Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що 30.09.2009 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , від даного шлюбу народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сторони на даний час не проживають разом, шлюбні відносини припинено, шлюб існує формально. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя та виховання дітей, ведення спільного господарства, вони втратили почуття поваги один до одного, вважає що їх з відповідачем шлюб фактично припинився, а тому просить його розірвати. Також, просить про стягнення аліментів в розмірі 1/2 частини з усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на її користь на утримання дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , так як відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає. Ухвалою судді від 26.01.2026 року відкрито провадження у справі і цивільна справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 11.02.2026 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.27). Ухвалою суду від 12.02.2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача відмовлено та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 11.02.2026 року представник відповідача адвокат Ткаченко М.О. надав до суду відзив в якому зазначив, що позивач позовні вимоги не визнає, вважає, що розірвання шлюбу погано вплине на психологічний стан доньок, також вважає, що позивачкою не доведено обставини, що діти проживають з нею. Крім того подав до суду клопотання про зупинення розгляду справи і призначення сторонам шестимісячного строку для примирення (а.с.33,35). Позивачка 19.02.2026 року подала до суду відповідь на відзив, в якому заперечує щодо надання строку для примирення, оскільки позивач вчиняє над нею домашнє насильство, ображає, свідками їх сварок є діти, а тому вважає збереження сім`ї не можливим, та просить задовольнити її позовну заяву (а.с.46-47). В судове засідання позивачка не з`явилася, проте подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Ткаченко М.О. в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не подавав, відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Оголосивши заяви сторін, вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 30.09.2009 р. (а.с.10). Сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11.13,15). Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.9). Діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , згідно витягу з реєстру територіальної громади також проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.12,14,16). Однак відносини між подружжям погіршились і сторони не бажають проживати разом у шлюбі з наведених позивачкою підстав. Будь-яких стосунків вже не підтримують. Відповідно до вимог ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Системний аналіз статті 51 Конституції України, статей 111, 112 СК України, статей 2, 240, пункту 4 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ. Закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін. Оскільки суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, тому, вирішуючи клопотання відповідачки про надання строку на примирення, суд оцінює: строк, який сплинув із моменту пред`явлення позову про розірвання шлюбу (біля трьох місяців) та обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін. З наданих суду матеріалів 11.12.2025 року [PERSON] притягувався до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства стосовно дружини, постанова набрала законної сили 23.12.2025 року (а.с.47), від дня подання позову до суду позивачкою не вчинив дій, спрямованих на примирення з позивачкою та збереження сім`ї, а тому зупинення провадження у справі з метою надання строку на примирення не надасть реальної можливості примирення сторін, у тому числі з урахуванням заперечень сторони позивачки, яка у відповіді на відзив на клопотання [PERSON] про надання строку для примирення висловила свою категоричну позицію щодо наявності підстав для розірвання шлюбу та неможливість збереження сім`ї. Також суд зауважує, що оскільки відповідач в поданій до суду 10.03.2026 року заяві позовні вимоги визнав, то подане [PERSON] клопотання про зупинення провадження та надання строку для примирення є формальним та не містить обґрунтованих підстав щодо його застосування. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що клопотання про зупинення судом провадження у справі на 6 місяців з метою надання сторонам строку на примирення належно не обґрунтовано, не наведено оцінки співмірності та дієвості застосування судом заходу для примирення подружжя з урахуванням обставин цієї справи у співвідношенні з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справ. Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц, у якій надано таке тлумачення статті 111 СК України: "Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком". Згідно ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до положень статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд виходить з того, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, між ними відсутня взаємоповага і довіра, виникають конфлікти і сварки, що негативно відображається, в тому числі, і на вихованні дітей, тому суд приходить до висновку, що позовна заява в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, як вказує позивачка, вона несе витрати пов`язані із вихованням дітей, які проживають з нею та повністю перебувають на її утриманні, а відповідач не надає будь-якої матеріальної підтримки на їх виховання та утримання, в той час як позивачка потребує цих коштів. Ст.180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1,2 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині стягнення аліментів на утримання дітей та необхідності його задоволення. Крім того, оскільки визнання позову відповідачем мало місце до початку розгляду справи судом по суті, то у порядку, визначеному ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачці з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову та про стягнення з відповідача на користь позивачки 50% сплаченого нею судового збору та 50 % судового збору до державного бюджету.

Outcome: approved