Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

30.01.2026 р. ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 11960, 00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.08.2020 р. між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 141544 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами та повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно умов кредитного договору ТОВ «Займер» зобов`язалось надати відповідачу фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. 28.10.2021 р. між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно, позивач набув права грошової вимоги до відповідача на загальну суму 11960, 00 грн, у зв`язку із порушенням відповідачем умов кредитного договору та звернувся до суду з даним позовом. Справу передано головуючому судді 30.01.2026 р. 09.02.2026 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Сновського районного суд Чернігівської області від 10.02.2026 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 09.03.2026 р. 27.02.2026 р. від відповідача надійшов відзив, зареєстрований за вх. № 1062 , у якому відповідач вважає частково позовні вимоги необґрунтованими. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що згідно умов кредитного договору строк надання коштів був обмежений 30 днями, а саме до 30.08.2020 р., після чого право кредитодавця нараховувати договірні відсотки припинилося. Відповідач наголошує, що сума боргу, яка підлягає сплаті, складає лише 3680, 00 грн (тіло кредиту та відсотки за 30 днів користування), тоді як нарахування решти суми не підтверджено жодним детальним розрахунком. Крім того, відповідач зазначає, що з нього не може бути стягнутий судовий збір, оскільки він має інвалідність II групи. Також відповідач вважає вимоги про відшкодування 10500, 00 грн витрат на правничу допомогу безпідставними, оскільки надані позивачем документи адвоката стосуються іншої юридичної особи, яка не є учасником цієї справи, а сам розмір витрат є очевидно завищеним та неспівмірним із складністю спору. 03.03.2026 р. від позивача надішла відповідь на відзив, зареєстрована за вх. № 1129, у якому позивач вважає доводи відповідача необґрунтованими та наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказуючи на те, що при укладенні договору відповідач добровільно погодився на умови платності кредиту, зокрема нарахування 2 % на добу, що відповідає 730 % річних. Згідно з пунктом 2.3 договору, сторони чітко визначили, що проценти нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування коштами до дня повного погашення заборгованості включно, а не лише в межах 30-денного строку. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16, позивач стверджує, що оскільки умови договору передбачають нарахування процентів як міру відповідальності за період після закінчення строку кредитування, твердження відповідача про незаконність суми у 9660,00 грн є безпідставними. На підтвердження розміру боргу до матеріалів справи було долучено детальний розрахунок заборгованості, отриманий від первісного кредитора. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500, 00 грн, позивач вважає їх цілком доведеними та співмірними, оскільки право на таку допомогу гарантоване Конституцією України, а розмір гонорару визначено за домовленістю сторін з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу. На думку позивача, заперечення відповідача не спростовують наявність боргу та не ґрунтуються на фактичних обставинах укладеного правочину. 03.03.2026 р. від відповідача надійшли письмові заперечення, зареєстровані за вх. № 1166, у яких відповідач вважає аргументи позивача, викладені у відповіді на відзив, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі. На переконання відповідача, посилання позивача на пункт 2.3 договору як на підставу для безстрокового нарахування відсотків є помилковим, оскільки цей пункт не передбачає автоматичної пролонгації та не може нівелювати строковий характер зобов`язання, визначений у пункті 1.2 договору. Відповідно до пункту 3.3.3 договору, продовження строку надання кредиту було можливим виключно за ініціативою клієнта та за умови повної оплати нарахованих процентів, чого у даному випадку не відбулося, а отже, з 31.08.2020 р. мало місце прострочення, а не продовження дії договору. Спираючись на сталу судову практику Великої Палати Верховного Суду, зокрема у справі № 444/9519/12 та № 910/4518/16, відповідач наголошує, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється зі спливом погодженого сторонами строку кредитування, а інтереси кредитора у цей період захищаються статтею 625 ЦК України, а не умовами договору. Крім того, відповідач просить суд не брати до уваги доводи та нові докази позивача, оскільки в порушення вимог статті 178 ЦПК України копія відповіді на відзив не була надіслана відповідачу та його представнику, що позбавило сторону можливості своєчасно ознайомитися з матеріалами. З огляду на зазначене, відповідач просить суд врахувати вказані заперечення та задовольнити позов лише частково у межах суми, що виникла до закінчення строку дії договору. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2020 р. між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір про надання фінансового кредиту № 141544 відповідно до умов якого товариство надає позичальнику кредит в розмірі 2300, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 2300,00 грн, строк кредиту - 30 днів (до 30.08.2020 р.), стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки вказаної клієнтом. Згідно додатку № 1 до договору сума нарахованих процентів становить 1380, 00 грн, до оплати (всього) 3680, 00 грн (а. с. 23-25). Договір підписаний [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором KL2189, який направлявся останньому 01.08.2020 р. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , зазначений в кредитному договорі та довідці про ідентифікацію, що жодним чином не заперечується відповідачем. Грошові кошти в сумі 2300, 00 грн були перераховані ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну карту клієнта, що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 17.12.2025 р. та не заперечується відповідачем. 28.10.2021 р. між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 р. ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 01.08.2020 р. № 141544 на загальну суму заборгованості 11960, 00 грн. Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 141544 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» станом на 24.11.2025 р. складає 11960, 00 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 2300, 00 грн, прострочена заборгованість за процентами 9660, 00 грн. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Факт отримання кредиту відповідачем не заперечується з жодних підстав, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 2300, 00 грн заявлені правомірно. Щодо доводів про нарахування процентів поза межами строку кредитування суд звертає увагу на таке. За умовами додатку № 1 до договору строк кредитування становить 30 днів, сума нарахованих процентів становить 1380, 00 грн, до оплати (всього) 3680, 00 грн. Суд також звертає увагу на положення п. 4.3 договору, за умовами яких у випадку несвоєчасності повернення кредиту клієнт зобов`язується виплатити товариству пеню у розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Суд зауважує, що з матеріалів справи очевидно вбачається заборгованість саме за процентами у розмірі 9660, 00 грн, а не за пенею чи іншими видами складових заборгованості. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків за користування кредитом поза строками кредитування, що становлять 30 днів, є неправомірним, виходячи з умов договору. Відтак позовні вимоги про стягнення відсотків підлягають частковому задоволенню у розмірі 1380, 00 грн, як це прямо передбачено умовами кредитного договору. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. При цьому, суд окремо зауважує, що частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовну вимогу частково, а саме в сумі 3680, 00 грн, що становить 30,77 % від загальної ціни позову (11960, 00 грн), відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в частині визнаних вимог, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи, що за подання позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1331, 20 грн, сума судового збору, що припадає на визнану частину позову, становить 409, 61 грн. Таким чином, поверненню позивачу з державного бюджету підлягає сума судового збору у розмірі 204, 81 грн. Відтак з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 204, 81 грн. В той же час, за положеннями п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ № 068693 вбачається, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи. За положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 703/686/15-ц (провадження № 6-152цс17). Компенсація судового збору у цивільних, адміністративних та господарських справах у розмірі, пропорційному задоволеним вимогам сторони, здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845. Згідно п. п. 11 п. 16 вказаного Порядку органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів для компенсації судового збору за рахунок держави у разі звільнення від його сплати у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 3674 судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. За наведених положень чинного законодавства, судові витрати, понесені позивачем, у частині задоволення позовних вимог підлягають компенсації за рахунок спеціального фонду Державного бюджету України шляхом безспірного списання. Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500, 00 грн, то слід звернути увагу на таке. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи,

Outcome: partial