Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку спадкування за заповітом недоотримане за життя [PERSON] підвищення до пенсії в розмірі 384 352,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що Житомирським окружним адміністративним судом розглянуто справу №240/33118/21 за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та рішенням суду від 15 лютого 2022 року позов у даній справі було задоволено, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 18 квітня 2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії [PERSON] ,як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Рішення набрало законної сили 24.05.2022 року. За словами [PERSON] , він після смерті [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом на указане спадкове майно, проте відповідач відмовив йому у наданні інформації про розмір нарахованої та не виплаченої при житті [PERSON] додаткової пенсії. Відтак, право власності на спадкове майно у вигляді підвищення до пенсії підлягає судовому захисту шляхом стягнення з ГУ ПФУ в Житомирській області спірної суми, розмір якої визначений за власними розрахунками позивача. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 01.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 05.01.2026 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю (а.с. 25-29). Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що процесу виконання рішенням суду, зокрема у частині виплати заборгованості, передує процес обрахування уповноваженим органом загального розміру пенсії та розміру пенсії з доплатами відповідно до ст. 39 Закону №796, різниці невиплаченої суми пенсії, що в даному випадку належить до виключних повноважень органів Пенсійного фонду України. Представник визнав, що [PERSON] дійсно перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримувала пенсію за віком, обчислену згідно з Законом 1058. На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року № 240/33118/21 було здійснено з 18.04.2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії [PERSON] в сумі 92 620,00 грн., яка не виплачена. Згідно заяви від 02.10.2025 року та доданих до неї документів відповідно до статті 52 Закону 1058 [PERSON] була проведена виплата недоотриманої пенсії за лютий 2025 року в сумі 4199,59 грн. Також відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що нарахування на виконання рішення суду суми заборгованості у розмірі 92 620,00 грн., належить до виключних повноважень Головного управління, а не позивача, а тому розрахунок заборгованості зазначений позивачем у позовній заяві про стягнення коштів за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду по справі №240/33118/21 визначений ним самостійно, та не може бути взятий до уваги, оскільки він здійснений в довільній формі та без застосування чинного законодавства, насамперед без врахування положень Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» (далі Закон - 3460-IX). Окрім цього, представник зазначив, що 01.04.2021 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», якою внесено зміни до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596. Постановою одночасно внесено зміни до підпункту 4 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280, відповідно до яких саме на Пенсійний фонд України, а не його територіальні органи, покладене завдань забезпечити своєчасне та у повному обсязі фінансування виплат пенсій. Також відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на ст. 1219 ЦК України і вказує, що не допускається правонаступництво у правовідносинах щодо виплати пенсії, яка не входить до складу спадщини (а.с. 25-29). 07.01.2026 року від представника позивача [PERSON] надійшла уточнююча позовна заява, в якій останній не погодився із розрахунком ГУ ПФУ в Житомирській області та зазначив, що згідно проведеного стороною позивача розрахунку станом на 05.01.2026 року розмір недоотриманої [PERSON] за життя додаткової пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, котра проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з квітня 2021 по січень 2025 роки з урахуванням частково виплаченої суми складає у розмірі 240 752,00 грн. Дану суму коштів і просив стягнути позивач із відповідача (а.с. 40-43). Ця уточнююча позовна заява від 07.01.2026, яка по суті є заявою про зменшення розміру позовних вимог, була прийнята судом до розгляду 12.01.2026 року на підставі постановленої в судовому засіданні ухвали суду без її оформлення окремим документом, В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника управління, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі з наведених у відзиві підстав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши й дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 у справі №240/33118/21 за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, позов задоволено та, серед іншого, зобов`язано управління здійснити із 18.04.2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії [PERSON] , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) (а.с. 17-18). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 16). Як слідує з матеріалів справи та підтверджується розрахунком суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі [PERSON] , на виконання вищевказаного рішення органом пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії та сума невиплаченої доплати становить 92 620,00 грн. (а.с. 33). Крім цього, власний розрахунок сум недоотриманого [PERSON] підвищення до пенсії був наданий представником позивача (а.с. 39). Зі змісту довідки Овруцької державної нотаріальної контори від 11.08.2025 року №1698/02-14 убачається, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомогу зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що: - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно що б спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Крім цього, за правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). З матеріалів справи слідує, що позивач являється спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Згідно зі ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. За положеннями ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Таким чином, на переконання суду, право позивача на одержання недоотриманої пенсії після смерті [PERSON] відповідачем порушено і підлягає судовому захисту, так як у позивача відсутня інша можливість захистити порушене право. У постанові від 27.11.2019 року у справі №2-а/1741/2009 Верховний Суд дійшов до висновку, що захист прав спадкоємців на отримання призначених, але не отриманих спадкодавцем пенсії, повинен відбуватися шляхом звернення з позовом до органу Пенсійного фонду в порядку цивільного судочинства, а не шляхом заміни сторони у виконавчому провадженні, яке закінчено. Доводи представника відповідача про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не наділене повноваженнями щодо виплати пенсій, фінансування яких здійснюється виключно Пенсійним фондом України, не відповідають вимогам нормативно-правових актів, спростовуються матеріалами справи, а відтак є неспроможними. Суд також звернуто увагу, що відзив представника відповідача є суперечливим за своїм змістом, позаяк в одній його частині представник відповідача покликається на те, що дані заявника [PERSON] , як спадкоємця обліковані та внесені до підсистеми «Реєстр судових рішень» ІКІС ПФУ для проведення виплати коштів в сумі 92 620,00 грн., при цьому одночасно представник посилається на ст. 1219 ЦК України, зазначаючи, що зазначені виплати взагалі не входять до спадкового майна і законом не допускається правонаступництво в спірних правовідносинах. Матеріалами справи підтверджується та встановлено в ході судового розгляду, що позивач, як спадкоємець після смерті [PERSON] , має право на отримання невиплачених пенсійних виплат, на підставі положень ст. 1227 ЦК України, норм ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, безпідставним є посилання представника відповідача на відсутність бюджетних коштів для виконання відповідачем свого зобов`язання, оскільки це не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 743/1216/17. Європейський Суд з прав людини у рішеннях проти України також вказував, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, зокрема у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року. Щодо розміру пенсії, який підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У постанові від 05 січня 2024 року по справі № 295/4158/23 Верховний Суд зауважив, що при визначенні розміру заборгованості відповідача, суди зобов`язані належним чином дослідити подані стороною докази (у тому числі зроблений позивачем розрахунок), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування. Зі змісту розрахунку суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі 918150185223 [PERSON] на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 по справі №240/33118/21 за період з 18.04.2021 по 30.11.2024 року вбачається, що розмір недоотриманої пенсії становить 92 620,00 грн. (а.с. 33). Суд критично ставиться до наведеного стороною позивача розрахунку недоотриманого [PERSON] підвищення до пенсії у розмірі 240 752, 00 грн., вважає його неповним та необ`єктивним, так як останній на відміну від розрахунку відповідача не враховує, зокрема, загальний розмір сум призначеної та виплаченої пенсії [PERSON] (із урахуванням підвищення відповідно до рішення суду) та положення статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», згідно з яким розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, визначено на рівні 1 600 гривень (а.с. 39). Таким чином, позов підлягає задоволенню частково та з ГУ ПФУ в Житомирській області на користь [PERSON] підлягають стягненню недоотримані за життя [PERSON] , яка померла [INFO] , пенсійні виплати в розмірі 92 620,00 грн., розмір яких підтверджений належними та допустимими доказами. З урахуванням положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України та практики ВП ВС суд не стягує судовий збір із відповідача.

Outcome: partial