Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Адвокат Загородній Є.О. діючи в інтересах [PERSON] (далі позивачка) звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказав, що 08.06.2019 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №482. Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилося двоє доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Останнім часом подружнє життя у сторін не склалось, причиною цього є різні погляди на життя, а також виникаючі сварки та розбіжності по найважливішим життєвим питанням, втрачено почуття любові і поваги. Подружжя не ведуть спільного господарства, не проживають однією сім`єю та не підтримують сімейних зв`язків. Наразі у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває справа №752/19987/25 за позовом позивачки до відповідача про розірвання шлюбу. Наразі малолітні доньки зареєстровані та постійно проживають разом із позивачкою за місцем її реєстрації, а також перебувають на її утриманні. Позивачка піклується про здоров`я та розвиток спільних з відповідачем малолітніх дітей, забезпечує належним харчуванням, необхідним одягом, створює належні умови для проживання, турбується про майбутнє дітей. Після фактичного розірвання шлюбних відносин відповідач за домовленістю із позивачкою надавав матеріальну допомогу для утримання дітей. Так, з червня по серпень 2025 року відповідач перераховував позивачці по 15000,00 грн на щомісячне утримання дітей, проте, починаючи з вересня 2025 року ніякої матеріальної допомоги відповідач не надає, хоча є дієздатним, працездатним, має задовільний стан здоров`я, не має інших утриманців, а тому може виконувати обов`язки щодо надання матеріального забезпечення дітям. З огляду на зазначені обставини, позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом. Враховуючи викладене, позивачка просить суд: стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) аліменти на утримання спільних малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме: за вересень 2025 року 15000 грн, за жовтень 2025 року 15000 грн, за перших 9 днів листопада 2025 року 4500 грн, а всього 34500 грн; стягувати з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) аліменти на утримання спільних малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення старшою донькою повноліття, тобто до [INFO] включно; після досягнення старшою донькою [PERSON] , [INFO] , повноліття стягувати з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] включно; стягнення аліментів на дітей розпочати з дати подання позову 10 листопада 2025 року; стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8000 грн. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 17.11.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.31). Копію ухвали суду від 17.11.2025 року та позовну заяву з додатками, які були надіслані відповідачу на адресу реєстрації (а.с.32, 30), відповідач не отримав, поштове відправлення №R067043585620 (а.с.35-37), повернулося до суду без вручення з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою», що підтверджується трекінгом поштового відправлення, та відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України із урахуванням вимог п.99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, тобто 03.12.2025 року. Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що 08.06.2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб, актовий запис №482; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.06.2019 року (а.с.13). Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилося двоє доньок: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.08.2019 року (а.с.14), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.10.2021 року (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] та її доньки [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 16-17). Як вказала позивачка, а відповідач не скористався своїм правом заперечити проти цього, що наразі малолітні доньки зареєстровані та постійно проживають разом із позивачкою за місцем її реєстрації, а також перебувають на її утриманні. Позивачка піклується про здоров`я та розвиток спільних з відповідачем малолітніх дітей, забезпечує належним харчуванням, необхідним одягом, створює належні умови для проживання, турбується про майбутнє дітей. Після фактичного розірвання шлюбних відносин відповідач за домовленістю із позивачкою надавав матеріальну допомогу для утримання дітей. Так, з червня по серпень 2025 року відповідач перераховував позивачці по 15000,00 грн на щомісячне утримання дітей, проте, починаючи з вересня 2025 року ніякої матеріальної допомоги відповідач не надає, хоча є дієздатним, працездатним, має задовільний стан здоров`я, не має інших утриманців, а тому може виконувати обов`язки щодо надання матеріального забезпечення дітям. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст.ст. 180-183 СК України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обов`язок батьків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття закріплений також у статті 51 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 2 та ч. 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховує рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, працездатність відповідача за віком та станом здоров`я, відсутність інших аліментних зобов`язань, так як доказів, які б спростовували зазначені обставини до суду не надано. Враховуючи вимоги СК України, Закону України «Про виконавче провадження» та беручи до уваги об`єктивну потребу дітей у забезпеченні належного матеріального утримання, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення аліментів слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.11.2025 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Щодо вимог про стягнення аліментів за минулий час, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеними Сімейним кодексом України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої в постанові від 18 травня 2020 року у справі №215/5867/17 аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. На підтвердження факту ухилення відповідача від виконання обов`язку по утриманню дітей за минулий період позивачка посилається на телефонну переписку у відповідних месенджерах. З позовом про стягнення аліментів позивачка звернулася до суду в листопаді 2025 року, при цьому у позовній заяві зазначає, що з вересня 2025 року відповідач допомоги на утримання дітей не надає. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач ухилявся від обов`язку утримувати дітей, а також доказів неможливості звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. З огляду на зазначене, вимога в частині стягнення аліментів за минулий час не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо розподілу судових витрат, слід вказати наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору у даній справі. Оскільки позов задоволено повністю, підстав для звільнення відповідача від стягнення судового збору судом не встановлено, судовий збір у даній справі становить 2422,40 грн, тому він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В позовній заяві представник позивача просив стягнути на користь позивачки судові витрати пов`язані з витратами на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8000 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При встановленні гонорару, враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Суд вважає за необхідне підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (аналогічні критерії розумності та реальності застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції). Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, виходячи з предмета та підстав позову, наявну судову практику в аналогічних спорах, обсяг виконаних безпосередньо адвокатом робіт, а також, враховуючи частковість задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним та вважає необхідним зменшити його до 4 000,00 грн., що буде цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета задоволеного позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial