Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал - Фінанс» (далі Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача 82 675 грн заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та 10 000 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що 04.01.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4270140 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 7 000 грн строком на 351 день шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «ОщадБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування. 04.01.2024 між Товариством та відповідачем укладено додаткову угоду, згідно з якою сума кредиту збільшена до 12000 грн. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за вказаним договором перед [PERSON] виконало, надавши йому кредит у вказаній сумі, шляхом зарахування на платіжну картку відповідача. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків у строки й на умовах, передбачених кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 82 675 грн, яка складається з тіла кредиту 12 000 грн та процентів за користування кредитом у сумі 70 675 грн. 26.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством укладено договір факторингу №26/08/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4270140 від 04.01.2024 перейшло до Товариства Оскільки станом на день звернення до суду заборгованість у вказаній вище сумі не сплачена, тому представник позивача просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки 26.12.2025 надсилалась судом за його зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним у витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за вказаною адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 16.12.2025 позивач звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області. Ухвалою суду від 24.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 76-77). Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 24.11.2025 (а.с. 14-15). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 04.01.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №4270140 (а.с. 16-25) на умовах строковості, зворотності, платності, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 7 000,00 грн на 351 дня. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка становить 2,50% в день та знижена 0,63% (п. 1.4, 1.4.1, 1.4.2 Договору). Згідно з п. 1.5. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору за стандартною ставкою за весь строк кредиту 118 628,54% річних та за стандартною процентною ставкою з врахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 26 364,60% річних. За даними п. 1.6 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 68 425 грн та за стандартною процентною ставкою з врахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 64 881,25 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . [PERSON] підписав кредитний договір №4270140 від 04.01.2024, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «32866». З даних листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення», останнє, маючи повноваження на підставі договору про переказ коштів №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, 04.01.2024 перерахувало кошти в сумі 7 000 грн на платіжну картку клієнта, маска картки [NUMBER] , номер транзакції - [NUMBER] (а.с. 30). Крім того, 04.01.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору № 4270140 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.01.2024 (а.с. 31-33), за умовами якого сума кредиту, яка надається згідно з цим Додатковим договором складає 5 000 грн. Внесено зміни у п. 1.2 Договору та встановлено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 12 000 грн. За даними п. 1.7 Додаткового договору з урахуванням зміненої суми кредиту орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору за стандартною ставкою за весь строк кредиту 114 527,90% річних та за стандартною процентною ставкою з врахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 26 189,07% річних. Відповідно до п. 1.8 Додаткового договору з урахуванням зміненої суми кредиту орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 117 175 грн та за стандартною процентною ставкою з врахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 111 193,75 грн. Вказаний додатковий договір підписано [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «99591». Відповідно до даних листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення», останнє, маючи повноваження на підставі договору про переказ коштів № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, 04 січня 2024 перерахувало кошти в сумі 5 000 грн на платіжну картку клієнта, маска картки [NUMBER] , номер транзакції [NUMBER] (а.с. 37). 03.02.2026 до суду надійшли витребувані докази з яких вбачається, що АТ КБ «ОщадБанк» випущено платіжну картку №[NUMBER] , на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] та підтверджено зарахування на дану картку грошових коштів в сумі 7000 грн та 5000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за договором №4270140 від 04.01.2024 станом на 26.08.2024 становить в загальному розмірі 82 675 грн та складається з 12 000 грн - заборгованості за основним боргом та 70 675 грн - заборгованості за процентами, які фактично нараховувались з 04.01.2024 по 26.08.2024 (а.с. 38-42). 26.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством укладено договір факторингу № 26/08/24, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило для позивача право вимоги, а Товариство набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором (а.с. 53-57). Факт оплати за договором підтверджується платіжною інструкцією №1261 від 26.08.2024 (а.с.73). За даними витягу з Реєстру Боржників від 26.08.2024 до договору факторингу №26/08/24 позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4270140 в сумі 82 675 грн, яка складається з 12 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 70 675 грн заборгованість за відсотками (а.с. 60). 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України«Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором та додатковим договором виконав у повному обсязі, ТОВ «Лінеура Україна» було перераховано на картковий рахунок відповідача кошти в загальній сумі 12 000 грн. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав та не сплатив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом в обумовлений договором строк. [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, викладених в позовній заяві обставин належними та допустимими доказами не спростував, власного розрахунку заборгованості не надав. Сукупністю досліджених судом доказів, які містяться в матеріалах справи, доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 000 грн. Перевіряючи правомірність нарахування відсотків за користування кредитними коштами за укладеним з відповідачем кредитним договором №4270140 від 04.01.2024 суд виходить з такого. Так, цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п.п. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Суд погоджується з порядком нарахування та розміром нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 04.01.2024 по 21.04.2024, викладених в розрахунку заборгованості за Договором, наданому позивачем, за яким вбачається, що заборгованість за відсотками станом на 21.04.2024 становить 32 575 грн. Однак, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 22.04.2024 (день зміни денної ставки на 1,5 %) по 19.08.2024 (день зміни денної ставки на 1%) становить 21 600 грн (12 000 грн х 1,5% х 120 днів). Крім того, розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 20.08.2024 (день зміни денної ставки на 1%) по 26.08.2024 (припинення нарахування відсотків) становить 840 грн (12 000 грн х 1% х 7 днів). Таким чином, загальний розмір відсотків за кредитним договором № 4270140 становить 55 015,00 грн (32 575 грн + 21 600 грн + 840 грн). Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, складається із 12 000 грн - тіло кредиту, 55 015 грн заборгованості за відсотками, що разом становить 67 015 грн. 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження своїх витрат на правову допомогу позивач надав такі докази: договір №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 укладеного позивачем з адвокатом Руденком К.В. (а.с. 61-62); акт приймання-передачі наданих послуг №116 до договору 02/08/2024 (а.с. 65); витяг з реєстру №1 від 04.11.2025 до вказаного акту на суму 10 000 грн (а.с. 66) та платіжну інструкцію №3337 від 06.11.2025 (а.с. 67); довіреність від 18.09.2025 (а.с. 63). При розв`язанні цього питання суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловив думку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial