Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/0480/82/0141360 від 21.03.2018 у розмірі 82391,57 грн, що становить заборгованість за основною сумою боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали кредитний договір № 010/0480/82/0141360 від 21.03.2018, підписанням якого позичальник підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. 20.11.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-73, у відповідності до умов якого, АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Згідно з умовами заяви-договору клієнт зобов`язується, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЄАПБ» за кредитним договором №010/0480/82/0141360 від 21.03.2018 в сумі 82391,57 грн, з яких: 82391,51 грн сума заборгованості за основною сумою боргу. Ухвалою суду від 15.07.2025 по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 06.02.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача зазначає, що відсутні належні документи на підтвердження відступлення права вимоги, оскільки до позовної заяви не додано належних платіжних документів, що підтверджують оплату позивачем ціни договору факторингу на користь первісного кредитора (АТ «Райффайзен Банк»). Відповідно до ст. 1077 ЦК України, договір факторингу передбачає передачу права вимоги саме за плату. Без підтвердження оплати перехід прав не може вважатися завершеним. Крім того, витяг з Реєстру боржників є документом, сформованим самим позивачем, і без оригіналу Реєстру з підписами обох сторін договору відступлення не є достатнім доказом передачі прав саме щодо відповідача. Відсутні докази укладення кредитного договору у належній письмовій формі, оскільки в преамбулі заяви від 21.03.2018 р. зазначено, що вона є невід`ємною частиною Угоди (Договору банківського обслуговування). Проте, у відповідних графах: «укладеного підписанням Угоди № від 20__ р.» стоять прочерки (не заповнено дату та номер базової угоди). Це свідчить про те, що індивідуальна частина договору (Заява) не пов`язана належним чином із загальними Умовами та Правилами банку. Оскільки посилання на конкретну редакцію Умов відсутнє, а самі Умови відповідачем не підписані, вони не можуть вважатися частиною договору. Відтак, умови щодо нарахування відсотків, неустойки та порядку повернення кредиту є неузгодженими. Нарахування боргу здійснено поза межами строку кредитування, оскільки строк дії кредитного ліміту та права користування кредитними коштами сплив 21.03.2022 року. Однак, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку, банк продовжував здійснювати нарахування, проводити списання та збільшувати суму боргу після спливу цього строку, аж до моменту відступлення права вимоги у листопаді 2024 року. В матеріалах справи відсутні будь-які додаткові угоди, заяви чи повідомлення, підписані відповідачем, якими б вона погоджувалася на збільшення кредитного ліміту з 1300 грн до 82 тис. грн. Зміна кредитного ліміту є зміною істотних умов договору, яка потребує письмової згоди позичальника. Одностороння зміна умов договору банком, що призводить до збільшення зобов`язань споживача, є неправомірною та порушує Закон України «Про захист прав споживачів». Таким чином, сума боргу, що перевищує погоджений ліміт 1300 грн, є безпідставно нарахованою. Позивач не надав доказів, що саме та редакція Умов та Правил, яка долучена до позову, діяла на момент укладення договорів та що відповідач була з нею ознайомлена і погодилася з нею. Просте посилання на їх розміщення на сайті не є належним доказом. Позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів фактичного перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача або їх отримання в інший спосіб. Надані позивачем виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є внутрішніми документами банку, складеними в односторонньому порядку, і не можуть вважатися беззаперечним доказом видачі кредиту та наявності боргу. Відповідач категорично заперечує проти доведеності перерахування коштів, позивачем не було надано беззаперечних доказів фактичного перерахування кредитних коштів саме на рахунок відповідача або їх отримання відповідачем у будь-який інший спосіб. Меморіальний ордер, на який посилається позивач, не є безумовним доказом отримання коштів саме відповідачем, оскільки не містить підтвердження зарахування коштів на особистий рахунок відповідача чи його особистого підпису про отримання готівки. Наданий позивачем розрахунок заборгованості (Додаток до позову) виконаний дрібним шрифтом, є нечитабельним та незрозумілим. З нього неможливо встановити які саме суми зараховувались як тіло кредиту, а які - на погашення відсотків чи комісій; формулу нарахування боргу; періоди виникнення прострочення. Наданий документ не відповідає критеріям належного та допустимого доказу, оскільки не дозволяє суду та стороні захисту перевірити правильність нарахувань. Комісія є незаконною. Оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості та кредитного договору відповідача установлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати комісію за надання кредиту- підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договором неможливе. Також, представник відповідача у відзиві просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. 21.03.2018 відповідачем підписана заява про надання кредиту «Кредитна картка» №010/0480/82/0141360. Згідно даної заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , уклали цю заяву до договору банківського обслуговування, за умовами якого з дати початку кредитування клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на картковому рахунку № [NUMBER] , надати клієнту в межах поточного ліміту кошти (кредит), а клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на КР одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних операцій за КР або шляхом договірного списання банком коштів кредиту з КР у випадках, визначених договором. Розмір поточного ліміту на дату підписання заяви становить 1300 грн. Строк кредиту сукупність періодів, протягом яких банк визначає поточний ліміт відповідно до пункту 2 заяви. На дату підписання заяви строк кредиту становить 48 місяців, що починається з 21.03.2018 та закінчується 21.03.2022. Проценти за користування кредитом, в тому числі за користування недозволеним овердрафтом становлять 45.0% річних. Поточний ліміт встановлюється банком щомісяця та діє в межах календарного місяця, в якому він встановлений. Поточний ліміт встановлюється в перший день кожного періоду. Розмір поточного ліміту не може перевищувати розміру максимального ліміту та одночасно не може перевищувати більше ніж на тисячу відсотків та бути меншим ніж сто відсотків розміру поточного ліміту в попередньому періоді. Банк повідомляє клієнта про розмір поточного ліміту в наступному періоді направленням смс-повідомлення на номер телефону, що наданий клієнтом при підписанні заяви або інший номер телефону, що наданий клієнтом в процесі обслуговування, за сім календарних днів до початку наступного періоду. Згідно п.3.1 строк кредиту, встановлений пунктом 1.4 заяви, без укладення додаткових заяв (договорів) до заяви, банк має право продовжити строк кредиту на той самий строк за умови, що на останній робочий день строку кредиту банк не отримав листа клієнта про відмову від продовження строку кредиту. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після продовження строку кредиту розглядається сторонами як згода клієнта на подовження строку кредиту. За умовами п.4.1 проценти нараховуються в порядку, визначеними підпунктами 2.5.2, 2.5.3 пункту 2.5 статті 2 розділу 6 правил, за фактичне користування кредитом на щоденний залишок заборгованості по кредиту, зменшений на суму операцій, до яких застосовується пільговий період. Клієнт зобов`язаний до 20 числа включно кожного місяця, наступного за місяцем користування кредитом, сплатити банку обов`язковий платіж в розмірі 5 відсотків від власної заборгованості перед банком, але не менше 30 грн або суми залишку власної заборгованості перед банком, якщо вона менше за зазначену суму. Також, відповідачем 21.03.2018 підписано Додаток №1 до заяви про надання кредиту «Кредитна картка» №010/0480/82/0141360 від 21.03.2018, в якому зазначено, що сума поточного ліміту становить 1300 грн, строк кредиту становить 48 місяців. Процента ставка при користуванні пільговим періодом становить 0.0%, при користування кредитом поза межами пільгового періоду становить 45.0%. Дата щомісячного платежу 20 число кожного місяця. Визначено розмір комісії за зняття готівки у банкоматах та відділеннях банку, в межах інших банків на території України, в мережі інших банків за межами України. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно дост.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст.642 ЦК України). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.1 ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Верховний Суд у справі № 753/10779/16-ц заначив, що якщо особа, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Верховний Суд неодноразово зазначав, що факт зарахування банком коштів на рахунок позичальника (або видача кредитної картки) є прямим доказом прийняття (акцепту) банком пропозиції (оферти) позичальника, викладеної в його заяві. Згідно виписки по рахунку, який відповідає номеру рахунку зазначеному в заяві, відповідач активно користувалася кредитними коштами, зокрема, оплачувала покупки, переказувала кошти, поповнювала картку. Таким чином, 21.03.2018 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, про що свідчать підписи сторін та узгоджено істотні умови договору. Суд звертає увагу, що розмір процентів за користування кредитом узгоджений сторонами п.1.5 заяви та додатком №1 до заяви про що свідчить особистий підпис відповідача, таким чином доводи представника відповідач про відсутність доказів укладення договору у належній письмовій формі та не узгодження істотних умов безпідставні. Щодо посилань представника відповідача на строк дії кредитного договору та нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору, суд зазначає, що п.3.1 договору прямо передбачено, що строк кредиту, встановлений пунктом 1.4 заяви, без укладення додаткових заяв (договорів) до заяви, банк має право продовжити строк кредиту на той самий строк за умови, що на останній робочий день строку кредиту банк не отримав листа клієнта про відмову від продовження строку кредиту. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після продовження строку кредиту розглядається сторонами як згода клієнта на подовження строку кредиту. Доказів, що відповідач відмовлялась від продовження строку кредиту суду не надано, при цьому згідно виписки по рахунку відповідач продовжував користуватися кредитними коштами. Згідно умов кредитного договору кредитний ліміт станом на день підписання договору становить 1300 грн, разом з тим, умовами договору передбачено порядок зміни поточного ліміту. Згідно виписки по рахунку відповідач своїми конклюдентними діями, а саме зняттям готівки та оплатою послуг/товарів у розмірі більшому ніж встановлений кредитний ліміт станом на день підписання заяви, надала згоду на збільшення кредитного ліміту, що виразились у активній поведінці по використанню кредитних коштів, які беззаперечно розуміються як її згода на отримання кредитного ліміту у відповідній сумі, та фактично користувався отриманими коштами, що відповідає положенням ст. 205 ЦК України. Таким чином, доводи представника відповідача безпідставне збільшення кредитного ліміту безпідставні. Аргументи представника відповідача про те, що долучена до матеріалів справи виписка по банківському рахунку є неналежними доказами, суд відхиляє, оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.. Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19), від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 (провадження № 61-12049св23). Виписка по рахунку відповідає номеру карткового рахунку зазначеного в заяві підписаної відповідачем. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України.) Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України). Згідно з ч.1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» розділ І Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України було доповнено статтею 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 01 квітня 2020 року та діяв до 30.06.2023 року Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211, карантин встановлено з 12 березня 2020 року та було неодноразово продовжено. При цьому Верховний Суд неодноразова виснував, зокрема справи №679/1136/21, №903/323/20, що всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023року «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Разом з тим, з 24 лютого 2022 року дотепер в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (з наступними змінами). Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказаний Закон набрав чинності 17 березня 2022 року. Таким чином, строк позовної давності продовжений Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану», який вже був чинним на момент скасування Закону України 540-IX від 30 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» . Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом 24.06.2025 року, не пропустив строків позовної давності. Таким чином, АТ «Райффайзен Банк Аваль» свої зобов`язання за кредитним договором виконав. Невиконання відповідачем свої зобов`язань в строки та умовах визначених договором підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості в їх сукупності. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно договору відступлення права вимоги №114/2-73 від 20.11.2024 АТ «Райффайзен Банк Аваль» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останній приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказані у реєстрах боржників (портфель заборгованості). Відступлення новому кредитору зазначених у попередньому реєстрі боржників прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п.3.2 договору, та з моменту підписання сторонами реєстру боржників. Згідно реєстру боржників до вищевказаного договору відступлено право вимоги за кредитним договором №010/0480/82/0141360 від 23.03.2018, укладеним з відповідачем, загальний розмір заборгованості 82391,57 грн. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи наведене, суд вважає, що позивач наділений правом вимоги грошової вимоги до грошових зобов`язань по кредитному договору, укладеному з відповідачем, а АТ «Райффайзен Банк» таке право втратило, оскільки сторонами договору відступлення права вимоги підписано реєстр боржників. Враховуючи викладене, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитним договором №010/0480/82/0141360 від 21.03.2018, внаслідок чого утворилась заборгованість, а відтак заявлені позовні вимоги у розмірі 82391,57 грн обґрунтовані та підлягають до стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved