Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів. Позов мотивований тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2024 року у справі №303/7961/23 було стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 гривень, а також на її утримання у розмірі 2 000 гривень. Разом з тим, відповідач не виконує свої зобов`язання по сплаті аліментів, заходи примусового стягнення застосовані до відповідача позитивного результату не дали, у зв`язку із чим у відповідача, станом на 01.08.2025 року, виникла заборгованість у розмірі 243 517,48 гривень. Таким чином, позивач, на підставі ст.196 СК України, просить суд стягнути із відповідача пеню, що становить 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, що в даному випадку не може бути більшим ніж сума самої заборгованості. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2024 року було стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 гривень, а також на її утримання у розмірі 2 000 гривень (а.с. 7-9). Із Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.03.2020 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 11). Згідно Розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по ВП №74404501, станом на 01.08.2025 року становить 231 290,32 гривень, а по ВП №74404135, станом на 30.06.2025 року становить 12 227,06 гривень (а.с.15-18). Дані правовідносини регулюються нормами СК України. Згідно положень ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, у відповідності до положень ст. 196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 243517,48 гривень, що дорівнює 100 відсоткам заборгованості по сплаті аліментів. Підставою для звернення з вимогою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, згідно доводів позивача та матеріалів справи, стала несплата відповідачем аліментів за рішенням суду. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст.196 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити, крім факту заборгованості за аліментами, ще й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні. Як роз`яснено у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 14-37цс18, а тому повинна враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 20.07.2020 у справі №362/4462/16-ц (провадження №61-10968св19), відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 Сімейного кодексу України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Позивачем у позовній заяві зазначено та до неї долучено розрахунок неустойки (пені) за період з 2023 року по 2025 рік, відповідно до якого неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання сина становить 852 200 гривень, а на її утримання становить 92 940 гривень. У свою чергу, відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не було подано, чим самим вказаний розрахунок та сума заборгованості, зазначена позивачем, по сплаті аліментів не була спростована, а також не надано жодних доказів щодо поважності причин прострочення сплати аліментів. Враховуючи, що сума неустойки (пені) зазначена позивачем [PERSON] за порушення відповідачем аліментних зобов`язань перевищує 100% заборгованості по даним аліментним зобов`язанням, суд прийшов до висновку про стягнення неустойки в межах наявної заборгованості по аліментам, як того просить позивач, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved