Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 59250,00 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 23 січня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі за текстом - ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 5435665 в електронній формі, згідно з умовами якого ТОВ «МІЛОАН» надало кредит у сумі 15000,00 грн. строком на 100 днів з пільговим строком на 10 днів, а [PERSON] отримав кредит у вказаній сумі та зобов`язався повернути кредит та за користування кредитними коштами сплатити відсотки. ТОВ «МІЛОАН» виконало умови вказаного кредитного договору у повному обсязі, надавши [PERSON] обумовлену вказаним кредитним договором суму грошових коштів, однак [PERSON] не здійснив повернення кредитних коштів, а також не сплатив відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого у [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «МІЛОАН» на загальну суму 59250,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 15000,00 грн.; нарахованих відсотків 42750,00 грн.; заборгованості за комісією 1500,00 грн. Відповідно до договору відступлення прав вимоги № 97-МЛ від 29 травня 2023 року, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі за текстом ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») та ТОВ «МІЛОАН» перейшло право вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. Враховуючи, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшло клопотання, згідно якого просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. У разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль був повідомлений належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явився. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалась судова повістка про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовим конвертом з судовою повісткою, що повернулась до суду з довідкою відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачці судової повістки, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Відповідач клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив до суду не подав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки відповідача в судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 24 вересня 2025 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу у судове засідання не з`явився, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у поданому ним до суду клопотанні, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , відповідачем у справі, на підставі Анкети-заяви на кредит № 5435665 від 23 січня 2023 року було укладено договір про споживчий кредит № 5435665 від 23 січня 2023 року (далі за текстом Договір), згідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» надало [PERSON] , відповідачу у справі, грошові кошти (позику) у сумі 15000,00 грн. на умовах повернення, платності та строковості на строк 100 днів з пільговим строком на 10 днів і складається з пільгового та поточного періодів (а. с. 22, 23-28). Відповідно до пунктів 1.5.2., 1.5.3. Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2250,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду та проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 40500,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Комісія за надання кредиту: 1500,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (пункт 1.5.1. Договору). Відповідно до пункту 5.1. Договору позичальник підтверджує, що: до укладення Договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною Договору; ознайомився з усіма умовами Договору (у тому числі викладеними у пункті 6.3) та Правилами, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною Договору. Згідно із пунктом 6.1. Договору, договір укладається в електронній формі і особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та\\або мобільний додаток чи інші засоби. Підписавши Паспорт споживчого кредиту сторони Договору узгодили розмір кредиту, строк та умови користування кредитними коштами (а. с. 29). Відповідно до пункту 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *81. Позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені Договором (пункт 3.3.2. Договору) Згідно пункту 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цих договорів, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.5.3. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.5.3. Договору. Відповідно до платіжного доручення № 91987093 від 23 січня 2023 року ТОВ «МІЛОАН» було здійснено переказ коштів у сумі 15000,00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] , який належить [PERSON] , відповідачу у справі, що також підтверджується повідомленням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 26 жовтня 2025 року про зарахування 23 січня 2023 року на ім`я [PERSON] , відповідача у справі, грошових коштів у сумі 15000,00 грн. (а. с. 30, 68). Користування [PERSON] , відповідачем у справі,кредитними коштами підтверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення, випискою з особового рахунку (а. с. 31). Кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника (пункт 3.2.6. Договору). Між ТОВ «МІЛОАН» та ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (а. с. 40), позивачем у справі, укладено договір відступлення прав вимоги № 97-МЛ від 29 травня 2023 року, додаткову угоду № 1 від 29 серпня 2025 року до вказаного договору, згідно з умовами яких ТОВ «МІЛОАН» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі право грошової вимоги до [PERSON] , відповідача у справі, за договором про споживчий кредит № 5435665 від 23 січня 2023 року у сумі 59250,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 15000,00 грн.; заборгованості за процентами 42750,00 грн.; заборгованості по комісії 1500,00 грн., що також підтверджується Витягом із Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 97-МЛ від 29 травня 2023 року; Актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 29 травня 2023 року до договору відступлення прав вимоги № 97-МЛ від 29 травня 2023 року (а. с. 32-36, 37, 38). ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивачем у справі, було направлено [PERSON] , відповідачу у справі, досудову вимогу № 22737383 від 12 вересня 2025 року, згідно якої повідомлено відповідача про перехід до позивача права вимоги за договором про споживчий кредит № 5435665 від 23 січня 2023 року та про необхідність сплатити заборгованість за вказаним Договором (а. с. 33). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень частини 1, частини 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідач у справі, шляхом власноручних введень одноразових ідентифікаторів, отриманих від ТОВ «МІЛОАН», прийняв публічні пропозиції (оферти) та підписав договір про споживчий кредит (здійснив акцепти пропозицій товариств), тобто вказаний договір вважається укладеним відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] , відповідачем у справі, не спростовано презумпцію правомірності правочину та не надано будь-яких доказів того, що ТОВ «МІЛОАН» отримало його персональні дані та використало їх у власних цілях. Судом встановлено, що сторони вказаного договору досягли згоди з усіх істотних їх умов, уклали його відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 вказаного Закону, а тому договір № 5435665 від 23 січня 2023 року вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі. Вказаним договором передбачено порядок та умови отримання кредиту, погашення заборгованості за ним, сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами, комісії. [PERSON] , відповідач у справі, підписавши вказаний договір надав згоду на отримання та повернення кредитних коштів і сплати відсотків за користування кредитними коштами, комісії у строки та порядку, встановленими вказаним договором. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року. Оскільки ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивач у справі, на підставі договору відступлення прав вимоги № 97-МЛ від 29 травня 2023 року та додаткової угоди № 1 від 29 серпня 2025 року до нього, набуло право вимоги за договором про споживчий кредит № 5435665 від 23 січня 2023 року, укладеного між [PERSON] , відповідачем у справі, та первісними кредитодавцем ТОВ «МІЛОАН», то у нього, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту за вказаним договором та інших передбачених договором платежів, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] , відповідачем у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Доказів про визнання вказаного договору про відступлення права вимоги недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Судом встановлено, що згідно з умовами договору про споживчий кредит № 5435665 від 23 січня 2023 року, позичальник [PERSON] , відповідач у справі, зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених у Договором, однак не виконав умови Договору. Відповідно до частини 1, частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредиту (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому кредитодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір кредиту є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 580 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , відповідачем у справі, договору про споживчий кредит № 5435665 від 23 січня 2023 року, [PERSON] , відповідач у справі, кредитні кошти отримав, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів, відсотків та інших платежів не виконав. Після відступлення позивачу прав грошових вимог до [PERSON] , відповідача у справі, останній не здійснив платежів для погашення кредитної заборгованості на рахунки ТОВ «МІЛОАН». Матеріали справи не містять доказів погашення кредитної заборгованості [PERSON] , відповідачем у справі, на рахунок ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивача у справі. Судом встановлено, що після укладення договору відступлення прав вимоги № 97-МЛ від 29 травня 2023 року та додаткової угоди № 1 від 29 серпня 2025 року до нього, [PERSON] , відповідач у справі, не здійснив погашення заборгованості, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка склала загальну суму 59250,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 15000,00 грн.; заборгованості за процентами 42750,00 грн.; заборгованості по комісії 1500,00 грн. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. [PERSON] , відповідач у справі, іншого розрахунку заборгованості суду не надав, тому суд, на підставі наданих позивачем доказів, вважає встановленим, що відповідач належним чином зобов`язання за вказаним договором не виконував у зв`язку з чим ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивач у справі, на підставі договору відступлення прав вимоги № 97-МЛ від 29 травня 2023 року та додаткової угоди № 1 від 29 серпня 2025 року до нього має право вимагати повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та інших платежів, які передбачені кредитним договором. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи відсутність заперечень проти позову зі сторони відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки позов обґрунтований, а викладені позивачем у позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом, оскільки оплата судового збору у сумі 2422,40 грн. підтверджена платіжною інструкцією № 21852 від 12 вересня 2025 року (а. с. 17). Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн. у зв`язку з чим суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1, частини 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За правилами частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн. представником позивача адвокатом Усенко М.І. було надано: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (а. с. 41 зворотна сторона); акт наданих послуг № 1710 від 05 вересня 2025 року (а. с. 42); детальний опис наданих послуг до акту надання послуг № 1710 від 05 вересня 2025 року (а. с. 42 зворотна сторона), відповідно до яких вартість наданих позивачу юридичних послуг визначена у сумі 8000,00 грн. Відповідно до детального опису наданих послуг до акту надання послуг № 1710 від 05 вересня 2025 року ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивачу у справі, були надані наступні послуги: усна консультація клієнта, щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 30 хв.; ознайомлення матеріалами кредитної справи - 2 год.; погодження правової позиції клієнта у справі - 30 хв.; складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта 3 год. 30 хв. Від [PERSON] , відповідача у справі, до суду не надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги. Судом встановлено, що позивач поніс витрати у розмірі 8000,00 грн. на професійну правничу допомогу та від відповідача не надійшло клопотання про зменшення розміру таких витрат. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без відповідного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 907/357/16, від 18 грудня 2018 року у справі № 910/4881/18. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., що відповідає критерію розумності їхнього розміру та є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Outcome: approved