Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить зняти арешт з трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м., з господарськими побудовами та будівлями частиною підвалу під будинком, 1/16 частиною сараю «Б» та погребу під сараєм, ідентифікатор об`єкта в ЄДЕССБ:013244077.5011144.2024622.16.9803.39, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який було накладено постановою аа082130, виданою 01.04.2004 року державним виконавцем Гребінківського ВДВС РУЮ та за повідомленням № 886, виданим 02.04.2004 року державним виконавцем Гребінківського ВДВС РУЮ. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 17.04.2003 року між ним та [PERSON] був укладений договір міни, за яким він набув право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] (попередня назва Радянська) будинок №10. Договір міни квартири серії ВАК №136134 від 17.04.2003 року посвідчено приватним нотаріусом Гребінківського нотаріального округу Боровик О.В., номер реєстру 492. Зазначає, що в липні 2025 року при спробі зареєструвати місце проживання своєї доньки за вищевказаною адресою, працівники ЦНАП йому повідомили, що на квартиру ще 17.06.2004 року накладено арешт Гребінківською державною нотаріальною конторою. Підстава накладення арешту постанова аа082130 від 01.04.2004 року державного виконавця ВДВС Гребінківського РУЮ Гринь О.І. Вказав, що при звернені 31.07.2025 року до посадових осіб Гребінківського ДВС з метою зняття арешту, йому було надано відповідь, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що 17.06.2004 року постановою Гребінківської ДНК накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, який належить [PERSON] . Державним виконавцем також встановлено, що у графі «підстава обтяження» не зазначено номеру виконавчих проваджень, згідно яких внесено відомості до Державного реєстру обтяжень, що унеможливлює державному виконавцю внести відомості про зняття арешту з майна до Державного реєстру. Зазначив, що на час накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , державним виконавцем Гребінківського ВДВС РУЮ, квартира не належала [PERSON] , крім того він взагалі ніколи не мав права власності на цей об`єкт нерухомого майна, і зважаючи на те, шо він, [PERSON] , не є стороною виконавчого провадження, тому вважає дії державного виконавця Гребінківської ДВС безпідставними, та такими, що порушують його право володіти та користуватися майном на власний розсуд. Позивач та його представник, адвокат Рябека Р.М., у судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про поважність причин неявки суд не повідомила, правом на подання відзиву не скористалася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Представник третьої особи, Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі представника Гребінківського відділу ДВС. Суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.04.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни квартири. Договір посвідчений приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Боровик О.В. та зареєстровано в реєстрі за №492 (а.с.08-08 зврт.). Згідно Витягу № 2106166 від 27.11.2003 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Лубенське МБТІ», трьох кімнатна квартира [ADDRESS] зареєстрована в книзі № 22 № запису 2489 за [PERSON] на підставі договору міни серії ВАК136134 від 17.04.2003 року, посвідченому приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу. Зареєстрованого в реєстрі за №492, форма власності приватна, частка 1/1 (а.с.09-09зврт.). Дана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав, індексний номер витягу:388198535 (а.с. 10). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, індексний номер 436422115 від 22.07.2025 року, 17.06.2004 року о 15:30:23 за №33344 реєстратором: Гребінківської державної нотаріальної контори на підставі Постанови аа 082130 від 01.04.2004 року державного виконавці ВДВС Гребінківського РУЮ Гринь О.І. на об`єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , [INFO] , накладено арешт на нерухоме майно (все майно), реєстраційний номер обтяження 1737857 (а.с.11-11зврт.). Дана обставина також підтверджується копією постанови серії АА №082130 від 01.04.2004 року та копією повідомлення № 886, що були надані суду Полтавським обласним державним нотаріальним архівом з метою виконання ухвали суду про витребування (а.с.79-82). Згідно відповіді №13661/24.8-30 від 31.07.2025 року старшого державного виконавця Гребінківського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області, адресованої [PERSON] , державний виконавець не може зняти арешт з нерухомого майна, що належить власнику майна, оскільки при опрацюванні звернення було встановлено, що у графі «підстава обтяження» не зазначено номера виконавчого провадження, що унеможливлює державному виконавцю внести відомості про зняття арешту з майна до Державного реєстру. Рекомендовано звернутися до суду (а.с.21). В матеріалах справи міститься спадкова справа, відкрита до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка була надана суду Лубенською ДНК з метою виконання ухвали про витребування доказів (а.с.46-58зврт.). В матеріалах справи також міститься Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] . Дата смерті [INFO] (а.с.60-63). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час прийнятті постанови про арешт майна боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Враховуючи, що позивач [PERSON] не був стороною у виконавчому провадженні, наявність арешту на майно власником якого він є, є порушенням його прав, а тому позовні вимоги про зняття арешту з майна підлягають задоволенню.

Outcome: approved