Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 167729631 від 29.12.2022 року на суму 28 693,53 грн., а також судових витрат. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 29.12.2022 року ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору - MNV679SN. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язується повернути основну суму кредиту та відсотки за його користування. Отже, Позичальнику перераховується сума в розмірі 9 100 грн. На виконання умов кредитного договору, 29.12.2022 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через банк провайдер грошові кошти у розмірі 9 100,00 грн. 29.12.2022 року на банківську картку відповідача № 4149-49XX-XXXX-0837, яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору, що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 28.11.2018 між Первісним кредитором та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до даного договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії даного договору. Первісний кредитор та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали реєстр прав вимоги № 224 від 11.04.2023, за яким від первісного кредитора до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. В подальшому, 31.07.2024 року між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 31/0724-01. Між сторонами вищевказаного договору на виконання його вимог було підписано реєстр прав вимоги № 1 від 31.07.2024 до договору факторингу 2, за яким від ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. 04.06.2025 року між ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем ТзОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 04.06.2025 за договором факторингу 3 від ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 28 693,53 грн. У зв`язку із викладеним, у відповідача станом на дату подання позовної заяви виникла заборгованість, яка становить 28 693,53 гривні. Разом з тим, ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 гривень, а також витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень. 19.05.2025 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1, а.с. 117). 12.08.2025 року судом винесено ухвалу про витребування доказів у даній цивільній справі (т. 1, а.с. 132-133). Від представника відповідача [PERSON] адвоката Шевчука В.М. засобами ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву ТзОВ «Юніт Капітал» (т. 1, а.с. 120-130). У вказаному відзиві представник відповідача зазначає наступне. Представник відповідача вважає, що укладення кредитного договору і надання позичальнику кредитних коштів за обставин викладених в позові перед судом не доведено. Договір № 167729631 від 29.12.2022 року не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме [PERSON] , оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. При цьому, відповідач заперечує підписання договору і отримання кредитних коштів, а суду не надано достатніх і допустимих доказів того, що саме [PERSON] , погодив всі істотні умови вказаного кредитного договору. Посилання представника позивача на те, що відповідач зареєструвався на веб-сайті в мережі Інтернет www.moneyveo.ua, створив особистий кабінет, заповнив та подав заявку на отримання грошових коштів в кредит, пройшов платіжну перевірку (верифікацію), ознайомився та підтвердив згоду з офертою, а також здійснив інші указані в договорі дії для отримання кредитних коштів на думку представника відповідача належними, допустимими, достатніми доказами позивачем не доведено і факту укладання кредитного договору саме відповідачем не підтверджує. Крім того, будь-який формуляр заяви на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідача, електронна ідентифікація (автентифікація) якого здійснена з дотриманням вимог Закону та який би був підтверджений і сумнівів не викликав, в матеріалах справи відсутній. Відсутні в матеріалах справи і документи, що підтверджують особу позичальника. Позивачем зазначено лише регламентований порядок дій споживача та укладання кредитного договору на веб-сайті надавача платіжних послуг. Саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що веб-сайт в мережі Інтернет www.moneyveo.ua належить саме ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як і відсутній відповідний документ на підтвердження того, що відповідач отримував смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором. Посилання позивача на заповнення позичальником - відповідачем заявки на сайті товариства і зазначенням власної банківської картки є бездоказовими та нічим не підтвердженими. Більш того, реквізити повного карткового рахунку позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах справи не міститься. Ні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах оформлених при наданні кредитних коштів, всупереч викладених вище вимог Закону, реквізити повного карткового рахунку відповідача не зазначено. У той же час, наявної у кредитора інформації щодо карткового рахунку позичальника свого часу було достатньо для виникнення спірних правовідносин та здійснення відповідних платіжних операції з переказу кредиту, докази про що вже мають існувати у кредитора згідно вимог Закону України «Про платіжні послуги». Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Представник відповідача вважає, що якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони, таким чином, укладення кредитного договору і надання позичальнику кредитних коштів за обставин викладених в позові перед судом не доведено. Отже, позовні вимоги на основі належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не доведено, а тому в задоволенні вказаного позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за вказаним договором, зазначено, що позивачем до позову долучено розрахунки заборгованості, які містять суперечливу інформацію, отже підлягають сумніву сума стягуваної з відповідача заборгованості за кредитним договором № 167729631 від з 29.12.2022 року. Представник відповідача вважає, що матеріали справи не містять доказів, що між сторонами в належній формі була досягнута домовленість про продовження строку користування відповідачем позикою. Також, матеріали справи не містять доказів, що до договору укладалися додаткові угоди, згідно з якими строк користування позикою продовжувався. Разом з тим, представник відповідача зазначає, що за встановлених ним обставин та визначеного правового врегулювання, враховуючи, що позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача, оскільки, на його думку долучені до позовної заяви докази, не підтверджують факту переходу права вимоги за кредитним договором № 167729631 від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ГАЛІОН ПЛЮС», не доведено і розмір заборгованості, а тому можна дійти висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Також, щодо стягнення з відповідача відсотків за договором про надання кредиту, представник відповідача вказує на наступне. Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Дана пільга поширюється та діє для військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Як вбачається із довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» № 1490/1492 від 6 травня 2025 року, виданої командиром військової частини [NUMBER] , [PERSON] з 20.12.2023 року по 10.08.2024 року приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи в Донецькій та Сумській областях. Таким чином, на відповідача, як на військовослужбовця, який проходив військову службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - він звільнений від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом, а кредитні установи під час дії особливого періоду не мають права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 14.05.2021 у справі № 502/1438/18. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором № 167729631 в період з 20.12.2023 року по 31.07.2024 року задоволенню не підлягають, оскільки відповідач, як військовослужбовець, згідно з п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від сплати процентів в особливий період. Отже за наведених вище обставин, а також інших доводів представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Від сторони позивача до суду засобами ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, у зв`язку із поданням до суду стороною відповідача відзиву на позовну заяву. У взазаних додаткових пояснення стороною позивача оспорюються доводи представника відповідача. Сторона позивача посилається на обставини наведенні у позовній заяві та доданих до неї документах. Разом з тим, від сторони позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог (т. 1, а.с. 154-155). У вказаній заяві, у відповідності до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач просить зменшити розмір позовних вимог, та стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №167729631 від 29.12.2022 року у розмірі 5840,60 гривень, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача Сокира В.В., заяву про зменшення позовних вимог підтримала, просить її задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи по суті неодноразово, а востаннє 04.03.2026 року не з`явився, його інтереси у судових засіданнях преставляв його представник адвокат Шевчук В.М. Представник відповідача [PERSON] адвокат Шевчук М.А. в судовому засіданні свою позицію підтримав, з наведених у відзиві обставин. Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної заяви, а також заяви про зменшення позовних вимог. 29.12.2022 року ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 167729631 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (т. 1, а.с. 32-41). Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора «MNV679SN», який відправлено відповідачу на його фінансовий номер телефону та введено відповідачем 29.12.2022 року о 10 годині 42 хвилини, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (т. 1, а.с. 12). Наданими позивачем алгоритмом дій, правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», передбачено послідовність дій позичальника для отримання кредитних коштів, а також умови надання їх у кредит (т. 1, а.с. 11, 13-26). Вказаним договором передбачено, що позичальник при реєстрації на сайті товариства зобов`язується вказувати повні, точні та достовірні відомості, включаючи свої персональні дані. З дослідженого судом алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відмова відповідача від проходження верифікації чи не надання інформації та документів необхідних для її проведення має наслідком відмову кредитодавця від встановлення ділових відносин з позичальником та від укладення з позичальником кредитного договору. Таким чином, під час укладення кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснено ідентифікацію та верифікацію відповідача згідно з вимогами, встановленими Постановою НБУ «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», що передбачено та погоджено умовами кредитного договору. Під час укладення кредитного договору сторонами було узгоджено всі істотні умови, зокрема розмір кредиту в сумі 9 100 гривень, із сплатою відстотків за користування кредитом на день користування 2,10 % від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування, валюту надання, строк дії договору та порядок кредитування. Дане погодження умов, а також підписання кредитного договору відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора як засобу електронного підпису, свідчить про його належне та добровільне волевиявлення на укладення електронного правочину. На виконання умов кредитного договору, 29.12.2022 ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію на платіжну картку № 4149-49XX-XXXX-0837, що підтверджується копією платіжного доручення № 630442d1-854e-4461-8485-35c865a71109 від 29.12.2022 року, в якому зазначено призначення платежу: «переказ коштів згідно договору № 167729631 від 29.12.2022, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer» (т. 1, а.с. 10). Разом з тим, факт зарахування коштів на платіжну картку відповідача [PERSON] кредитних коштів у сумі 9 100 грн. підтверджується випискою, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (т.1, а.с. 159-160). Вказаною інформацією банк також підтвердив, що на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» емітовано карту № [NUMBER] , номер якої збігається із номером картка маска якої вказана у кредитному договорі. Отже, від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до суду надійшло підтвердження щодо належності [PERSON] картки № [NUMBER] , номер якої збігається із номером картка маска якої вказана у кредитному договор , а також зарахування на вказану карту кредитних коштів в розмірі 9 100 грн., що є первинними банківськими документами в розумінні ст.. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином суд приходить до висновку щодо безпідставності доводів відповідача, щодо оспорення укладення ним даного кредитного договору. Отже, на підставі вищевикладеного встановлено, що позивач ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 167729631 від 29.12.2022 року та перерахував відповідачу кредитні кошти в сумі 9 100 гривень. Судом досліджено розрахунок заборгованості ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договір кредитної лінії № 167729631 від 29.12.2022 року , за період з 29.12.2022 року по 11.04.2023 року, станом на 11.04.2023 рноку, загальний розмір боргу становить 14 725,23 грн, з яких: 5 840,00 грн. - заборгованість по кредиту; 8 884 грн - залишок заборгованості по нарахованими відсоткам (а.с. 51-52). Так, із вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем здійснювались оплати за вказаним кредитним договором на загальнц суму 6 181,00 гривень, що у свою чергу свідчить про визнання [PERSON] факту укладення ним кредитного договору та отримання кредитних коштів. Судом досліджено копію договору факторингу № 28/1118-0128.11.2018 року, укладений між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а також укладені в подальшому додаткові угоди до вказаного договору (т.1., а.с. 78-103). Як вбачається із витягу із реєстру прав вимоги № 224 від 11.04.2023 року, до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] на суму14 725,23 грн. (т. 1, а.с. 76-77). В подальшому, 31.07.2024 року між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 31/0724-01, який досліджено судом (т. 1, а.с. 70-74). Між сторонами вищевказаного договору на виконання його вимог було підписано реєстр прав вимоги № 1 від 31.07.2024 до договору факторингу 2, за яким від ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги № 1 від 31.07.2024 року (т.1, а.с. 68-69). 04.06.2025 року між ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем ТзОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (т. 1, а.с. 62-66). Із дослідженого судом витягу із реєстру боржників № б/н від 04.06.2025 року за вказаним договором факторингу від ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача ТзОВ "Юніт Капітал" перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 28 693,53 грн. (т. 1, а.с. 60-61). Факт укладання вказаних вище договорів факторингу також підтверджується платіжними інструкціями про оплату договорів факторингу, які містяться в матеріалах справи, а також іншими дослідженими судом належними та допустимими доказами (т, 1 а.с. 53-56, 67, 75). Згідно дослідженої судом виписки з особового рахунку за кредитним договором № 167729631 від 29.12.2022 року, здійсненої ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за даним кредитним договором становить 28 693,53 гривні, що складається із 5 840,60 гривень простроченого тіла кредиту, а також 22 852,93 гривень прострочених відсотків (т. 1, а.с. 48). Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4, ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З матеріалів справи слідує, що було укладено кредитний договір в електронному вигляді, яким передбачено передачу коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на платіжну картку позичальника. Отже, підписавши угоду одноразовим електронним ідентифікатором, [PERSON] добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, враховуючи, що ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відступило право вимоги ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», яке відступило право вимоги ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за кредитним договором до боржника [PERSON] , у позивача наявне право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості за цим договором. Щодо доводів відповідача, вказаних у відзиві на позовну заяву, про ненадання позивачем доказів оплати за договорами факторингу, суд зазначає наступне. Факт укладання вказаних вище договорів факторингу також підтверджується платіжними інструкціями про оплату договорів факторингу, які містяться в матеріалах справи, а також іншими дослідженими судом належними та допустимими доказами (т, 1 а.с. 53-56, 67, 75). Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Договір про надання кредиту та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Позивачем до суду подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить зменшити розмір позовних вимог, та стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №167729631 від 29.12.2022 року у розмірі 5 840,60 гривень, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 покласти на відповідача. Згідно вказаної заяви позивач відмовляється від позовної вимоги в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом. Отже суд не надає оцінки доводам сторони відповідача щодо оспорення нарахування відсотків відповідачу, оскільки позивач відповився від цієї частини позовних вимог. Таким чином, вимоги ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» про стягнення з [PERSON] простроченої остновної суми боргу в розмірі 5 840,60 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 2422,40 грн, оскільки позов задоволений у повному обсязі. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Частиною 4 цієї статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачу ТзОВ «ЮНІТКАПІТАЛ» надавалась правнича допомога Адвокатським бюро «Тараненко і партнери». На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Тараненком А.А. подано до суду: копію договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року, копію додаткової угоди до нього № 25770736175 від 05.06.2025 року, копію акту прийому-передачі наданих послуг; копію свідоцтво адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію довіреності представництва ТОВ «Юніт Капітал» (т. 1, а.с. 42-47). Аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та їхньої вартості, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правничу допомогу в сумі 7 000грн є підтвердженими належними та допустимими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved