Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Короткий виклад позицій, заяви та клопотання сторін у справі Позивач ТОВ «Сонаті», через свою представницю Самотугу Т. В., скориставшись підсистемою «Електронний суд», звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить ухвалити рішення про стягнення з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 203407,7 гривень. Окрім того, позивач просить при ухваленні рішення покласти на відповідачку судові витрати у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що Акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] (Відповідачка) уклали Кредитний договір № Z06.00206.003958910 від 21.05.2018, відповідно до умов якого, Відповідачці у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти у сумі 74900,00 грн. Свої зобов`язання Кредитор виконав, надавши грошові кошти Позичальникові. Відповідачка зі своєї сторони не виконала умови Кредитного договору, а саме не здійснила належним чином погашення кредиту, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість у розмірі 203407,70 грн (двісті три тисячі чотириста сім гривень, 70 копійок), яка складається зі: прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 72496,84 грн (сімдесят дві тисячі чотириста дев`яносто шість гривень, 84 копійки); прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 56406,46 грн (п`ятдесят шість тисяч чотириста шість гривень, 46 копійок); прострочена заборгованість за комісіями у розмірі 74504,40 грн (сімдесят чотири тисячі п`ятсот чотири гривні, 40 копійок). Поміж тим, АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги за Договором до ТОВ «Сонаті» (колишня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ») на підставі Договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023, а ТОВ «Сонаті» набуло право вимоги за первинними договорами, у розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея банк», визначеними у реєстрі боржників, у тому числі за договором № Z06.00206.003958910 від 21.05.2018, боржницею у якому є Відповідачка. Враховуючи наведене, а також те, що на теперішній час Відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів Позивача, просить позов задовольнити. 14.05.2025 до суду від представника Відповідачки адвоката Луньо Б. М. надійшло клопотання, у якому останній просив витребувати у ТОВ «Сонаті» детальний розрахунок суми заборгованості, яка виникла за період часу з дати укладення кредитного договору по дату подання позову окремо за тілом кредиту, за відсотками, неустойкою, комісією, винагородами, штрафами; інформацію у вигляді таблиці про те, у зарахування яких зобов`язань (тіло кредиту, відсотки, пеня, тощо) розподілялися грошові кошти, сплачені по кредитному договору зі зазначенням по кожному дню, місяцю, року нарахування позичальнику по кредитному договору тіла кредиту, відсотків, пені тощо та розподіл сплачених грошових сум по вказаному кредитному договору по кожному дню, місяцю, році, між тілом кредиту, відсотками, пенею тощо; розрахунок у формі таблиці щодо порядку утворення заборгованості за кредитом, повернення кредиту щомісячно з моменту укладення кредитного договору по дату подання вимоги зі зазначенням конкретних сум та дат здійснення платежів, а також наявної заборгованості по тілу кредиту; розрахунок у формі таблиці щодо порядку нарахування відсотків, пені, штрафу тощо, за кожен місяць зі зазначенням конкретних сум та дат здійснення платежів, а також наявної заборгованості; копії платіжних доручень щодо погашення кредиту позичальником; виписки про рух коштів по Кредитному рахунку [PERSON] зі розшифровкою здійснених по ньому операцій; копію направленого Повідомлення АТ «Ідея Банк в адресу [PERSON] про відступлення права вимоги по Кредитному договору, про передачу її персональних даних Фактору, а також інформацію про Фактора та обов`язок погасити борг та докази направлення такого повідомлення в адресу боржника. Окрім цього, просив встановити Відповідачці новий строк для подання відзиву на позовну заяву, оскільки через відсутність вищевказаної інформації стосовно спірного Кредитного договору, Відповідачка не в змозі надати відзив у визначений судом строк. Також просив проводити розгляд справи за участю сторін. 15.08.2025 від ТОВ «Сонаті» надійшла заява про виконання ухвали суду від 16.05.2025, відповідно до якої Позивач долучив детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № Z06.00206.003958910 від 21.05.2018. 23.09.2025 представник Відповідачки адвокат Луньо Б. М. скерував до суду відзив на позовну заяву, у якій у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. У відзиві, з-поміж іншого, зазначає про несправедливі умови нарахування розміру як відсотків за користування кредитом, так і комісії, а також про те, що заявлений до стягнення розмір боргу не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 22.01.2025 від ТОВ «Сонаті» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії кредитного договору № Z06.00206.003958910 від 21.05.2018 та детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z06.00206.003958910 від 21.05.2018, оскільки попередні копії були подані у нечитабельній якості. 17.02.2026 представник Відповідачки адвокат Луньо Б. М. скерував до суду зустрічну позовну заяву, у якій просив зобов`язати ТОВ «ФК «Сонаті» здійснити по Кредитному договору № Z06.00206.003958910 від 21.05.2018, укладеному між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] перерахунок платежів, а саме зарахування плати за обслуговування кредиту на погашення інших платежів, виходячи при цьому із фактичної суми отриманого кредиту відповідно до Заяви про видачу готівки 1526908063477_200-1883373499 від 21.05.2018 у 66935,79 грн. 25.02.2026 від представника Відповідачки адвоката Луня Б. М. надійшла заява про застосування строку позовної давності. В обґрунтування поданої заяви представник покликається на те, що Кредитний договір укладений 21 травня 2018 року терміном на 36 місяців, строк його дії закінчився 21.05.2021. АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги за Кредитним договором до ТОВ «ФК «Сонаті» на підставі договору факторингу № 25/7 від 25.07.2023. До суду Позивач звернувся лише у березні 2025 року, тобто більше, як через два з половиною роки з дати отримання права вимоги, яка на цей час вже була прострочена. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у прохальній частині поданої до суду позовної заяві, просить проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Сонаті». Представник відповідачки адвокат Луньо Б. М. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя Особа АТ «Ідея Банк», які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності Третьої особи, оскільки їх неявка відповідно до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначена головуюча суддя Павлюк О. В. Ухвалою від 03.04.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою від 16.05.2025 суд витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» документи за письмовим клопотанням представника Відповідачки. Ухвалою від 19.02.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання представника Відповідачки про прийняття зустрічної позовної заяви у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» до [PERSON] , третя особа: Акціонерне товариство «Ідея Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розгляд справи по суті відбувся 04.03.2026. Встановленні судом фактичні обставини справи Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Суд встановив, що Акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] (Відповідачка) уклали Кредитний договір № Z06.00206.003958910 від 21.05.2018, відповідно до умов якого, Відповідачці у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти у сумі 74900,00 грн. На виконання умов вищевказаного договору АТ «Ідея банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Однак Відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки, комісію та інші платежі за угодою, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 203407,70 грн (двісті три тисячі чотириста сім гривень, 70 копійок), з яких: - прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 72496,84 грн (сімдесят дві тисячі чотириста дев`яносто шість гривень, 84 копійки); - прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 56406,46 грн (п`ятдесят шість тисяч чотириста шість гривень, 46 копійок); - прострочена заборгованість за комісіями у розмірі 74504,40 грн (сімдесят чотири тисячі п`ятсот чотири гривні, 40 копійок). Суд також звертає увагу на те, що Відповідачка користувалася кредитними коштами та здійснювала платежі за Кредитним договором, що фактично свідчить про визнання нею кредитної заборгованості та підтверджує отримання нею коштів відповідно до умов Кредитного договору. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно зі зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №554/4300/16-ц від 25.05.2021 банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже, надана Позивачем виписка за рахунком Відповідачки, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, у повному обсязі підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено, зокрема, у детальному розрахунку заборгованості по Кредитному договору, та не спростована будь-яким контррозрахунком Відповідача. Водночас, АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги за Договором до ТОВ «Сонаті» (колишня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ») на підставі Договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023, а ТОВ «Сонаті» набуло право вимоги за первинними договорами у розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея банк». Тому, відповідно до витягу з Реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 25.07.2023 №25/07 до ТОВ «Сонаті» перейшло право грошової вимоги у тому числі і щодо заборгованості [PERSON] за договором № Z06.00206.003958910 від 21.05.2018. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Вказаний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка закріплює підстави звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Водночас, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому(ч. 1 ст. 634 ЦК України). У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Водночас стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 2-383/2010. Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Водночас ч.1 ст. 1078 ЦК України закріплює положення про предмет договору факторингу, яким може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду Суд встановив, що Відповідачка належно не виконувала зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять та Відповідачка не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов до висновку, що у матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити частково. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Отже, враховуючи, що розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами, суд приходить до висновку, що доводи позову у частині стягнення суми заборгованості за основним боргом та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками є обґрунтованими та підставними, а тому підлягають до задоволення. Щодо стягнення з Відповідачки заборгованості за іншими процентними платежами (комісіями) суд вважає за доцільне зазначити таке. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного Банку України постановою від 08.06.2017 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 справа № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18, викладений правовий висновок про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Так, Верховний Суд у постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 дійшов до висновку, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Позивач не надав жодного підтвердження факту надання послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються та за які банком встановлена щомісячна плата за обслуговування кредиту. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності конкретного переліку таких послуг, які надаються більше, ніж один раз на місяць, погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, підтверджень факту надання таких послуг в обсязі, що перевищує право споживача за законом. Та обставина, що оплата таких послуг внесена у графік погашення кредиту, не нівелює обов`язок позивача довести позовні вимоги належним чином, оскільки розшифрування таких послуг також не наведено в додатку до договору. Враховуючи зазначене вище, стягнення комісії у розмірі 74504,40 грн за кредитним договором № Z06.00206.003958910 від 21.05.2018 не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Водночас, як вбачається з Виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 21.05.2018 по 25.07.2023, а також детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, при сплаті Відповідачкою платежів на погашення заборгованості по Кредитному договору, первісний кредитор зарахував 14506,65 грн. у рахунок погашення саме плати за обслуговування кредитної заборгованості. У свою чергу, позовні вимоги Банку становлять 203407,70 грн (двісті три тисячі чотириста сім гривень, 70 копійок), з яких прострочена заборгованість за комісіями складає 74504,40 грн (сімдесят чотири тисячі п`ятсот чотири гривні, 40 копійок). На підставі наведеного, суд вважає, що заборгованість Позичальника за Кредитним договором виключно за рахунок сплаченої та окремо нарахованої Банком плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту підлягає зменшенню на 89011,05 грн (14506,65 грн (які первісний кредитор вже зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості) + 74504,40 грн (вимога про стягнення простроченої плати за обслуговування кредиту) = 89011,05 грн. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та про стягнення з Відповідачки на користь Позивача 114396,65 гривень заборгованості за кредитним договором (203407,70 грн - 89011,05 грн = 114396,65 грн). Доводи представника Відповідачки про сплив строку позовної давності суд відхиляє, з огляду на таке. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Установивши, що строк позовної давності пропущений без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України). Загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. У пункті 5.2 Кредитного договору № Z06.00206.003958910 від 21.05.2018 передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Отже, суд вважає, що строк на звернення до суду з цим позовом не пропущений, оскільки Кредитний договір діє по теперішній час, адже Відповідачка у повному обсязі не виконала зобов`язань за договором. Щодо розподілу судових витрат Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач при поданні цієї позовної заяви до суду, сплатив судовий збір у розмірі 2440,90 грн, який підтверджується платіжною інструкцією № 1573 від 28.02.2025. Тому, у зв`язку зі частковим задоволенням заявлених позовних вимог, слід стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 1372,76 грн (з розрахунку 114396,65 грн/203407,70 грн. х 2440,90).

Outcome: partial