Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

06 лютого 2026 року з Володимирецького районного суду Рівненської області до Вараського міського суду Рівненської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідачки на його користь матеріальну шкоду в розмірі 8 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 250 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач [PERSON] має в своєму користуванні та володінні автомобіль марки SKODA Oktavia, рік випуску 2003, державний номерний знак [NUMBER] . Право користування та володіння вищевказаним автомобілем належить позивачу на підставі довіреності виданої ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» 08 квітня 2025 року. Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 30.06.2025 року у справі №556/1275/25 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП і піданно адміністративному стягненню у вигляді штрафу у прибуток держави в сумі 51 (п`ятдесят одна) гривня. Матеріалами справи доведено винуватість відповідачки в тому, що вона 15 квітня 2025 року о 17 год. 26 хв., в селі Половлі по вул. Шевченка, вчинила дрібне хуліганство, а саме каменем пошкодила лобове скло автомобіля « SKODA» державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . Матеріальна шкода, яку позивачу було завдано неправомірними діями відповідачки складає 8000 грн., що підтверджується «Актом виконаним робіт» №689 від 28.04.2025 року про заміну скла. Моральну шкоду, заподіяну позивачу відповідачкою він оцінює в 250 000 грн. Своїми протиправними діями відповідачка спричинила позивачу глибокі душевні переживання, оскільки автомобіль знаходиться в його користуванні і володінні по довіреності і він ніс ще тягар провини перед фактичним власником за те, що не зміг забезпечити схоронність майна. Хоча він знав, що вини його нема, але почуття невизначеності було для нього тягарем. Окрім того, він мав побоювання, що ситуація може повторитись і не був впевнений в своїй безпеці і безпеці свого майна. В часи повномасштабної агресії російської федерації проти України, коли майбутнє нестабільне і мінливе, почуття безпеки власної та безпеки майна, яке перебуває в користуванні і володінні хоча би в своєму населеному пункті - є дуже важливим чинником для нього, як для багатодітного батька, чоловіка та члена громади. Окрім того, з відкритих джерел, зокрема, з сайту судової влади, та просто за фактом проживання в одному населеному пункті, йому відомо про те, що відповідачка уже притягувалась до адміністративної відповідальності за подібні правопорушення, що стало для нього додатковим фактором побоюватись та мати реальні підстави переживати за себе і своє майно. Він відчув психологічне напруження через пошкодження належного йому транспортного засобу. Відчуття розчарування і розпачу гнітять його ще й через те, що через зухвалість відповідачки він був змушений міняти свої життєві плани та тратити дорогоцінний час через неправомірні дії відповідачки, шукати майстра, який відремонтує, шукати як то все зробити і тратити свої відкладені кошти на ремонт і супутні витрати. Його звичний спосіб і ритм життя був повністю зруйнований через дії відповідачки. У судове засіданні позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Відзив на позов не подала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи, оскільки позивач не заперечував проти такого розгляду справи. Дослідивши позовну заяву та докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини. Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 10) підтверджується, що транспортний засіб марки Skoda Octavia, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності державному підприємству «Український державний геологорозвідувальний інститут». 08.04.2025 право користування вказаним засобом строком на 6 місяців передано позивачу [PERSON] , що підтверджується копією довіреності від 08.04.2025 (а.с. 9). Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 30.06.2025 у справі № 556/1275/25, яка набрала законної сили 11.07.2025, відповідача [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, зокрема у тому, що 15.04.2025 о 17 год 26 хв. у с. Половлі по вул. Шевченка, вчинила дрібне хуліганство, а саме: каменем пошкодила лобове скло автомобіля Skoda, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] та на неї накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51,00 грн. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факт заподіяння майнового збитку позивачу [PERSON] , спричиненого пошкодженням транспортного засобу марки Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] відповідачем [PERSON] , є доведеним та відповідачем не спростований. Умисні дії відповідача [PERSON] перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням наслідків у виді пошкодження транспортного засобу. Позивач [PERSON] поніс витрати на відновлення пошкодження лобового скла, вартість яких складає 8 000,00 грн, що підтверджується копією акту виконаних робіт № 689 від 28.04.2025 (а.с. 12). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню майновий збиток, спричинений пошкодженням транспортного засобу, в розмірі8 000,00 грн. Також позивач зазначає, що, внаслідок пошкодження автомобіля він зазнав душевних (емоційних) страждань, зокрема: він ніс ще тягар провини перед фактичним власником за те, що не зміг забезпечити схоронність майна. Хоча він знав, що вини його нема, але почуття невизначеності було для нього тягарем. Окрім того, він мав побоювання, що ситуація може повторитись і не був впевнений в своїй безпеці і безпеці свого майна. З відкритих джерел, зокрема, з сайту судової влади, та просто за фактом проживання в одному населеному пункті, йому відомо про те, що відповідачка уже притягувалась до адміністративної відповідальності за подібні правопорушення, що стало для нього додатковим фактором побоюватись та мати реальні підстави переживати за себе і своє майно. Він відчув психологічне напруження через пошкодження належного йому транспортного засобу. Відчуття розчарування і розпачу гнітять його ще й через те, що через зухвалість відповідачки він був змушений міняти свої життєві плани та тратити дорогоцінний час через неправомірні дії відповідачки, шукати майстра, який відремонтує, шукати як то все зробити і тратити свої відкладені кошти на ремонт і супутні витрати. Його звичний спосіб і ритм життя був повністю зруйнований через дії відповідачки. У зв`язку з вищенаведеним, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду, яку оцінив в 250 000,00 грн. Частинами 1,2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства (постанова ВП ВС від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99). У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата Верховного Суду зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також у цій постанові Верховний Суд зазначив, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Суд доходить висновку, що позивач зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження його автомобіля відповідачем [PERSON] . Визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути суд бере до уваги наступне. У постанові ОП КЦС ВС від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 250 000,00 грн. є надмірно завищеною та підлягає частковому задоволенню. Враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань понесених позивачем, а також розмір завданої матеріальної шкоди, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2 500,00 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Вирішуючи питання стягнення та розподілу судових витрат, суд керується наступним. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою Вараського міського суду Рівненської області від 12.02.2026 року, позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору за його позовом до [PERSON] до ухвалення рішення у справі. Зважаючи на те, що позивачем до суду не подавались документи про сплату судового збору, суд з урахуванням вимог, передбачених ст. 142 ЦПК України, визначає розмір судового збору, який необхідно стягнути з позивача на користь держави. Так, позивач звернувся з вимогою до відповідача про стягнення матеріальної шкоди у сумі 8 000,00 грн та моральної шкоди у сумі 250 000,00 грн на загальну суму 258 000,00 Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З урахуванням вказаних вимог, позивач при зверненні до суду повинен був сплатити 2 580,00 грн судового збору. Таким чином, з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 2 580,00 грн. Проте, враховуючи, що вимоги позивача [PERSON] задоволені частково у сумі 10 500,00 грн, з відповідача [PERSON] на його користь необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 105,00 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання вищезазначених вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим. У підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, до суду подано Договір про надання адвокатських послуг № 16 від 18.08.2025, укладений між адвокатом Сохатським А.І. та позивачем [PERSON] та додаток № 1 до цього договору, відповідно до якого сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором становить 15 000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, з урахуванням часткового задоволення позову, суд доходить висновку, що із [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 500,00 грн.

Outcome: partial