Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 вересня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Первісний кредитор) та [PERSON] було укладено Договір позики № 4634177. Договір було укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи вебсайту mycredit.ua та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами договору, відповідачу було надано грошові кошти у позику, які остання зобов`язалася повернути у встановлений строк та сплатити відсотки за їх користування. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 14/06/21. Відповідно до умов цього договору та згідно з Реєстром боржників № 20 від 20.03.2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором позики № 4634177. Позивач вказує, що всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свої зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів, у зв`язку з чим станом на день подачі позову утворилася заборгованість у загальному розмірі 31 274,70 грн. Зазначена сума складається з: -7 965,00 грн заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту); -23 309,70 грн заборгованість за відсотками. Посилаючись на статті 512, 514, 516, 526, 610-612, 625, 1049, 1082 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також відшкодувати понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Розгляд справи позивач просив проводити за відсутності його представника на підставі наявних матеріалів. Стислий виклад заперечень відповідача 16 листопада 2025 року представник відповідача адвокат Москвічов А.С., через підсистему «Електронний суд» подав письмові пояснення (відзив) по суті спору, в яких позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні з огляду на наступне. Представник відповідача стверджує, що в матеріалах справи відсутні належні докази надання позичальнику інформованої згоди згідно із Законом України «Про споживче кредитування». Ознайомлення з Офертою лише через гіперпосилання порушує права споживача. Крім того, не було проведено належної ідентифікації особи відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Використання одноразового ідентифікатора (ОТП) через SMS не є кваліфікованим електронним підписом та не підтверджує волевиявлення саме відповідача на укладення правочину. Позивачем не надано жодного належного первинного бухгалтерського документа, а саме виписки з банківського рахунку клієнта (відповідача), яка б підтверджувала фактичне перерахування та отримання кредитних коштів, що є порушенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом. Представник відповідача звертає увагу на порушення позивачем вимог Закону України «Про споживче кредитування» (зі змінами, внесеними Законом № 3498-IX). Застосована позивачем ставка у розмірі 3,5% за день перевищує законодавчо встановлений максимальний розмір денної процентної ставки. Крім того, заявлена до стягнення сума відсотків є непропорційно великою у порівнянні з тілом кредиту, що перетворює їх на несправедливий тягар для споживача та порушує принципи розумності та добросовісності. Представник зазначив, що надані позивачем витяги з реєстру боржників до договорів факторингу є сумнівними документами. Вони не підтверджують належним чином фактичну передачу права вимоги саме щодо [PERSON] , оскільки відсутні належні електронні чи письмові підписи сторін на самому Реєстрі боржників. Процесуальні дії у справі 31 липня 2025 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19 серпня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява про вступ у справу представника відповідача адвоката Москвічова А.С. Під час розгляду справи представником відповідача неодноразово подавалися клопотання про відкладення судового засідання (25.08.2025, 08.10.2025, 16.12.2025, 15.01.2026), обґрунтовані необхідністю ознайомлення з матеріалами позову, підготовки письмових пояснень, а також документально підтвердженою зайнятістю захисника в інших судових процесах у вказані дати (справи № 462/3940/25, № 750/10237/25, № 643/13372/25). Вказані клопотання були судом задоволені. 19 вересня 2025 року суд отримав та задовольнив клопотання представника відповідача про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку. У судове засідання 17 лютого 2026 року представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У матеріалах позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів. Представник відповідача адвокат Москвічов А.С. у судовому засіданні 17 лютого 2026 року брав участь в режимі відеоконференції. Позовні вимоги не визнав у повному обсязі, підтримав доводи, викладені у письмових поясненнях, та додатково наголосив на тому, що позивачем так і не було надано жодної первинної документації, яка б підтверджувала перерахування коштів. Просив у задоволенні позову відмовити. Не заперечував щодо проголошення судом рішення за його відсутності після виходу з нарадчої кімнати. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Первісний кредитор) та [PERSON] (далі Відповідач, Позичальник) було укладено Договір позики № 4634177. Правочин вчинено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом реєстрації відповідача на вебсайті Первісного кредитора. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (ОТП-паролем), надісланим на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов Договору позики № 4634177, відповідачу було надано фінансовий кредит у розмірі 7 965,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності. Відповідач взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту та сплатити проценти за його користування. Доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів суду не надано. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі Позивач, Новий кредитор) укладено Договір факторингу № 14/06/21. Згідно з Реєстром боржників № 20 від 20 березня 2024 року та Актом прийому-передачі до Договору факторингу № 14/06/21, Первісний кредитор відступив Позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за Договором позики № 4634177. Згідно з розрахунком позивача, загальна сума заборгованості відповідача становить 31 274,70 грн, з яких: 7 965,00 грн тіло кредиту, 23 309,70 грн заборгованість за відсотками. Спірні правовідносини виникли з договірних відносин (кредитування) та відносин щодо заміни кредитора у зобов`язанні (факторингу). Захисту підлягає майнове право позивача на отримання виконання грошового зобов`язання. Мотивована оцінка кожного аргументу сторін, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення Відповідач заперечувала факт укладення договору, вказуючи на відсутність належної ідентифікації її особи, а також стверджувала про недоведеність факту перерахування їй коштів через відсутність первинних бухгалтерських документів (банківської виписки), посилаючись на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Суд відхиляє ці аргументи відповідача та норми права, на які вона посилається в цій частині, з огляду на таке. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. За правилами ст. 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися в електронній формі і вважається підписаним, якщо воля сторін виражена за допомогою засобів зв`язку. Особливості укладання таких договорів регулюються Законом України «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором є рівнозначним власноручному підпису (ст. 12 цього Закону). Суд зазначає, що без здійснення усвідомлених дій (реєстрації в особистому кабінеті, введення персональних даних та банківських реквізитів, введення смс-коду) укладення спірного договору було б об`єктивно неможливим. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Обов`язок доказування недійсності або безгрошовості договору покладається на сторону, яка його оспорює. Відповідач не надала суду виписки зі свого карткового рахунку за відповідний період, яка б беззаперечно свідчила про ненадходження спірних коштів (7 965,00 грн). У зв`язку з цим, відсутність у матеріалах справи банківської виписки з боку фінансової установи (позивача), яка здійснює безготівкові перекази через платіжні системи без відкриття банківських рахунків клієнтам, не є самостійною та достатньою підставою для висновку про безгрошовість договору. Відповідач вказувала на те, що Договір факторингу укладено 14.06.2021 року, тобто за два роки до укладення самого Договору позики (26.09.2023), що унеможливлює передачу прав. Надаючи оцінку цьому аргументу, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Матеріалами справи доведено, що фактичний перехід права вимоги щодо боржника [PERSON] за конкретним кредитним договором відбувся 20 березня 2024 року у день підписання Реєстру боржників № 20 до рамкового Договору факторингу. Оскільки на момент підписання Реєстру (20.03.2024) кредитна заборгованість відповідача (яка виникла 26.09.2023) вже об`єктивно існувала, відступлення права вимоги відбулося у повній відповідності до закону. Аргумент відповідача в цій частині ґрунтується на хибному тлумаченні норм матеріального права, а тому відхиляється судом. Відповідач заперечувала проти розміру нарахованих відсотків (23 309,70 грн), посилаючись на їх непомірність та нарахування поза межами строку кредитування. Суд приймає цей аргумент відповідача як обґрунтований. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у встановлений строк. Застосовуючи норми права до цих правовідносин, суд обов`язково враховує сталу правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Згідно з цим висновком, припис ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів може бути застосований виключно у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку. Після спливу цього строку нарахування відсотків як плати за користування є безпідставним; кредитор має право вимагати лише застосування штрафних санкцій за ст. 625 ЦК України (3% річних та інфляційні втрати), про що позивач у цій справі не просив. Позивачем заявлено до стягнення відсотки у сумі 23 309,70 грн, що очевидно свідчить про їх нарахування поза межами первісно погодженого строку договору. Доказів укладення додаткових угод про пролонгацію строку кредитування позивачем не надано (ст. 81 ЦПК України). Суд відхиляє розрахунок позивача в частині нарахування відсотків поза межами строку кредитування як такий, що суперечить закону та висновкам Верховного Суду. Здійснивши перерахунок відповідно до умов договору (щодо ставки та кількості днів первісного строку), суд встановив, що правомірними та такими, що підлягають стягненню, є відсотки, нараховані виключно в межах строку кредитування, що становить 8 363,25 грн. Порушені права та застосовані норми права Судом встановлено, що неправомірною бездіяльністю відповідача (ухиленням від повернення кредитних коштів) порушено майнове право позивача (нового кредитора), за захистом якого він звернувся до суду (ст. 15, 16 ЦК України). При вирішенні спору суд застосував норми матеріального права: ст. 15, 16, 204, 205, 207, 509, 512, 514, 526, 530, 610, 627, 1048, 1050, 1054, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, Закон України «Про електронну комерцію», з урахуванням правових позицій Великої Палати Верховного Суду. Норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на які посилався відповідач, судом не застосовані як такі, що не спростовують факту укладення електронного правочину за відсутності доказів ненадходження коштів на рахунок позичальника. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Стягненню підлягає тіло кредиту в повному обсязі (7 965,00 грн) та правомірно нараховані відсотки в межах строку кредитування (8 363,25 грн). У задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення відсотків поза строком кредитування у розмірі 14 946,45 грн) слід відмовити. 4. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Загальний розмір заявлених вимог 31 274,70 грн (100%). Розмір задоволених вимог 16 328,25 грн, що становить 52,21% від заявленої суми. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 580,92 грн (3028,00 грн ? 52,21%). Решта судових витрат покладається на позивача.

Outcome: partial