Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

04.11.2025 директор ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М.М. засобами поштового зв`язку звернулася з цим позовом до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. Ухвалою судді зазначеного суду від 18.11.2025 (а. с. 77) позовну заяву разом з матеріалами справи № 138/3234/25 передано за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області, яку суд отримав 13.01.2026. Позов обґрунтовано тим, що 05.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (у тексті - ТОВ «Інфінанс») та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0637131321, відповідно до умов якого кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем. Умови користування кожним траншем визначаються сторонами договору. Договором передбачено, що транші надаються позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної ним заявки-анкети, яка є невід`ємною частиною договору. Порядок і умови надання ТОВ «Інфінанс» грошових коштів у позику на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін договору також регулюють Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», які є невід`ємною частиною договору, з якими відповідач ознайомився до укладення договору. 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» (у тексті - ТОВ «Вердикт капітал») укладено договір факторингу № 14-07/21. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та позивачем укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023. На підставі вказаних договорів до ТОВ «Коллект центр» перейшло право вимоги ТОВ «Інфінанс» до [PERSON] за згаданим договором про надання позики. Відповідач не виконує зобов`язання за цим договором, а саме не повертає позичені кошти та не сплачує відсотки за користування ними. Заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Коллект центр» на день формування позовної заяви складає 58071,82 грн (тіло кредиту - 3000,00 грн, проценти - 55071,82). Проте, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 40326,82 грн, з яких 3000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 37326,82 грн - заборгованість за процентами. Ухвалою від 19.01.2026 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 85, 86), а її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвала від 19.01.2026, яка 20.01.2026 надіслана відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його зареєстрованого місця проживання, 10.02.2026 повернулась до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 89, 90). 16.02.2026 судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 91). Судове засідання призначене на 11.03.2026 (зворот а. с. 91). Ухвали від 19.01.2026 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі і від 16.02.2026 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судову повістку про виклик до суду в цивільній справі, які 17.02.2026 судом надіслані відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його зареєстрованого місця проживання, згідно відомостей вебсайту АТ «Укрпошта» йому не вручені. 17.02.2026 на офіційному веб-порталі Судової влади України розміщене оголошення про виклик [PERSON] до суду (а. с. 93). Представник позивача в судове засідання не з`явився; в абзаці 5 прохальної частини позовної заяви просить суд розгляд справи проводити за його відсутності (а. с. 6). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомив; клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Відзив на позов або інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надійшли. Згідно з ч. 8 ст. 178 і ч. 2 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин, в силу приписів зазначеної норми ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 275 ЦПК України). Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 05.12.2019 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0637131321 (у тексті також договір та/або кредитний договір) (а. с. 7 - 10). Договір підписаний директором ТОВ «Інфінанс» електронним підписом 2L3Z8W і [PERSON] електронним підписом 2v2u5g. Відповідно до положень п. п. 1.1., 1.2. договору товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МоnеуВООМ», які є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором та Правилами. Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Згідно з положеннями п. 1.6. договору максимальна відсоткова ставка, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості становить 1,75 %. Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначаються сторонами у Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту та Додатку № 3 та Додатку № 4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Пунктом 2.9. договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути вчасно отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування фінансовим кредитом та інші платежі, передбачені договором. У п. 3.5. договору сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом (траншем) понад строк, встановлений відповідно до договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом (траншем) з відсотковою ставкою 1,75 % від суми кредиту (траншу) за кожен день користування ним. Відповідно до пропозиції надання 2 траншу кредиту згідно заявки - анкети № 2628517227 від 22.01.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0637131321 від 05.12.2019 (оферта) та акцепту оферти від 22.01.2020 на отримання 2 траншу кредиту згідно заявки-анкети № 2628417227 від 22.01.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0637131321 від 05.12.2019 [PERSON] отримав від ТОВ «Інфінанс» кредит у розмірі 3000,00 грн на строк користування кредитом (траншем) 30 днів, з відсотковою ставкою 1,75 % за один день користування кредитом. Строк дії договору 3 роки (а. с. 11, зворот а. с. 11). Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 8018_25707143521 від 07-07-2025, відповідно до якої 22.01.2020 о 15:56 год. на його платіжну картку успішно перераховані кошти в сумі 3000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 47034239. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 14.07.2021 за договором № 0637131321 від 05.12.2019, укладеним між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] , заборгованість останнього становить 31349,32 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 3000,00 грн і заборгованості за простроченими відсотками 28349,32 грн. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20) «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифра, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайт інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення... Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20 (провадження № 61-11504св21), від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19 (провадження № К/9901/35352/19). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами, у тому числі за договором позики № 0637131321 від 05.12.2019, укладеним між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] (а. с. 31 - 42). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 (а. с. 43) заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Інфінанс» становить 31349,32 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 3000,00 грн, заборгованість за процентами - 28349,32 грн. На підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект центр», у тому числі за договором позики № 0637131321 від 05.12.2019, укладеним між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] (а. с. 44 - 58). Згідно витягу з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а. с. 59) заборгованість відповідача перед позивачем становить 58071,82 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 3000,00 грн, заборгованість за процентами - 55071,82 грн. Таким чином позивач наділений правом вимоги до [PERSON] за договором позики № 0637131321 від 05.12.2019. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а. с. 29) з дня отримання права вимоги до [PERSON] (14.07.2021) і до закінчення договору позики (04.12.2022) ТОВ «Вердикт капітал» здійснило нарахування відсотків за 509 днів. Однак відповідно до умов договору факторингу № 14-07/21, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» 14.07.2021 (а. с. 31 - 42), клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників (п. 2.3.). Умовами даного договору факторингу не передбачено право ТОВ «Вердикт капітал» нараховувати відсотки за договором № 0637131321 від 05.12.2019, укладеним між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 0637131321 від 05.12.2019 в сумі 31349,32 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3000,00 грн, заборгованість за процентами - 28349,32 грн. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, а п. 3 ч. 2 цієї статті - що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив до суду позовну вимогу з ціною позову 40326,82 грн, сплативши судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а. с. 1). Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову в розмірі 31349,32 грн, що становить 77,73 % від ціни позову. Тому і компенсація судового збору за подання до суду цієї позовної заяви складає 77,73 % або 2353,66 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 (а. с. 65 - 67); прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» (а. с. 69); заявку на надання юридичної допомоги № 2215 від 01.09.2025 (а. с. 70); витяг з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 (а. с. 71), якими підтверджується, що ТОВ «Коллект центр» витратило у цій справі на професійну правничу допомогу адвоката 16000,00 грн. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. п. 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18). У додатковій постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та постанові від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial