Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на 3/16 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0, 1982 га, а також визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на 5/16 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0, 1982 га. В обґрунтування позову зазначив, що 23.12.2009 його мати [PERSON] подарувала йому частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0, 1982 га. [INFO] померла його матір, після чого 15.02.2024 [PERSON] подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, проте постановою приватного нотаріуса від 22.11.2024 було відмовлено у видачі свідоцтва через неможливість встановити склад заповідного майна, визначити частку майна, що належала померлій за відсутності безспірності у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вітчим [PERSON] мав обов`язкову частку у спадщині. Після смерті матері помер [INFO] і сам вітчим [PERSON] не встигнувши оформити документи після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом. Після смерті вітчима звернувшись до приватного нотаріуса Ївженко Л.В., остання постановою від 22.09.2025 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно та неможливістю встановити склад спадкового майна. Щодо визначення часток, то позивач зазначає, що його матір [PERSON] склала відносно [PERSON] заповіт, в якому на випадок смерті заповіла позивачу все своє належне майно, проте враховуючи обов`язкову частку вітчима [PERSON] (1/16 частина майна після смерті дружини [PERSON] , половина 1/8 яку б успадкував якби не було заповіту), то частка [PERSON] після смерті матері складала би 3/16 (1/16+1/8) частини житлового будинку та земельної ділянки. Після смерті вітчима [PERSON] , частка майна, яка б підлягала б до спадкування складалась з частки 1/4 - частка в спільній сумісній власності та обов`язкової частки 1/16 після смерті дружини [PERSON] , а отже частка, яка б підлягала б спадкуванню [PERSON] після смерті вітчима становить 5/16 (1/16 + 1/4) частини житлового будинку та земельної ділянки. У той же час через відсутність визначення за життя часток у спільній сумісній власності подружжя, [PERSON] не мав змоги успадкувати належне його рідним майно, після їх смерті, а тому вимушений звернутись до суду. Адже, відсутній спір з іншими особами щодо права, однак існує необхідність судового захисту права власності у зв`язку з неможливістю його оформлення в нотаріальному порядку. Ухвалою суду від 09.01.2026 відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження (а.с.75-76). Ухвалою суду від 04.02.2026 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.152-153). Позивач та його представник адвокат Маліннікова Д.К. у судове засідання не з`явилися, остання у поданій заяві до суду просила розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином, заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Третя особа в судове засідання не з`явилася, у поданій до суду заяві просила справу розглядати без її участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.20). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20 серпня 1988 року в Жоржівській сільській Раді народних депутатів, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 20.08.1988 зроблено запис за №6 (а.с.21). [PERSON] купила у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1983 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 01.09.2004. Даний договір був нотаріально засвідчений приватний нотаріусом Москівець В.А.(а.с.22-24). КП «бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» зареєструвало за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2004 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] згідно витягу про реєстрацію права власності №5037771 від 12.10.2004 (а.с.25). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НГ №341342 від 07.04.2006, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1983 га, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.32-33). [PERSON] подарувала позивачу частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та приватизованої земельної ділянки площею 0,1983 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 23.12.2009. Даний договір був нотаріально засвідчений Полтавською районною державною нотаріальною конторою (а.с.27-30). КП «бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» зареєструвало за [PERSON] на підставі договору дарування від 23.12.2009 право спільної часткової власності на житлового будину з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] згідно витягу про реєстрацію права власності №25057792 від 18.01.2010 (а.с.31). З копії технічного паспорту від 10.11.2009 вбачається, що спорудження садибного (індивідуального) житлового будинку проводилося до 1996 року, власники: [PERSON] частки, [PERSON] частки (а.с.36-40). [PERSON] 25 жовтня 2007 року склала заповіт, який посвідчено секретарем Новоселівської сільської ради Полтавського району, Полтавської області, за яким заповіла все своє майно, де б воно не було, з чого б воно складалося своєму синові [PERSON] (позивачу) повністю (зворот а.с.183-а.с.184). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] померла [INFO] (а.с.41). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округ Ївженко Л.В. заведена спадкова справа за №16/2024 (а.с.157). З матеріалів спадкової справи №16/2024 вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач як спадкоємець за заповітом та [PERSON] як спадкоємець за законом (а.с.158-159, зворот а.с.184). [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.190). Із заявою до нотаріуса звернувся [PERSON] 22.04.2024 про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі чого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округ Ївженко Л.В. заведена спадкова справа за №29/2024. Інформація про інших спадкоємців у справі відсутня (а.с.85,86). Відповідно 22 листопада та 25 листопада 2024 року позивач звернувся до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] та [PERSON] (а.с.95,191). Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Ївженко Л.В. у постанові від 22.11.2024 №377/02-31 відмовила у вчиненні нотаріальної дії видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0, 1982 га, які залишилися після смерті його матері [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів з неможливістю встановити склад заповіданого майна, визначити частку майна, яка належала померлій та відсутністю безспірності у вчиненні нотаріальної дії (а.с.227-229). Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Ївженко Л.В. у постанові від 25.11.2024 №377/02-31 відмовила у вчиненні нотаріальної дії видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0, 1982 га, які залишилися після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] (зворот а.с.114-а.с.115). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.08.2025 по справі № 545/2807/25 встановлено факт спільного проживання однією родиною [PERSON] , [INFO] , разом з померлим [INFO] вітчимом [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не менше п`яти років, починаючи з 20 серпня 1988 року і до моменту відкриття спадщини, а саме до [INFO] (зворот а.с.117-а.с.120). Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Ївженко Л.В. у постанові від 22.09.2025 №323/02-31 відмовила у вчиненні нотаріальної дії видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0, 1982 га, які залишилися після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно та неможливістю встановити склад спадкового майна (а.с.148-149). Норми права, застосовані судом та висновки суду. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 1217 Цивільного кодексу Україна встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Відповідно до статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності, спадкується на загальних підставах, тобто може переходити як до спадкоємців за заповітом, так і до спадкоємців за законом. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна позиція викладена у роз`ясненні, наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16.05.2013, відповідно до якої, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець [PERSON] є єдиним спадкоємцем згідно матеріалів спадкових справ, відомостей про існування осіб, що мали б право на обов`язкову частку у спадщині, з матеріалів справи не вбачається. Як встановлено судом, [PERSON] є спадкоємеццем за заповітом на все належне майно після смерті [PERSON] , проте з урахуванням обов`язкової частки [PERSON] , частка майна, яка підлягала б до спадкування складалась із 3/16 (1/16 частина майна після смерті дружини [PERSON] + 1/8 частина яку б успадкував якби не було заповіту). Також після смерті вітчима [PERSON] , частка майна, яка підлягала б до спадкування складалась з частки 1/4 - частка в спільній сумісній власності та обов`язкової частки 1/16 після смерті дружини [PERSON] , а отже частка, яка б підлягала б спадкуванню [PERSON] після смерті вітчима [PERSON] становить 5/16 (1/16 + 1/4). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Питання визначення належності цього майна позивачу має вирішуватись у судовому порядку, оскільки в інший спосіб він позбавлений відновити свої права. Таким чином, оскільки іншим способом, окрім звернення до суду, захистити набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавців, спадкоємець не має можливості, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Отже, позивачем обраний належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати за ним право власності на 3/16 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0, 1982 га, а також визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на 5/16 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0, 1982 га.

Outcome: approved