Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказувало про те, що відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту № 6764539 від 14 червня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») надало [PERSON] кредит в розмірі 10 000 грн, строком на 360 днів, зі стандартною процентною ставкою в розмірі 1,99% на день та зі зниженою процентною ставкою в розмірі 0,597 % на день. Відповідач не виконав договірні зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 6764539 від 14 червня 2023 року, укладеним з ТОВ «Авентус Україна», в сумі 27 711 грн, з яких: заборгованість за кредитом 10 000 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 17 711 грн. 27 травня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за яким право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 14 червня 2023 року № 6764539 перейшло до позивача, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 27 травня 2024 року. Після отримання права вимоги за вказаним договором про надання споживчого кредиту позивач нарахував відповідачу проценти за користування кредитом за 13 календарних днів у розмірі 2 587 грн. Вважаючи себе кредитором за договором про надання споживчого кредиту №6764539 від 14 червня 2023 року, боржником за яким є відповідач, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просить стягнути з [PERSON] : заборгованість за цим договором в сумі 30 298 грн, з яких: заборгованість за кредитом 10 000 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом (нараховані первісним кредитором) 17 711 грн та проценти за користування кредитом (нараховані позивачем) 2 587 грн; 2 422,40 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору, 10 000 грн на відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну (правничу) допомогу. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 4 червня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні 8 липня 2025 року о 10 год 30 хв. Розгляд справи у даній справі відкладався неодноразово. В позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Стислий виклад позиції інших учасників справи 3 лютого 2022 року представник [PERSON] адвокат Брадарська Н.В. подала відзив на позовну заяву в якому зазначала, що: матеріали справи не містять доказів, що саме ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредитні кошти; позивач безпідставно нарахував проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування (після 8 червня 2024 року), що суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18); позивач не надав доказів сплати коштів первісному кредитору за договором факторингу; при розрахунку заборгованості не враховано здійснений відповідачем платіж у розмірі 1 990 грн; нарахування процентів за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 1,99% на день не узгоджуються з принципами розумності і справедливості, а такі умови договору є несправедливими; заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та зі складністю справи. У відзиві представник [PERSON] адвокат Брадарська Н.В. просила: зарахувати сплачені відповідачем кошти в розмірі 1 990 грн в рахунок погашення тіла кредиту; відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення процентів після строку кредитування; зменшити розмір процентів, нарахованих в межах строку кредитування, з урахуванням принців справедливості та розумності; зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу. Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі, тому відзив необхідно вважати поданим у межах процесуального строку, встановленого судом для його подання. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 14 червня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 6764539, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» надало [PERSON] кредит в розмірі 10 000 грн, строком на 360 днів, зі стандартною процентною ставкою в розмірі 1,99% на день та зі зниженою процентною ставкою в розмірі 0,597 % на день. Факт отримання відповідачем кредиту від ТОВ «Авентус Україна» 14 червня 2023 року (зарахування кредитних коштів у розмірі 10 000 грн на картку № [NUMBER] , зазначену [PERSON] при укладенні договору) підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» 29 травня 2024 року вих. № 7/4941. Зі змісту листа Акціонерного товариства «Універсал Банк» від 17 вересня 2025 року № БТ/Е-13490, наданого банком на виконання ухвали суду про витребування доказів, суд встановив, що: на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банк емітував платіжну картку № [NUMBER] ; 14 червня 2023 року на рахунок платіжної картки № [NUMBER] зараховано платіж у розмірі 10 000 грн; зазначені кошти зараховані через платіжну систему, тому у банка відсутня інформація щодо призначення платежу та рахунків відправника коштів. 27 травня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за яким право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 14 червня 2023 року № 6764539 перейшло до позивача, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 27 травня 2024 року. Зі змісту поданих позивачем розрахунків, заборгованість відповідача становить 30 298 грн, з яких: тіло кредиту 10 000 грн; проценти за користування кредитом, нарахованіТОВ «Авентус Україна» за період з 14 червня до 12 грудня 2023 року у розмірі 17 711 грн (14 червня до 13 липня 2023 року за зниженою процентною 0,597 % на день (59,70 грн) та з 15 липня до 12 грудня 2023 року за стандартною процентною ставкою 1,99% на день (199 грн); проценти, нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за період з 7 травня до 8 червня 2024 року у розмірі 2 587 грн (за стандартною процентною ставкою 1,99% на день (199 грн). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша та друга статті 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частинами першою-четвертою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. За змістом статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 7 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Відповідно до частини другої статі 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У справі, яка розглядається, суд встановив, що: 14 червня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 6764539, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» надало [PERSON] кредит в розмірі 10 000 грн, строком на 360 днів, зі стандартною процентною ставкою в розмірі 1,99% на день та зі зниженою процентною ставкою в розмірі 0,597 % на день; факт отримання відповідачем кредиту від ТОВ «Авентус Україна» 14 червня 2023 року (зарахування кредитних коштів у розмірі 10 000 грн на картку № [NUMBER] , зазначену [PERSON] при укладенні договору) підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» 29 травня 2024 року вих. № 7/4941; також обставини зарахування коштів у розмірі у розмірі 10 000 грн на картку відповідача № [NUMBER] підтверджуються листом Акціонерного товариства «Універсал Банк» від 17 вересня 2025 року № БТ/Е-13490. Суд відхиляє доводи відзиву про неотримання відповідачем кредиту в сумі 10 000 грн від первісного кредитора, оскільки обставини зарахування коштів підтверджуються зібраними у справі доказами, а відповідач не надав доказів того, що зазначена сума коштів перерахована на його картку іншою особою. Крім того суд враховує, що [PERSON] сплачував ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти на виконання умов укладеного договору, що також спростовує зазначені аргументи відповідача. Разом з тим, суд відхиляє доводи відзиву про неврахування кредитором здійсненого відповідачем платіж у розмірі 1 990 грн, оскільки такі обставини спростовуються розрахунком заборгованості. При цьому банк правомірно зарахував зазначену суму на погашення процентів за користування кредитом, що узгоджується з пунктом 5.6 договору про надання споживчого кредиту. Також підлягають відхиленню аргументи відзиву про те, що позивач не набув права вимоги за договором про надання споживчого кредиту у зв`язку з відсутністю доказів сплати коштів за договором факторингу, виходячи з наступного. У постановах Верховного Суду від 2 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено правові висновки про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Судом встановлено, що 27 травня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за яким право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 14 червня 2023 року № 6764539 перейшло до позивача, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 27 травня 2024 року. Також позивач надав докази на підтвердження оплати за договором факторингу від 27 травня 2024 року № 27.05/24-Ф (т. 1 а.с. 69-71). Зазначене підтверджує право вимоги позивача, тому доводи відзиву в цій частині є необґрунтованими. Надаючи оцінку правомірності нарахування процентів за користування за вказаним договором, суд виходить з наступного. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) виклала правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зі змісту поданих позивачем розрахунків, заборгованість відповідача становить 30 298 грн, з яких: тіло кредиту 10 000 грн; проценти за користування кредитом, нарахованіТОВ «Авентус Україна» за період з 14 червня до 12 грудня 2023 року у розмірі 17 711 грн (14 червня до 13 липня 2023 року за зниженою процентною 0,597 % на день (59,70 грн) та з 15 липня до 12 грудня 2023 року за стандартною процентною ставкою 1,99% на день (199 грн); проценти, нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за період з 7 травня до 8 червня 2024 року у розмірі 2 587 грн (за стандартною процентною ставкою 1,99% на день (199 грн). Суд відхиляє посилання представника відповідача про нарахування кредиторами процентів поза межами строку кредитування, оскільки такий строк за укладеним ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] договором про надання споживчого кредиту № 6764539 тривав 360 днів (пункт 1.4 договору), тобто з 14 червня 2023 року до 8 червня 2024 року, а граничним днем нарахування процентів, які просить стягнути позивач є 8 червня 2024 року. Також підлягають відхиленню доводи відзиву про безпідставність встановлення кредитором процентів у розмірі 1,99% на день з огляду на їх невідповідність принципами розумності і справедливості, оскільки зазначений розмір процентів погоджений сторонами договору, який не визнавався недійсним і не оспорювався відповідачем у судовому порядку. Разом з тим, суд не погоджується з розміром нарахованих позивачем процентів період з 7 травня до 8 червня 2024 року, з огляду на те, що розмір денної процентної ставки, що становить 1,99% суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме, статтю 8 цього Закону доповнено частиною 5, а розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 17. Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Таким чином, заважаючи на викладені норми, розмір щоденної процентної ставки за споживчим кредитом у період із 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року не може перевищувати 2,5%, з 22 квітня 2024 рок до 19 серпня 2024 року 1,5%, а з 20 серпня 2024 року 1%. Нарахування відсотків у більшому, ніж визначено вимогами Закону України «Про споживче кредитування» призведе до порушення прав споживача, що є недопустимим. За таких обставин, проценти за користування кредитом за період з 7 травня до 8 червня 2024 року не може перевищувати 1 950 грн (10 000 грн * 1,5%*13 днів), тому з відповідача за вказаний період підлягають стягненню проценти саме в цьому розмірі, а у задоволенні позову в частині стягнення процентів за вказаний період у розмірі 637 грн ( 2587 грн 1950 грн) необхідно відмовити. За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором про надання споживчого кредиту у розмірі 29 661 грн, з яких 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 17 711 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованими з 14 червня до 12 грудня 2023 року та 1 950 грн заборгованості за користування кредитом, нарахованою з 7 травня до 8 червня 2024 року. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом у вказаному розмірі. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: договором № 10/12-2024 про надання правової (правничої) допомоги від 10 грудня 2024 року, укладеним адвокатом Столітнім М. М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»; ордером на надання правничої допомоги серії АІ № 1895711 від 12 травня 2025 року, який підтверджує повноваження адвоката Столітнього М. М. на представництво інтересів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в Рокитнянському районному суді Київської області; рахунком на оплату за замовленням № 7776-12/05-2025 від 12 травня 2025 року на загальну суму 10 000 грн; У відзиві представник відповідача заперечувала проти розміру витрат на професійну правничу допомогу і просила про їх зменшення. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які понесені ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» під час розгляду даної справи, суд виходить з такого. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Столітнім М. М. послуг, їх дійсність та необхідність, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір понесеної позивачем в цій справі на професійну правничу допомогу до 5 000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності та необхідності вчинення певних процесуальних дій. Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 29 661 грн, що становить 97,89% від розміру заборгованості, пред`явленому цим позовом до стягнення (30 298 грн). Враховуючи, що позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволено на 97,89 % розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню на користь цього товариства за рахунок [PERSON] складає 2 371,29 грн (2 422,40 грн (судового збору, сплаченого за подання позову) * 97,89 %). Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволено на 97,89 % розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню на користь цього товариства за рахунок [PERSON] складає 4 894,50 грн (5 000 грн * 97,89 %). Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплаті судового збору в розмірі 2 371,29 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 894,50 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial