Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 00-9846042 від 08.07.2024 в сумі 14741,98 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 08.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9846042, підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 13152. На виконання умов договору, первісний кредитор 08.07.2024 ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] . Згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов`язувалася вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. 20.01.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс. Відповідно до умов договору до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором, на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язанні та станом на день звернення з позовом до суду, заборгованість за кредитним договором становить 14741,98 грн, з яких 7072,50 грн заборгованість по тілу кредиту, 7669,48 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 00-9846042 від 08.07.2024 в сумі 14741,98 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (поштове повідомлення повернулося з відміткою «адресат відсутній»), в судове засідання не з`явився, відзив на позов не направив. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 08 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 00-9846042, підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 13152 (далі Кредитний договір). Відповідно до п.1.2. Кредитного договору сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає: 6150,00 гривень. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) «03» липня 2025 р. Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору стандартна процента ставка складає 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки) (а.с.24-29). 08.07.2024 року [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 15678 Паспорт споживчого кредиту, у якому викладено істотні умови, які за своїм змістом є аналогічними викладеним у Кредитному договору (а.с.17-18). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, судом встановлено, що вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.8 Кредитного договору, кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту в сумі 6150,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Згідно Інформаційної довідки, ТОВ «Платежі Онлайн» через платіжний сервіс «Platon» було проведено успішно транзакцію, зокрема: номер транзакції 420436963866134, дата транзакції 08.07.2024, сума транзакції 6150,00 грн, маска картки клієнта - [NUMBER] , код авторизації 724213 (а.с.14-15). З досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «МАКС КРЕДИТ» виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором в сумі 6150,00 грн. 20.01.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (фактор) укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитним договорами згідно реєстру (а.с.45-50). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до Договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року, до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 00-9846042 від 08.07.2024 (а.с.43-44). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено в ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за Кредитним договором № 00-9846042 від 08.07.2024 перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі договору факторингу. Як вбачається з Детального розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № 00-9846042 від 08.07.2024, заборгованість за основним зобов`язанням становить 6150,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами становить 7669,48 грн (а.с.40). Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7072,50 грн заборгованості по тілу кредиту, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти в сумі 6150,00 грн, тобто в розмірі встановленому кредитним договором. Відповідач не подав суду доказів на підтвердження виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів. Приймаючи до уваги те, що представником позивача заявлено до стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7072,50 грн, тобто в розмірі, що перевищує умови кредитного договору та розмірі, що перевищує фактичний розмір грошових коштів отриманих відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 6150,00 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7669,48 грн заборгованості по несплаченим відсоткам, суд зазначає наступне. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом та у розмірі встановленому договором. Судом встановлено, що договір між сторонами укладено 08.07.2024 строком на 360 днів, тобто до 03.07.2025. Позивачем заявлено до стягнення відсотки нараховані за період з 08.07.2024 по 20.01.2025 включно. Судом встановлено, що позивачем було нараховано відсотки в межах дії договору, після закінчення строку дії договору позивач не здійснював нарахування відсотків, що відповідає вимогам закону. Разом з тим, розмір нарахованих відсотків не в повній мірі відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», з огляду на таке. Пунктом 5 розділу І ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Закон № 3498-IX від 22.11.2023), статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою. Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно п. 2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-IX від 22.11.2023 ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Як встановлено судом, договір між сторонами укладено 08.07.2024, отже договір було укладено після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023, тому дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на кредитний договір укладений між сторонами, який є підставою даного позову. Згідно п. 17 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в період з 08.07..2024 по 19.08.2024 року розмір відсотків згідно вказаного закону не міг перевищувати 1,5 %, а з 20.08.2024 року 1% , разом з тим, позивач нараховував відсотки виходячи з розміру процентної ставки 1,45 %. Отже, за період з 08.07.2024 року по 19.08.2024 розмір відсотків, нарахований позивачем, в сумі 3745,35 грн відповідає розміру визначеному договором. Натомість за період з 20.08.2024 по 20.01.2025 року розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Разом з тим, судом встановлено, що за вказаний період позивачем було нараховано відсотки, виходячи з процентної ставки 1,45 % в день, що не відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». За підрахунками суду, розмір відсотків за період з 20.08.2024 по 20.01.2025 виходячи з розміру денної процентної ставки 1 % становить 9471,00 грн (61,50 грн (розмір відсотків в день) х 154 (днів в періоді)). Таким чином, за підрахунками суду, загальний розмір відсотків за період з 08.07.2024 року по 20.01.2025 року становить 13216,35 грн. В той же час, позивач диспозитивно розпорядився своїми правами та прохає стягнути з відповідача відсотки в розмірі 7669,48 грн. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши від позивача кредитні кошти в сумі 6150,00 грн, відсотки за їх користування не сплатив, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки в сумі 7669,48 грн, які відповідають умовам договору, з урахуванням граничного розміру встановленого законом ЗУ «Про споживче кредитування», тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків підлягають задоволенню. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 14741,98 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 13819,48 грн, що становить 93,74 % від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2270,81 грн, що складає 93,74 % від 2422,40 грн. Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 20.08.2025 між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір про надання правової допомоги № 20/08/25-01. Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 вартість наданих послуг про стягнення заборгованості з [PERSON] становить 7000,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що адвокат це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою. При підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав. За таких обставин, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 5000,00 грн. Оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 4687,00 грн, що складає 93,74 % від 5000,00 грн.

Outcome: partial