Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

У січні 2026 року представник ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» Столітній М.М. через систему «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за договором № 5223860 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в загальному розмірі 24767,35 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.01.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір № 5223860 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, в електронному вигляді з використанням електронного підпису. Відповідно до умов вказаного договору, сторони погодили наступні умови: сума кредиту складає 5000 грн.; строк кредиту 360 днів, з 04.01.2025 року по 30.12.2025 року; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Відповідно до п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 5000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення». 31.07.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 31/07/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 5223860 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у сумі 17927,35 грн., яка складається з: 5000 грн - заборгованість з тіла кредиту, 9927,35 грн - заборгованість за процентами, 2500 грн - штрафні санкції, 500 грн - комісія за надання кредиту. За даними поденного розрахунку заборгованості, сформованого Первісним кредитором у період з дати укладання Договору, а саме: з 04.01.2025 року по 31.07.2025 року (Дата укладання Договору факторингу), у Відповідача перед Первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії Договору у розмірі 9927,35 грн. Станом на дату укладання Договору факторингу від 31.07.2025 року № 31/07/2025, строк дії Договору № 5223860 від 04.01.2025 року не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору № 5223860, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 01.04.2025 року по 30.12.2025 року (144 календарних днів) здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 6840 грн. (5000 грн * 0,95% = 47,5 грн*144 календарних дні = 6840 грн). На підставі викладеного, позивач зазначає, що заборгованість відповідача за договором № 5223860 від 04.01.2025 року становить - 24767,35 грн., яка складається з тіла кредиту 5000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 9927,35 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 144 календарних днів 6840 грн., штрафних санкцій - 2500 грн., комісії за надання кредиту - 500,00 грн. Заперечуючи позовні вимоги, [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів, одна лише довідка платіжного провайдера без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору. Відповідач вказує, що позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору позичальником, а також позивач не надав жодних доказів правильності розрахунку заборгованості. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, а саме ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Відповідач заперечує нарахування штрафних санкцій за договором укладеним у січні 2024 року, оскілки на підставі п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, нарахування штрафів у період дії воєнного стану, підлягає списанню кредитодавцем. А також вказує, що дії позивача щодо нарахування процентів у період з 01.04.2024 по 30.12.2025 (144 календарних днів) за стандартною процентною ставкою, у сумі 6 840,00 грн є неправомірним, оскільки за договором факторингу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» придбав борг у сумі 15 427,35 грн. Тому, відповідач вважає нарахування відсотків у сумі 6840,00 грн після укладення договору факторингу, неправомірним. У відзиві вказано, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованими та явно завищеними, не співрозмірним із виконаною роботою, окрім того, сторона на яку хочуть покласти весь тягар оплати послуг професійної правової допомоги, перебуває в абсолютно невигідному та скрутному фінансовому становищі. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 21.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, витребував докази за клопотанням представника позивача. 09.02.2026 [PERSON] подала до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи та здійснила ознайомлення. 13.02.2026 від АТ «ПУМБ» на адресу суду надійшли витребувана інформація. 25.02.2026 [PERSON] подала до суду заяву про відкладення розгляду справи. 25.02.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. 27.02.2025 представник позивача Столітній М.М. сформував через систему «Електронний суд» відповідь на відзив. Позивач в судове засідання не направив свого представника, у прохальній частині позовних вимог міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позов частково, заперечила стягнення з неї штрафів. Зазначила, що не ухиляється від виконання зобов`язань, однак перебуває у скрутному матеріальному становищі, утримує маму, яка є особою з інвалідністю, а тому просила зменшити відсотки, надати розстрочку. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 04.01.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір № 5223860 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.1 договору укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Сredit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та внутрішніми документами Товариства, зокрема, шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході в Особистий кабінет, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля до Особистого кабінету. Згідно з п. 1.2. договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити Комісію (якщо передбачена Договором) і проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту кредит, сума кредиту складає 5000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Комісія за надання кредиту становить 500,00 гривень. Тип Комісії разова комісія, нараховується при наданні кредиту в дату надання кредиту та в дату надання додаткової суми кредиту (п. 1.4. договору). Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 0,95% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього Договору. 1.4.2. Знижена процентна ставка становить 0,9025% за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: Якщо Клієнт до 02.02.2025 року (включно) сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Відповідно до п. 2.1. договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . З листа ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» за вих. №678-0108 від 01.08.2025, вбачається, що відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 04.01.2025 05:56:08 на суму 5000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 614889916, призначення платежу: Зарахування 5000 грн на карту [NUMBER] . З розрахунку заборгованості за Договором №5223860 від 04.01.2025 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, складеного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», вбачається, що станом на 31.07.2025 заборгованість відповідача становить 17927,35, яка складається з: 5000,00 грн тіло кредиту; 9927,35 грн - заборгованість за процентами; 2500 грн - штрафні санкції; 500 грн - комісія за надання кредиту. Встановлено, що 31 липня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 31/07/2025, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. З реєстру боржників до договору факторингу № 31/07/2025 вбачається, що ТОВ «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 5223860 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.01.2025 у загальній сумі 17927,35 грн. Матеріали справи містять розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Фінтраст Капітал», з якого вбачається нарахування відсотків за Договором № 5223860 про надання споживчого кредиту від 04.01.2025 року за 144 календарних дні (01.08.2025 - 22.12.2025) у сумі 6840,00 грн. На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, АТ «ПУМБ» повідомило, що в банку на ім`я [PERSON] була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] до рахунку [NUMBER] у гривні. А також повідомили про зарахування на вказану карту 04.01.2025 грошових коштів у сумі 5 000,00 грн через сервіс іншого банку. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ході передачі прав вимоги за факторинговим договором, право вимоги за договором № 5223860 перейшло до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання водному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного ,електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст.10,11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний договір № 5223860 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 34252, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що за вказаним договором первісним кредитором виконано умови договору, натомість відповідачем тіло кредиту не повернуто. Суд погоджується з нарахуванням відсотків за користування кредитом, як первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», так і позивачем ТОВ «Фінтраст Капітал», оскільки відсотки нараховані у межах строку кредитування та у розмірі визначеному та погодженому відповідачем [PERSON] . Не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем відсотків після набуття права вимоги за договором факторингу № 31/07/2025, оскільки вказаним договором передбачено, що позивач набув право вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, окрім того строк кредитування за договором № 5223860, на час відступлення прав вимог не закінчився, та позивач здійснив нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою у межах строку кредиту, передбаченого договором № 5223860. Однак, щодо суми штрафу 2500,00 грн, нарахованої на підставі п. 6.3 договору, суд зазначає наступне. Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки відповідач уклав договір кредиту № 5223860 з ТОВ «Лінеура Україна» - 04 січня 2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, дія якого продовжена, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України нарахований штраф у сумі 2500 грн, не підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підлягає стягненню з відповідача заборгованість у розмірі 22 267,35 грн, що складається з: 5000 грн - тіло кредиту; 9927,35 грн. - нараховані проценти первісним кредитором; 6840 грн. - нараховані проценти ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 144 календарні дні; 500,00 грн разова комісія за надання кредиту. Позивач ставить вимогу про стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 10 000 грн., суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога надавалась позивачу адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем на підставі договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року. На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано копію договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року, заявку № 14395 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024; акт № 14395 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 01 серпня 2019 року по справі № 915/237/18 дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial