Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

20.08.2025 року до суду за підсудністю, визначеною ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06.06.2025 року, надійшла вищезазначена цивільна справа,в якій позивач просить стягнути з відповідача борг за кредитом у розмірі 28755 грн., також просить стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 7000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем 04.06.2024 р. було укладено договір надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 03366-06/2024, відповідно до умов якого, відповідачу надано споживчий кредит у розмірі 9000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, зі сплатою відсотків за кредит, інших платежів, на строк не пізніше 01.10.2024 року. Відповідач підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти. В свою чергу відповідач не сплачує своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 24.09.2024 року права вимоги за вказаним кредитним договором відступлено ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» на підставі договору про відступлення права вимоги № 24092024 від 24.09.2024 року. Відповідно до умов цього договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги, позивач є новим кредитором [PERSON] за кредитним договором № 03366-06/2024 від 04.06.2024 року. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості, доданих до даної заяви. Дана інформація є добре відомою відповідачу. Умови вищезазначеного кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строк не повернуті. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідача, станом на 20.08.2025 утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 28755 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту -9000 грн., заборгованості за відсотками -15255 грн., заборгованість за штрафом 4500 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 7000 грн. Ухвалою суду 09.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 22.10.2025, в порядку спрощеного позовного провадження. 22.10.2025 ухвалою суду заяву відповідача [PERSON] про відстрочку виконання рішення суду - залишено без руху. Розгляд справи неодноразово відкладався, у т.ч. на 20.02.2026 року. Суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення до 10.03.2026. Представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, до канцелярії суду подала клопотання, яким просила відстрочити або розстрочити виконання судового рішення, оскільки на момент розгляду даної справи, щодо неї вже здійснюється стягнення за іншим виконавчим провадженням, а також несе регулярні витрати за діючим кредитом, ві її діючі рахунки заблоковані. У разі одночасно стягнення боргів буде позбавлена засобів для існування. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих доказів встановлено, що між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем 04.06.2024 р. було укладено договір надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 03366-06/2024, відповідно до умов якого, відповідачу надано споживчий кредит у розмірі 9000 грн., на умовах платності і строковості. Відповідач підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, а.с. 22-24,25-29,30-44. 24.09.2024 року права вимоги за вказаним кредитним договором відступлено ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» на підставі договору про відступлення права вимоги № 24092024 від 24.09.2024 року, а.с. 55-65,66,67. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 20.08.2025 утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 28755 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 9000 грн., заборгованості за відсотки 15255 грн., заборгованість за штрафом 4500 грн., а.с. 50-53. Відповідачці було направлено письмову вимогу від 21.05.2025 року про виконання зобов`язання перед ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» та погашення заборгованості по кредитному договору № 03366-06/2024 , а.с. 69. Щодо відповідачки відкрите виконавчого провдження про стягнення боргу на користь ТОВ "Факторинг Партнерс", а.с. 132-133. Також, щодо відповідачки винесені постанови про арешт коштів, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, степендію та інші доходи боржника, а.с. 134-135,136-138. Відповідачка має діючий кредит "Райффайзен Банк" у суммі 34640,04 грн., за яким щомісячно сплачує платежі відповідно до графіку погашення, а.с. 139. Оцінка суду. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. За приписом ст.3цього Закону електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч.4 ст.206 ЦПК, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як випливає з матеріалів справи, між сторонами вникли кредитні правовідносини відповідач не виконав взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість по договору у сумі 28755 грн., що не заперечується і відповідачем. Згідно до ст.ст.512,514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене, порушення зобовязання і перехід права вимоги до позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про тсягнення тіла кредиту і відсотків є такими, що підлягають до задоволення, з метою захисту майнових прав товариства. Щодо стягнення штрафу то в цій частині слід відмовити позивачу, оскільки на період воєнного стану позичальники звільняються від відповідальності перед кредитором за прострочення грошових зобов`язань, у виді пені та штрафів, згідно до вимог ЦК України (зі змінами ). Таким чином, з метою захисту майнових прав банку позов слід задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь ТОВ«Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором в сумі 24255 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 9000 грн., заборгованості за відсотки 15255 грн. Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем було понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.13, 75-76,77,78). Оскільки, позовну заяву задоволено, судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., то слід зазначити наступне. Як видно з детального опису надання послуг за договором про надання правової допомоги від 01.05.2025 на виконання робіт з надання послуг правничої допомоги було витрачено 6 год. 30 хв. часу, а вартість наданих послуг становить 7000 грн. (а.с.76,77). Чинне процесуальне законодавство встановило такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, застаттею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допоомгу відповідач не подавав. Тому у звязку з задовленням позову слід стягнути на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн. Стосовно заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Згідно до ч.7 ст.265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: порядок і строк виконання рішення; надання відстрочення або розстрочення виконання рішення; Згідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Відстрочення виконання рішення суду це перенесення судом строку виконання рішення на пізніший час через виняткові обставини, що унеможливлюють або істотно ускладнюють його виконання. В той же час, згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №810/4643/18 зазначив, що це питання суд вирішує із врахуванням конкретних обставин а справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18. Так, у даному випадку суд бере до уваги, що відповідачка [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки з її доходу вже здійснюється обов`язкові утримання за іншим виконавчим провадженням, а також несе регулярні витрати за діючим кредитом. Тобто мають місце істотні обставини. З огляду на викладене, з метою забезпечення балансу публічного і приватного інтересів, суд приходить до висновку про задоволення заяви відповідачки про відстрочення виконання рішення суду строком на дванадцять місяців. На підставі викладеного і

Outcome: partial