Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивачі звернулася до суду із зазначеним позовом і мотивують його тим, що їм незаконно відмовлено у задоволенні заяви про приватизацію житлового приміщення [ADDRESS] , чим порушено їх законне право на приватизацію. Представник позивачів адвокат Безугла К.В.. в письмовій заяві позов підтримала повністю, просить суд його задоволити, слухати справу у її відсутність та відсутність позивачів. Відповідач: Сумська міська рада в особі управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради про день та час розгляду справи повідомленний належним чином. Суд вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають в житловому приміщенні [ADDRESS] (а.с.21). Згідно листа Управління комунального майна Сумської міської ради від 25.06.2025 року житлове приміщення №506 гуртожитку [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Сумської міської територіальної громади (а.с.37). Рішенням Сумської міської ради від 13.11.2019 року №5909-МР «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади гуртожитку по [ADDRESS] » було надано згоду на прийняття до комунальної власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади від Міністерства Внутрішніх справ України гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19.11.2021 року №714 затверджено акт приймання-передачі державного майна у комунальну власність від 19.11.2021 року, у якому вказано кількість житловий приміщень у гуртожитку 79 одиниць у тому числі: однокімнатних - 27 загальною площею 667 кв.м., двокімнатних 51 загальною площею 2387,1 кв.м., трикімнатних 1 загальною площею 78,2 кв.м. Позивач [PERSON] звернувся до управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради для приватизації вказаного житлового приміщення. Однак, листом від 11.09.2025 року №14.01-15/1027 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради повідомило позивачів, проте що відмовляє у приватизації квартири [ADDRESS] (а.с.42). Відмова відповідача є незаконною, виходячи з наступного: Згідно ч. ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 16 червня 1992 року №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному громадському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішення відповідних органів приватизації, що приймають не пізніше місяця з одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовляти мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках, у приватизації займаного ним житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення в гуртожитках (житлові кімнати), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Відповідно до п. 4 ст. 5 вище вказаного Закону України право на приватизацію квартир (будинків) державного фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах. У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» , частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» згідно якої не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Враховуючи положення зазначених норм, перелік випадків відмови чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, а саме: 1) відсутність у особи права на приватизацію; 2) заборона приватизувати конкретне приміщення. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц. Спірне житлове приміщення [ADDRESS] , не віднесено до приміщень, які не можна приватизувати, ніякої законодавчої заборони на його приватизацію не має. Позивачі мають право на приватизацію спірного житла, зокрема заселилися у житлове приміщення [ADDRESS] на підставі ордера на жилу площу в гуртожитку №149, виданого 23 березня 2001 року, зареєстровані і постійно проживають в ньому до цього часу, несуть витрати з його утримання, іншого житла у власності позивачі не мають, що свідчить про те, що вони мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому їх «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції». Посилання відповідача на те, що Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України«Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передбачена приватизація квартир у гуртожитках є неправомірним. Статус житлового приміщення, в яке позивачі заселилися на підставі ордера на житлову площу в гуртожитку №149, виданного 23 березня 2001 року УМВС не змінювався, за актом приймання-передачі державного майна у комунальну власність від 19.11.2021 року Міністерство внутрішніх справ України передало, а Виконавчий комітет Сумської міської ради прийняв у власність житлові приміщення до складу яких входять однокімнатні, двокімнатні та трьох кімнатні. Крім того, зміна власника житлового фонду, категорії житла (будинку, гуртожитку) не може бути підставою для відмови мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла (висновки Верховного Суду у постанові від 05 травня 2025 року по справі № 759/1426/22). Ордер на заняття у відособлене користування житлового приміщення [ADDRESS] є чинним, у встановленому законодавством порядку недійсним не визнаний. Позивачі на законних підставах заселилися в житлове приміщення і тривалий час в ньому проживають, не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію держаного фонду, на правових підставах вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу, а тому відмова відповідача у приватизації житла є незаконною. Таким чином, відмова відповідача позбавляє позивачів реалізувати своє право на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Право позивачів порушено і підлягає захисту у суді. На підставі викладеного,

Outcome: approved