення можливості ефективного судового захисту прав особи та стимулювання сторін до добросовісної процесуальної поведінки. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим на надання правничої допомоги, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторін. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 та від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру з огляду на конкретні обставини справи. Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Оцінивши надані докази щодо обсягу та вартості правничої допомоги, характер та складність справи, а також враховуючи, що справа не є складною, розглядалася у спрощеному позовному провадженні, судове засідання у справі фактично не проводилося у зв`язку з неявкою учасників справи, ціну позову, яка становить 41 720,00 грн, та розмір отриманого відповідачем кредиту 7 000,00 грн, часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та неспівмірним із характером і складністю справи. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованим і таким, що відповідає критеріям реальності, необхідності та розумності, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. З цих підстав,

Outcome: partial