Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

06 січня 2026 року на адресу суду за підсудністю з Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що15.08.2024 між ТОВ "МАКС КРЕДИТ" та [PERSON] був укладений кредитний договір №00-9905161, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 11 270,00 грн.. На виконання умов договору 15.08.2024 ТОВ "МАКС КРЕДИТ" ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТГІД" на платіжну картку № 4149-49XX-XXXX-8811. 17.02.2025 року між ТОВ "МАКС КРЕДИТ" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" був укладений договір факторингу №17022025, відповідно до якого ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" набуло прав вимоги за кредитним договором №00-9905161 від 15.08.2024. Оскільки, відповідач порушив умови договору, станом на день звернення із позовом до суду має заборгованість в розмірі 40611,20 грн., яка складається з наступного: 11270,00 грн. - заборгованість по кредиту; 24441,20 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 4900,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №00-9905161 від 15.08.2024в сумі 35711,20 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Ухвалою судді від 08.01.2026 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання, призначені на 26.01.2026 та 16.02.2026, не з"явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся за вказаною в позовній заяві адресою. До суду повернувся конверт з відміткою про його невручення у зв"язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2221049 від 08.01.2026, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання, призначені на 11.03.2026, відповідач [PERSON] не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті Пулинського районного суду Житомирської області. Будь-яких заяв від нього, а також відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням заочного рішення, на підставі ст. 280 ЦПК України, оскільки щодо такого вирішення справи не заперечує сторона позивача Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов наступного висновку. За положеннямист. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 15 серпня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» і [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9905161 (далі договір), відповідно до пункту 1.2 якого сума ліміту складає 9800,00 грн. Пунктом 1.3 договору встановлено, що строк дії кредитної лінії 360 календарних днів з кінцевим терміном повернення 10 серпня 2025 року. Відповідно до пунктів 1.5.1, 1.5.2 за користування кредиту погодили стандартну процентну ставку в розмірі 1,45% від суми кредиту за кожен день користування кредитом та знижену процентну ставку в розмірі 0,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Сторони погодили графік платежів за кредитним договором, що становить додаток №1 до кредитного договору. Позичальником під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи ВаnkID відповідно до п.2.1 Договору. Договір кредитної лінії №00-9905161 та Додаток №1 до договору підписані електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором: 80391. Паспорт споживчого кредиту підписаний електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором: 37820. Згідно підтвердження товариства з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід», інформації акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», виписки по рахунку відкритого на ім`я [PERSON] , останньому 15 серпня 2024 року було перераховано кошти згідно кредитного договору в розмірі 9800,00 грн. 17.02.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ", як клієнтом, та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», як фактором, укладено Договір факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал, за змістом п. 2.1. якого фактор обов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов"язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру Боржників від 17.02.2025 за договором факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025, укладеного між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ", клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 2852, на загальну суму заборгованості 32 734 723,66 грн. Згідно реєстру Боржників до Договору факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025 до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 00-9905161 в сумі 35711,20 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 11270,00 грн; заборгованості по відсоткам в розмірі 24441,20 грн. Відповідно до платіжної інструкції №288 від 21.02.2025, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» сплатило ТОВ «МАКС КРЕДИТ" за відступлення права вимоги згідно реєстру прав вимоги згідно договору факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025, кошти в сумі 1 334 392,11 грн. Із детального розрахунку заборгованості за кредитним договором №00-9905161 вбачається, що станом на 17.02.2025 заборгованість становить 35711,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 9800,00 грн; комісія, нарахована при наданні кредиту, - 1470,00 грн; відсотки - 24441,20 грн. Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором № 00-9905161 від 15.08.2024, заборгованість [PERSON] станом на 01 жовтня 2025 року становить 40611,20 грн, з яких: 11270,00 грн заборгованості за кредитом, 24441,20 грн заборгованості за відсотками та 4900,00 грн заборгованості за штрафними санкціями. За повідомленням АТ "КБ "ПриватБанк", яке надійшло до суду 29.01.2026 на виконання ухвали суду від 08.01.2026, на ім"я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку 15.08.2024 здійснено переказ коштів в розмірі 9800,00 грн.. Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно стаття 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов"язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З положень частини першої та другої ст.1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно із ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити,що умовидоговору застосовуютьсядо відносинміж ними, які виникли до йогоукладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. З досліджених судом матеріалів вбачається, що кредитний договір №00-9905161 від 15.08.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ" та [PERSON] , укладений в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першоїст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). У ч.1 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно з ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України "Про електронну комерцію"). Верховний Суд у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що "Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами". Наданими доказами позивачем доведено укладення 15.08.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ" та відповідачем кредитного договору в електронній формі, який підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам чинного законодавства. Згідно ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем поданими доказами доведено ТОВ «МАКС КРЕДИТ" своїх зобов"язань за кредитним договором в повному обсязі, а саме відповідачу надано кредит в розмірі 11270,00 грн., шляхом перерахування 15.08.2024 на його банківську картку, яка обслуговується в АТ КБ "ПриватБанк". У той же час, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, грошові кошти не повернув та відсотки за їх використання не сплатив, внаслідок чого заборгованість [PERSON] становить 35711,20 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу -11270,00 грн., за процентами - 24441,20 грн. . Оскільки [PERSON] не виконав умови кредитного договору та не сплатив заборгованість в добровільному порядку, суд вважає стягнути з нього на користь позивача примусово заборгованість в сумі 35711,20 грн., оскільки ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених по справі судових витрат, то суд виходить із наступного. Як зазначено в ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, протокол погодження вартості послуг до договору, додаткову угоду №25770865745 до договору, акт прийому-передачі наданих послуг на суму 7000 грн. від 10.09.2025. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четвертастатті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ятастатті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 17.10.2014 № 10 витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Однак, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. не є цілком співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд враховує, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, адвокат як представник позивача не приймав участь в судовому засіданні. Отже, з врахуванням складності справи, що віднесена до категорії малозначних справ, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00грн. Ураховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем у розмірі 2422 грн. 40 коп., покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial