Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

23.12.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначав наступне. 21.06.2014 року він з відповідачкою уклав шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, під актовим записом № 188. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги шлюбні відносини між ними припинені. У зв`язку з наведеним, позивач просив розірвати укладений між ним та відповідачкою шлюб. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2026 року у вказаній справі відкрито провадження і її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 08 год. 00 хв. 12.02.2026 року. В подальшому розгляд справи було відкладено на 08 год. 00 хв. 05.03.2026 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, останній звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідачка [PERSON] , будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась. Відзив не подала. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів, та за письмової згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21 червня 2014 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 188. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За змістом частини 2 статті 104 та частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого статтею 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони мають різні інтереси та погляди, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, а тому шлюб слід розірвати. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки від відповідачки не надходило клопотання про відновлення дошлюбного прізвища, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу залишити останній прізвище « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат у позові не порушується.

Outcome: approved