Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Управління-служба у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є співвласниками квартири [ADDRESS] . Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 січня 2025 року у справі № 201/12882/23 скасовано усиновлення дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідачем [PERSON] . Між тим [PERSON] продовжує мешкати одноособово у квартирі [ADDRESS] , що порушує права дітей як співвласників квартири, в якій вони виросли та яка знаходиться неподалік від місця їх навчання. З наведених підстав позивачі просили усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2025 року головуючим у справі визначено судді Куць О.О. Ухвалою від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 100). Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Ухвалою суду від 14 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 142). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники адвокати: Мішин М.В., Трофименко В.В. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явилася, а у засіданні від 11 листопада 2025 року вказувала, що виселення відповідача із спірної квартири відповідатиме інтересам дітей. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є братом [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] - батьки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторними свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] від 13 вересня 2025 року та серії [NUMBER] від 13 вересня 2025 року, відповідно, виданими Соборним ВРАЦС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 21,22). 15 вересня 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 березня 2022 року (справа № 201 /749/22) було задоволено заяву [PERSON] , [INFO] , про усиновлення дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Суд ухвалив визнати [PERSON] усиновлювачем дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , внести зміни в актові записи про народження дітей, вказавши батьком дітей - [PERSON] , [INFO] . На виконання рішення суду Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в актових записах про народження дітей були внесені зазначені в рішенні суду відповідні зміни. А саме, було зазначено батьком дітей [PERSON] та змінено їх по по батькові. Після усиновлення, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з усиновлювачем [PERSON] проживали однією сім`єю у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , в якій були створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку, навчання та відпочинку дітей. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 січня 2025 року у цивільній справі № 201/12880/23 скасовано усиновлення дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса): внести зміни до актового запису № 1275 про народження дитини, [PERSON] , [INFO] , зробленого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 12 жовтня 2010 року: в графі «батько» з « [PERSON] » змінити на « [PERSON] »; внести зміни до актового запису № 899 про народження дитини, [PERSON] , [INFO] , зробленого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 15 липня 2009 року: в графі «батько» з « [PERSON] » змінити на « [PERSON] » (а.с. 32-37). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2025 року вищевказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Ухвалюючи постанову, колегія суддів виходила з того, що належними та наявними в матеріалах справи доказами доведено, а у свою чергу відповідачем не спростовано ту обставину, що відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні вказаних неповнолітніх дітей участі не приймає, стосунки у дітей з відповідачем не склалися, він усунувся від цього, будь-якої допомоги на дітей не надає, а тому дійшла переконання, що висновок місцевого суду щодо задоволення позову та скасування усиновлення стосовно [PERSON] та [PERSON] відповідає наявним обставинам справи та найкращим інтересам дітей (а.с. 38-41). Вказаними рішеннями суду першої та апеляційної інстанції встановлено, що [INFO] [PERSON] , який є дядьком дівчат, вперше звернувся до управління-служби у справах дітей із заявою щодо скасування усиновлення [PERSON] дітей - [PERSON] та [PERSON] , оскільки воно суперечить інтересам дітей, не забезпечує їх сімейного виховання; між усиновлювачем і дітьми склалися стосунки, які роблять неможливим їх спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Також вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 22 серпня 2023 року та 03 жовтня 2023 року, за особистою участю: дядька дітей, [PERSON] та його дружини, [PERSON] , та дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були розглянуті також звернення неповнолітньої, [PERSON] , [INFO] , та її дядька, [PERSON] , щодо скасування усиновлення у зв`язку зі складними відносинами, які склалися між дітьми та їх усиновлювачем. Під час розгляду питання було з`ясовано, що діти - [PERSON] та [PERSON] з кінця квітня 2023 року проживають в сім`ї дядька, [PERSON] , оскільки між [PERSON] і дітьми (зі слів [PERSON] та дітей), склалися стосунки, які призвели до небажання дівчат проживати з усиновлювачем. Відповідно до рекомендацій КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомога» Дніпропетровської обласної ради, зазначених у довідці від 18 липня 2023 року № 33, діти повинні перебувати в режимі емоційної стабільності та в безпечному середовищі; спілкування з батьком не повинно набувати риси психотрамвуючих подій. Виховний процес повинен сприяти емоційному, когнітивному, особистому розвитку дитини та допомагати набувати корисні навички для подолання труднощів у подальшому дорослому житті; задля більш об`єктивної оцінки ситуації бажано спостереження за динамікою психоемоційного стану в динаміці; оскільки, на даний час, з батьком, [PERSON] у дітей [PERSON] та [PERSON] існують деформовані стосунки, задля нормалізації сімейних відносин та емоційного зв`язку [PERSON] необхідно поступово налагоджувати взаємодію з дітьми, зважаючи на потреби дітей (а.с. 42-45). Відповідно до рекомендацій КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомога» Дніпропетровської обласної ради, зазначених у довідках від 14 листопада 2023 року № 76 та від 04 червня 2024 року діти повинні перебувати в режимі емоційної стабільності та в безпечному середовищі; так як між [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] існують розірвані стосунки, недоцільно примушувати дівчат до спілкування та проживання з ним (а.с.46-47). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є співвласниками квартири [ADDRESS] . Так згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] на лежить 5/12 вищевказаної квартири, [PERSON] , [PERSON] по 1/4 частини; [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] по 1/24 частини (а.с.28). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Права позивачів у спірних правовідносинах врегульовані статтями 317, 319, 383, 391 ЦК України. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Крім того, у спірних правовідносинах права позивачів як співвласників квартири захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Як було зазначено віще, рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 січня 2025 року у цивільній справі № 201/12880/23 скасовано усиновлення дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідачем [PERSON] . Між тим наразі у квартирі [ADDRESS] , співвласниками якої є діти, мешкає [PERSON] одноособово. Слід зазначити, що відповідач має значну заборгованість зі сплати комунальних послуг за користування вищевказаною квартирою у сумі 154294,88 грн., що підтверджується повідомленням про сплату внесків та обовязкових платежів від 01 вересня 2025 року та не спростовано відповідачем (а.с. 92). Під час розгляду справи встановлено, що діти мають намір мешкати у квартирі [ADDRESS] . У судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , пояснили, що проживали у вказаній квартирі з самого дитинства, прив`язні до неї морально, у квартирі для них облаштовані окремі кімнати, житло є комфортним для проживання. Крім того, діти навчаються у Дніпровському ліцеї № 67 «Джерело» Дніпровської міської ради, який розташований по [ADDRESS] , тобто спірна квартира знаходиться неподалік від їх навчального закладу (а.с.93). З матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2025 року позивачі направили відповідачеві вимогу про добровільне виселення, між тим [PERSON] продовжує мешкати у спірній квартирі. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що не заперечує проти того, щоб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мешкали з ним разом, однак діти висловили чітке небажання проживати з відповідачем з огляду на неприязні стосунки. Таке сумісне проживання не є можливим, суперечить інтересам дітей. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що не має власного житла, однак працює неофіційно, отримує дохід. Розглядаючи по суті даний спір, оцінюючи виселення [PERSON] з належної [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на праві спільної часткової власності квартири на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, суд, ураховуючи обставини справи, суд вважає, що усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача з квартири [ADDRESS] відповідає зазначеному критерію та переслідує легітимну мету, спрямовану на захист інтересів дітей. Відтак позовна заява підлягає задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] слід стягнути сплачений та документально підтверджений останніми судовий збір у суми по 1211,20 грн. кожному.

Outcome: approved