Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

В березні 2025 року ПП «Прем`єра Групп» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Позовні вимоги мотивувало тим, що 30.07.2024 сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів, які є власністю позивача (вантажний-спеціальний сідловий тягач DAF FT, д.н.з. [NUMBER] ; напівпричіп-спеціалізований, цистерна-Е, марки BURG, д.н.з. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відбулось загоряння транспортних засобів, в результаті чого вони були знищені. Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.10.2024 по справі № 392/1404/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього [PERSON] було достеменно відомо, оскільки 02.09.2024 його адвокат був ознайомлений з матеріалами справи. За результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження було встановлено, що вартість матеріального збитку власнику вказаних транспортних засобів внаслідок ДТП склала: вартість вантажного-спеціального сідлового тягача DAF FT, д.н.з. [NUMBER] 802 981,17 грн.; вартість напівпричіпу-спеціалізованого, цистерна-Е, марки BURG, д.н.з. [NUMBER] 783 735,84 грн. з метою захисту своїх прав ПП «Прем`єра Групп» звернулось до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, спричинених знищенням транспортних засобів. Вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 489/516/25. З метою звернення до суду із клопотанням про забезпечення позову по справі № 489/516/25 позивачем було встановлено, що 28.10.2024 відповідач [PERSON] подарував [PERSON] , який є його сином, належну йому на праві власності 1/3 частину кв. [ADDRESS] . На переконання позивача, укладення даного договору має усі ознаки фраудаторного правочину, спрямованого на ухилення від виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог ПП «Прем`єра Групп» по справі № 489/516/25 із врахуванням обставин, що відповідачу [PERSON] було достовірно відомо про наявність у нього обов`язку відшкодувати позивачу завдані ним збитки та він уклав зі своїм найближчим родичем (сином) безоплатний договір на відчуження свого майна. Посилаючись на викладені обставини, ПП «Прем`єра Групп» просить суд: визнати недійсним договір дарування 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 28.10.2024, посвідчений ПН ММНО Юрловою Т.Г., зареєстрований в реєстрі за № 360; скасувати рішення ПН ММНО Юрлової Т.Г., номер запису № 57304129, від 28.10.2024, щодо державної реєстрації права власності на підставі договору за реєстровим номером № 360 від 28.10.2024, на 1/3 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] та [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 6 056,00 грн. в рівних частках по 3 028,00 грн. з кожного. Також у позовній заяві ПП «Прем`єра Групп» просило суд витребувати у ПН ММНО Юрлової Т.Г. копію оскаржуваного договору. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання у справі; витребувано у ПН ММНО Юрлової Т.Г. копію договору дарування 1/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] від 28.10.2024, номер 360, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та копії всіх документів, на підставі яких нею посвідчено такий договір. Витребувані відомості надійшли на адресу суду 14.04.2025. Відповідно до ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2025 представник позивача адвокат Гонтаренко А.К. приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. 03.06.2025 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Когіна С.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що договір дарування, укладений між відповідачами, носить реальний характер та направлений на досягнення правового результату. Про вказане свідчить той факт, що [PERSON] , як колишній власник спірної квартири, знявся з реєстрації та вибув з неї, наразі проживає за іншою адресою. Також про реальність правочину свідчить прийняття обдарованим технічного паспорту на квартиру. При цьому зауважував, що на момент укладання спірного договору дарування між позивачем та відповідачами жодних судових процесів не відбувалось. 11.06.2025 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вказує на те, що жодних доказів на підтвердження зняття [PERSON] з реєстрації безпосередньо при укладенні договору дарування чи відразу після його укладення до відзиву не долучено. Натомість при розгляді інших судових справ та при спілкуванні з нотаріусом Моторний С.В. в якості адреси свого проживання зазначає: [ADDRESS] . На переконання представника позивача, вказане свідчить про те, що відповідач вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи. Щодо відсутності між сторонами будь-яких судових процесів на момент укладення оспорюваного правочину, представник позивача зазначає про те, що обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої [PERSON] підприємству, виник саме з моменту заподіяння шкоди, а не з моменту винесення відповідного судового рішення. Про необхідність відшкодування шкоди відповідачу було достеменно відомо на момент укладення договору дарування, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача ПП «Прем`єра Групп» адвокат Гонтаренко А.К. не з`явився, на відеозв`язок в режимі відеоконференції не вийшов, раніше приймаючи участь у судових засіданнях підтримував позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] адвокат Когін А.В. в судовому засіданні позов не визнав з підстав зазначених у відзиві, наполягав, що відсутність рішення про відшкодування шкоди внаслідок ДТП [PERSON] на користь ПП «Прем`єра Групп» робить вимоги про задоволення цього позову є безпідставними. Інший відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Юрлова Т.Г. в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справи належним чином. Від неї 23.06.2025 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Прем`єра Групп» на праві власності належить вантажний-спеціальний сідловий тягач DAF FT, д.н.з. [NUMBER] ; напівпричіп-спеціалізований, цистерна-Е, марки BURG, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 9, 10). 01.12.2023 між ПП «Прем`єра Трейдплюс» (орендар) та ПП «Прем`єра Групп» (орендодавець) укладено договір оренди транспортних засобів № 01/12/2023, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування транспортні засоби, серед яких, зокрема: вантажний спеціальний сідловий тягач, марка та модель DAF FT, д.н.з. [NUMBER] , 2011 р.в., білого кольору; напівпричіп-спеціалізований, цистерна-Е, марки BURG, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 11-13). 01.04.2024 між ПП «Прем`єра Трейдплюс» (замовник) та [PERSON] (виконавець) укладено договір про надання послуг № 1/04-2024, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати наступні послуги: виконання перевезень на автомобільному вантажному транспорті замовника, визначеному останнім, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані послуги (а.с. 14). 30.07.2024 сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме о 00:01 год. на автодорозі М-30, 654 км., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом DAF, д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Івеко», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 22). Під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди відбулось загоряння транспортних засобів належить вантажний-спеціальний сідловий тягач DAF FT, д.н.з. [NUMBER] ; напівпричіп-спеціалізований, цистерна-Е, марки BURG, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується актом про пожежу від 30.07.2024 (а.с. 32). Згідно висновку про пожежу, складеного 31.07.2024 Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області, 30.07.2024 виникла пожежа вантажного автомобіля DAF-105, д.н.з. [NUMBER] , за адресою: 649 кілометр на автомобільній дорозі М-30 біля с. Калакадове, Смолінської ТГ, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, причиною виникнення пожежі є коротке замикання електромережі у акумуляторному відсіку автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 33-36). 14.08.2024 матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП передано на розгляд Маловисківського районного суду Кіровоградської області (а.с. 21). У відповідності до телефонограми від 30.08.2024 по справі № 392/1404/24 [PERSON] було повідомлено секретарем судового засідання Маловисківського районного суду Кіровоградської області про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності (а.с. 40). 02.09.2024 представник [PERSON] адвокат Когін А.В. звернувся до Маловисківського районного суду Кіровоградської області із завою про ознайомлення з матеріалами справи № 392/1404/24 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності (а.с. 38). 06.09.2024 ПП «Прем`єра Групп» звернулось до Маловисківського районного суду Кіровоградської області із клопотанням про визнання його потерпілим у справі про адміністративне правопорушення (а.с. 41). Копія вказаного клопотання було направлено [PERSON] 09.09.2024 (а.с. 42). 10.10.2024 від ПП «Прем`єра Групп» на адресу Маловисківського районного суду Кіровоградської області було направлено додаткові пояснення у справі № 392/1404/24, копію яких було також направлено [PERSON] та отримано ним 14.10.2024 (а.с. 43, 44). Згідно постанови Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.10.2024 по справі № 392/1404/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 46). З метою визначення матеріальних збитків, спричинених позивачу внаслідок знищення транспортних засобів, ПП «Прем`єра Групп» звернулось до Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області. При цьому позивачем завчасно на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про проведення огляду пошкодженого майна (а.с. 47-49). Відповідно до висновку № 140-0193 експертного товарно-транспортного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, виконаного Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику напівпричепу цистерни BURG, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 30.07.2024 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, визначається рівною ринковій вартості на момент пошкодження та становить 783 735,84 грн. (а.с. 54-68). Згідно висновку № 140-0192 експертного товарно-транспортного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, виконаного Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику вантажного автомобіля сідлового тягача DAF, д.н.з. [NUMBER] ; внаслідок його пошкодження 30.07.2024 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, визначається рівною ринковій вартості на момент пошкодження та становить 802 981,17 грн. (а.с. 74-86). 10.12.2024 ПП «Прем`єра Групп» було направлено на адресу [PERSON] претензію про відшкодування збитків, яку ним було отримано 13.12.2024 (а.с. 87-89). В зв`язку з відсутністю з боку відповідача [PERSON] дій, спрямованих на добровільне відшкодування завданих позивачу збитків, ПП «Прем`єра Групп» звернулось до Інгульського районного суду м. Миколаєва з позовом про відшкодування збитків, спричинених знищенням транспортних засобів, який було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 489/516/25 (а.с. 90). 23.02.2025 представником [PERSON] адвокатом Когіним А.В. подано відзив на позовну заяву по справі 489/516/25. Також [PERSON] (його представником) було отримано відповідь ПП «Прем`єра Групп» на відзив на позовну заяву, а також інші документи по справі № 489/516/25 (а.с. 91-100). З метою звернення до суду із клопотанням про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача [PERSON] в межах розгляду справи № 489/516/25, ПП «Прем`єра Групп» було встановлено, що 28.10.2024 [PERSON] відчужив на користь [PERSON] , який є його сином, належне йому майно, а саме 1/3 частину кв. [ADDRESS] . Відповідно до копії договору дарування від 28.10.2024, посвідченого ПН ММНО Юрловою Т.Г., [PERSON] подарував [PERSON] , а останній прийняв безоплатно у власність, 1/3 частку кв. [ADDRESS] (а.с. 129-130). У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] є батьком обдарованого [PERSON] , [INFO] (а.с. 139, зворотня сторона). В обґрунтування позовних вимог ПП «Прем`єра Групп» посилається на те, що [PERSON] , реальну усвідомлюючи спричинену ним матеріальну шкоду, відчужив на користь свого сина належне йому нерухоме майно. При цьому позивач наголошує, що відповідачу [PERSON] було достовірно відомо про притягнення його до адміністративної відповідальності (починаючи з 30 серпня 2024 року) та спричинення ним значного матеріального збитку позивачу. На переконання ПП «Прем`єра Групп», укладення договору дарування, що має безоплатний характер, із власним сином свідчить про наявність в даному випадку усіх ознак фраудаторного правочину, тобто фіктивного правочину, спрямованого на ухилення від виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог ПП «Прем`єра Групп» по справі № 489/516/25. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У відповідності до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни) Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)). З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)). Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладання договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, чч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. В обґрунтування позовних вимог ПП «Прем`єра Групп» посилається на те що оспорюваний договір дарування був укладений відповідачами з метою уникнення виконання в майбутньому, в разі задоволення позовних вимог, рішення суду по справі № 489/516/25 за позовом ПП «Прем`єра Групп» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Згідно рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2025 по справі № 489/516/25 за позовом ПП «Прем`єра Групп» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в задоволенні позову відмовлено (а.с. 201-204). Відповідно до постанови Миколаївського апеляційного суду від 08.10.2025 по справі № 489/516/25 рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2025 залишено без змін (а.с. 216-218). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене, оскільки з матеріалів справи вбачається, що обов`язок відшкодування шкоди внаслідок ДТП [PERSON] на користь ПП «Прем`єра Групп» позивачем не доведено належними доказами, суд вважає, що вимоги про визнання оспорюваного правочину фраудаторним є безпідставними та задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed