Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування, в якій просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю дитини, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2016 року. Однак спільне проживання з [PERSON] не склалося, тому позивачка подала позов до Лозівського міськрайонного суду Харківської області про розірвання шлюбу. За час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що вона займається вихованням дитини, знає його потреби, піклується про його розвиток. Будь-яких перешкод у можливості бачитись та спілкуватись батька з дитиною позивач не чинить. 18 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у загальному позовному провадженні. 15 січня 2026 року за клопотанням служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області залучено виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 12 лютого 2026 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.10.2025 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з даних паспорту громадянина України. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з витягу з реєстру територіальної громади. З витягу інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що у відношенні [PERSON] відомості про притягнення до кримінальної відповідальності відсутні, відомості про наявність не знятої чи непогашеної судимості відсутні, відомості про розшук відсутні. Відповідно довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин за №2065, у [PERSON] психіатричні розлади, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин та протипоказання для виконання роботи відсутні. З характеристики наданної КЗ «Лозівський ліцей №8» Лозівської міської ради Харківської області від 03.11.2025 року відносно [PERSON] вбачається, що вона працювала у зазначеному закладі на посаді вихователя у період з 31.08.2015 по 19.04.2021 р. За час роботи [PERSON] зарекомендувала себе як кваліфікований, відповідальний, ініціативний, сумлінний, досвідчений педагог. З листа ГУНП в Харківській області Лозівського районного відділу поліції від 10.09.2025 року вбачається, що [PERSON] зверталась до правоохоронного органу з проханням вжити заходів до свого чоловіка [PERSON] . Позивачкою також надано копію постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.10.2025 року, відповідно якого провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю події складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 28.08.1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою. Велике значення мають не матеріальні обставини, а почуття і емоції батьків і дітей. Суд може взяти до уваги й бажання дитини, яка досягла 10 років, хоча воно не є обов`язковим для нього. Відповідно до положень ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 157 СК України, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи, психічних чи наркологічних захворювань не має, до кримінальної відповідальності не притягалась. З урахуванням визнання позову відповідачем та встановлених судовим розглядом обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки це відповідає інтересам дитини. Однак, суд зауважує, що батько дитини [PERSON] , не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування, за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved