Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи позов тим, що вона народилася [INFO] в селищі Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області в родині [PERSON] та [PERSON] . В батьків їх було п`ятеро дітей. [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] померла мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на будинковолодіння [ADDRESS] . Вона та відповідачі по справі після смерті матері є спадкоємцями першої черги за законом. З метою оформлення спадщини після смерті матері, вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала лист-роз`яснення про те, що нею пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вважає, що будучи юридично необізнаною з тим, що із заявою в нотаріальну контору про прийняття спадщини вона мала звернутися протягом шести місяців із часу відкриття спадщини, вважає, що строк для прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин. Просить визначити їй додатковий строк достатній для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 16 січня 2026 року ухвалою суду витребувано від державного нотаріуса Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління юстиції Левицької Г.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Станом на 30 січня 2026 року до суду надійшла витребувана інформація. В підготовче судове засідання позивачка не прибула, однак її представник адвокат Коцулим О.В. спрямувала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити, розгляд справи завершувати без її участі та без участі позивачки. Відповідачі в підготовче судове засідання не прибули, однак кожен окремо спрямували до суду заяви, у яких позовні вимоги визнали, просять справу розглянути без їхньої участі, заперечень проти позову не мають. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого статтею 206 цього Кодексу. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги те, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує їхні права, а також свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, позицію відповідачів щодо визнання позову, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд установив, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] в селищі Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області та її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок укладення шлюбу відбулася зміна прізвища [PERSON] на « [PERSON] » (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ). Із матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. Згідно довідки Перегінської селищної ради від 1 грудня 2025 року № 1052/02-76 [PERSON] , [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На день своєї смерті [INFO] була зареєстрована одна. Відповідно до листа завідувача Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левицької Г.В. від 2 грудня 2025 року за вих. № 185/01-16 [PERSON] пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та їй рекомендовано звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері. На виконання ухвали суду від 16 січня 2026 року надійшов лист завідувача Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левицької Г.В. від 28 січня 2026 року за вих. № 11/01-16 про те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкова справа не заводилася. Відповідно до статей 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1269 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року, правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року зазначено, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Враховуючи те що позивачка, будучи спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері та при цьому будучи необізнаною із законодавством, що регулює спадкові права, пропустила строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, суд вважає, що зазначені нею обставини свідчать про поважність пропуску такого строку. Враховуючи викладене, а також позицію відповідачів щодо визнання ними позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обгрунтованими та є всі підстави для визначення їй додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved