Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 823136598. Договір підписано електронним підписом позичальника. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон плюс». В подальшому, 03.01.2019 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 20190103. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 7 від 26.12.2019 року до Договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 823136598 в загальній сумі 14 185,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 9 185,00 грн - заборгованість по відсоткам. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, у нього виникла заборгованість перед новим кредитором у розмірі 14 185,00 грн, що порушує права позивача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 14 185,00 грн, а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою суду у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, натомість у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак надав Відзив від 17.02.2026 , у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, розгляд справи провести без його участі. В обґрунтування заперечень відповідач зокрема зазначив, що: «Кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений 20.03.2019. При цьому, договір факторингу №28/1118- 01 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на який посилається позивач як на одну з підстав переходу до нього права вимоги до боржника, був укладений 28.11.2018. Тобто, на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником…. передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, було неможливо. У зв`язку з цим право вимоги до Відповідача ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу №28/1118- 01 від 28.11.2018 року не набуло, а тому, відповідно, не могло передати його в подальшому за договорами факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке, у свою чергу, не могло передати його за договором факторингу позивачу». У Відповіді на відзив від 24.02.2026 позивач зазначив, що: «Відповідно до умов кредитного договору, кошти надано Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Кредитодавця, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника, оскільки такі документи є банківською таємницею, та відповідно до п.35 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Згідно ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта є банківською таємницею. Тому, Позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються (Постанова Київського апеляційного суду по справі № 381/1311/23 від 25.06.2024)». З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 823136598. Як зазначає позивач, 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. В подальшому, 03.01.2019 року між ТОВ «Таліон плюс`та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20190103. Разом з цим, наявні в матеріалах справи копії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року та договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 року не містять всіх сторінок договорів, що позбавляє суд можливості дослідити їх зміст у повному обсязі та встановити предмет договорів, за якими, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором. Витяг з Реєстру прав вимоги № 7 від 26.12.2019 року до Договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 року не підписано та не завірено печатками сторін (первісного та нового кредиторів). Фактично він є документом, що надрукований позивачем та підписаний лише його представником, що не є ідентичним копії оригінального документа та не підтверджує волевиявлення сторони, що передає право вимоги. Також, позивачем не надано, а матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження оплати переходу права грошової вимоги до позивача (та до попереднього фактора) за вказаними договорами факторингу. Згідно з частинами першою, четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки. Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Суд бере до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, права кредитора за якими набуває новий кредитор. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12. Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт належного набуття права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Звертаючись з позовом до суду, позивач виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовом із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків недоведеності позовних вимог. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд, відмовляючи в позовних вимогах, покладає судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed