Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У лютому 2026 року представник позивача звернувся до суду з позовом до Оваднівської сільської ради Володимирського району, Волинської області про визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, на успадкування якого [PERSON] має право. Спадщина [PERSON] складається з : житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . Крім позивача, інших спадкоємців, які мали би право на обов`язкову частку в даній спадщині, немає. Представник позивача зазначив, що в установлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори позивач не подала, у зв`язку з тим, що не знала про те, що покійна [PERSON] все належне їй майно, заповіла саме [PERSON] . Не знала про наявність заповіту, посвідченого на її ім`я і ніхто їй про це не повідомив. Просить визначити додатковий строк [PERSON] строком в три місяці для подання до Володимирської нотаріальної контори Волинської області заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , посилаючись на пропуск строку з поважних причин. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , не з`явились, в позовній заяві просили розглядати справу у їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подав до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував щодо їх задоволення, просив суд слухати справу у його відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з заповіту, посвідченого секретарем Овлочинської сільської ради Володимирського (бувшого Турійського) району Волинської області від 05.06.2000, [PERSON] зробила таке заповітне розпорядження: що належний їй житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами; належну їй земельну частку (пай), заповідає своїй дочці [PERSON] . Як вбачається з довідки №70, від 19.02.2026 виданої Оваднівською сільською радою, [PERSON] померла [INFO] , на день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті з нею за вказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований. Від імені [PERSON] у виконавчому комітеті Овлочинської сільської ради Володимирського (бувшого Турійського) району, Волинської області 05.06.2000 року посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за Р№96 на користь дочки [PERSON] . Даний заповіт не змінений та не скасований. З позовної заяви вбачається, що своєчасно прийняти спадщину після смерті [PERSON] позивач не змогла, оскільки не знала про наявність заповіту, посвідченого на її ім`я і ніхто їй про це не повідомив. Стосовно вимог про визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини та його поновлення суд виходить з наступного. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов`язаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Позивач зазначає, що дійсно не звернулась до нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, оскільки до недавнього часу їй не було відомо про наявність заповіту і ніхто їй про це не повідомив . Судом встановлено, що крім позивача, інших спадкоємців немає. Отже, суд, оцінюючи причини неприйняття спадщини позивачкою у встановлений законом строк, повинен врахувати також й принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Враховуючи наведені норми, суд повинен враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, з урахуванням встановлених обставин по справі, позиції представника відповідача, поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини є доведеною та обґрунтованою, внаслідок чого позов підлягає задоволенню та наданню позивачу додаткового строку в три місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved