Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У лютому 2023 року представник [PERSON] адвокат Немченко М. В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач - 1), Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (Відповідач - 2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Монастириська міська рада, фізична особа - підприємець [PERSON] , про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0987 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6124210100:04:001:0831, а також земельних ділянок площею 0,0434 га та 0,0565 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастрові номери 6124210100:04:001:0873 та 6124210100:04:001:0872, та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на зазначені земельні ділянки (з урахуванням уточнених позовних вимог). Представник позивача зазначила, що [PERSON] є власником житлового будинку та надвірних будівель у [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.1990. Згідно з технічним паспортом від 21.04.1990 розміри земельної ділянки становлять 10,50 м ? 188,00 м. Стверджує, що рішенням Монастириської міської ради від 05.07.2001 № 251 йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га (0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,15 га для ведення ОСГ). Кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався. Під час виготовлення технічної документації встановлено, що межі землекористування повністю накладаються на ділянки з кадастровими номерами 6124210100:04:001:0831, 6124210100:04:001:0873, 6124210100:04:001:0872, що унеможливлює реєстрацію без усунення перетину. Згідно з даними витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 80128009, 80127079, 80251379 [PERSON] на підставі договорів дарування 2017 року є власником трьох земельних ділянок у [ADDRESS] з кадастровими номерами 6124210100:04:001:0831 (0,0987 га), 0873 (0,0434 га), 0872 (0,0565 га). Відповідно до кадастрових планів ці ділянки межують із земельною ділянкою Позивача. Зазначені обставини встановлені рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 28.09.2022 у справі № 603/227/21 та не підлягають доказуванню. Констатує, що під час формування вказаних ділянок допущено накладання їх на земельну ділянку Позивача, надану йому у приватну власність рішенням Монастириської міської ради № 251 від 05.07.2001. Межу зміщено вглиб земельної ділянки Позивача. Указує, що технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж ділянок виготовлено ФОП [PERSON] на замовлення Відповідача-1 без погодження з Позивачем як суміжним землекористувачем, із самовільною зміною ширини ділянок. Відомості внесено до ДЗК без належної перевірки, попри невідповідність площ, меж і конфігурації даним викопіювання зі схеми землекористування. Наголошує, що земельна ділянка Позивача площею 0,25 га не вилучалась, право власності не припинялось, рішення міської ради № 251 не скасоване і недійсним не визнавалося. Додатково зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» наявність у межах ділянки, що реєструється, іншої земельної ділянки є підставою для відмови в державній реєстрації. Земельні ділянки, право на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння кадастрового номера (п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону). Отож, позивач вважає, що державна реєстрація ділянок з кадастровими номерами 0831, 0873, 0872 порушує право власності Позивача на належну йому земельну ділянку, тому просить захистити його порушене право власності, скасувавши державну реєстрації земельних ділянок. 23 лютого 2023 року в автоматизованій системі документообігу Монастириського районного суду Тернопільської області зареєстровано позовну заяву [PERSON] . Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі. Ухвалами від 12 квітня та 14 червня 2023 року судом витребувано докази. Ухвалою від 14 червня 2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Немченко М. В. та прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову, у якій позовні вимоги викладено у новій редакції. Відповідач 1 у відзиві від 03 липня 2023 року проти позову заперечив з підстав його безпідставності та необґрунтованості, просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Відповідач 2 у відзиві від 14 березня 2023 року зазначив, що вимоги позивача до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо безпідставності реєстрації відомостей про земельні ділянки у Державному земельному кадастрі є недоведеними та безпідставними, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. Фізична особа підприємець [PERSON] у своїх поясненнях також зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим просив відмовити у позові. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі на час її проведення. Розпорядженням Монастириського районного суду Тернопільської області від 18.04.2024 № 1 у зв`язку з відпусткою у зв`язку з вагітністю та пологами судді Гудкової Ю. Г. цивільну справу № 603/98/23 передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2024 року справу передано для розгляду судді Галіяну І. М. Ухвалою від 19 вересня 2025 року справу прийнято до провадження суддею Галіяном І. М. та поновлено провадження в справі. Ухвалою від 05 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив таке. Як відомо з архівного витягу, рішенням Монастириської міської ради від 05.07.2001 року № 251 [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,25 га по [ADDRESS] , зокрема 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,15 га для ведення особистого селянського господарства. На час розгляду справи в суді вказані земельні ділянки не сформовані, відомості в ДЗК не внесені. Не зареєстроване й речове право. У 2021 році [PERSON] , маючи намір зареєструвати належні йому земельні ділянки у ДЗК, звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника ПП «Геоцентр» із заявою на розробку технічної документації із землеустрою щодо (встановлення) відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває в його власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про ці земельні ділянки (присвоєння кадастрового номера). При аналізі Публічної кадастрової карти України та державного земельного кадастру інженером-землевпорядником встановлено, що зовнішні межі землекористування земельної ділянки Позивача накладаються (збігаються) із суміжним землекористувачем [PERSON] , власником земельних ділянок з кадастровими номерами 6124210100:04:001:0831, 6124210100:04:001:0873, 6124210100:04:001:0872 у зв`язку з чим роботи з виготовлення технічної документації зупинені до виправлення перетину даних земельних ділянок. Отже, судом встановлено, що відомості про існуючі межі земельної ділянки, які встановлені в натурі на місцевості не відповідають відомостям, які містяться в Державному земельному кадастрі, а саме, відповідно до відомостей ДЗК фактичні межі земельної ділянки Позивача ( [PERSON] ) перетинаються з межами земельних ділянок з кадастровими номерами 6124210100:04:001:0831, 6124210100:04:001:0873, 6124210100:04:001:0872, відомості про які вже містяться в Державному земельному кадастрі. Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованими 10.02.2017 року, [PERSON] на підставі договору дарування від 10.02.2017 року належать: земельна ділянка площею 0,0987 га, кадастровий номер 6124210100:04:001:0831, призначена для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 0,0434 га, кадастровий номер 6124210100:04:001:0873, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельна ділянка площею 0,0565 га, кадастровий номер 6124210100:04:001:0872, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Розташовані ці земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] . З кадастрових планів земельних ділянок, що є додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6113836212020, сформованого 25.11.2020 року, вбачається, що вищезазначені земельні ділянки межують із земельною ділянкою [PERSON] . Ці обставини встановлені рішенням Монастириського районного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 603/227/21, не оспорюються сторонами та відповідно не потребують доказування. Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 03.09.2025 № 165/24-28 площа земельної ділянки по [ADDRESS] , відведеної [PERSON] (попередні власники: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), відповідно до плану-схеми колгоспу ім. Суворова 1962 року повинна становити 0,1697 га. Фактична площа її використання становить 0,1665 га, що на 0,0032 га менше. За результатами візуального порівняння плану-схеми 1962 року з фактичним користуванням встановлено певну невідповідність у частині спільної межі із земельною ділянкою [PERSON] (попередні власники: [PERSON] , [PERSON] ). Водночас встановити відповідність координат поворотних точок неможливо через відсутність відомостей про координати меж у зазначеній план-схемі. Площа земельної ділянки [PERSON] ( [ADDRESS] , стара нумерація 49) згідно з планом-схемою 1962 року повинна становити 0,1859 га. Загальна площа земельних ділянок, право власності на які зареєстровано за [PERSON] (кадастрові номери: 6124210100:04:001:0872 0,0566 га; 6124210100:04:001:0873 0,0434 га; 6124210100:04:001:0831 0,0987 га), становить 0,1987 га, що на 0,0128 га більше від площі, визначеної планом-схемою 1962 року. Порівняння цих земельних ділянок із планом-схемою 1962 року також свідчить про певну невідповідність у частині спільної межі із земельною ділянкою [PERSON] , однак встановити координати поворотних точок та їх відповідність неможливо через відсутність відповідних даних. Аналогічні результати отримано і під час порівняння з планом-схемою м. Монастириська 1984 року: встановлено невідповідність у частині спільної межі, проте визначити площу, конфігурацію та координати поворотних точок земельних ділянок неможливо через відсутність відповідних координат у матеріалах плану. Так само неможливо встановити площу, конфігурацію та координати поворотних точок земельних ділянок за матеріалами інвентаризаційних справ на будинковолодіння [ADDRESS] (стара нумерація 51) та [ADDRESS] , а також перевірити їх відповідність фактичному користуванню та зареєстрованим земельним ділянкам у зв`язку з відсутністю таких відомостей у матеріалах інвентаризації. Отже, встановити відповідність кадастрового плану земельної ділянки по [ADDRESS] (технічна документація із землеустрою, 2013 МФ 18ТНМН 000126) плану-схемі колгоспу ім. Суворова 1962 року, плану-схемі м. Монастириська 1984 року та матеріалам інвентаризаційних справ № 47 і № 49 неможливо через відсутність у зазначених документах достатніх даних про площу, конфігурацію та координати поворотних точок меж земельних ділянок. Також судом встановлено, що жодна зі сторін не оспорює наявність в іншої права на відповідні об`єкти, як такі. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані ними докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких мотивів та передбачених законом підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 Кодексу). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У цивільному судочинстві діє принцип змагальності сторін, що закріплений у статті 12 Цивільного процесуального кодексу України. Це означає, що кожна сторона судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Судом установлено, що спірні правовідносини стосуються захисту прав суміжних землекористувачів та з`ясування питання накладення меж сусідніх земельних ділянок. Тобто між сторонами існує спір щодо меж суміжних земельних ділянок, зокрема в частині можливого їх накладення та розміру такої площі. Отже, предметом доказування в справі є наявність накладення земельних ділянок та визначення розміру площі такого накладення. Позивач просить скасувати державну реєстрацію земельних ділянок і державну реєстрацію права власності на них, набутого [PERSON] на земельні ділянки площею 0,0987 га, 0,0434 га та 0,0566 га, тобто фактично оспорює реєстрацію щодо всіх земельних ділянок у повному обсязі, а не лише в частині можливої площі накладення. На переконання суду, обраний спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин. У разі встановлення накладення меж належним способом захисту може бути усунення порушення в межах площі такого накладення. Скасування державної реєстрації щодо всіх земельних ділянок у повному обсязі за відсутності доказів порушення прав позивача щодо кожної з них є непропорційним втручанням у право власності відповідача та виходить за межі предмета спору. Крім того, відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи, встановити факт накладення меж спірних земельних ділянок, а також визначити площу можливого накладення не видається можливим у зв`язку з відсутністю у вихідних документах (планах-схемах 1962 та 1984 років, матеріалах інвентаризаційних справ) відомостей про координати поворотних точок меж земельних ділянок. Отже, належними, достатніми та допустимими доказами в справі не підтверджено ані наявності накладення земельних ділянок, ані розміру площі такого накладення. За відсутності встановленого факту порушення меж земельних ділянок відсутні правові підстави для втручання в здійснену державну реєстрацію земельних ділянок та права власності на них. Неспроможними є твердження представника позивача про необхідність врахування копії схеми накладення земельної ділянки між гр. [PERSON] і [PERSON] (т. 1 а. с. 184), складеної директором ПП «Геоцентр», оскільки особа, що його складала, не має статусу експерта, а тому, на переконання суду, це не є достатнім та переконливим доказом для доведення позиції позивача. Окрім цього, право на землю є речовим правом, тому і способи захисту такого права повинні бути такими, що притаманні речовим правам. Тому суд вважає за необхідне зазначити, що у разі створення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зокрема внаслідок накладення меж або фактичного зайняття її частини, належним способом судового захисту є пред`явлення негаторного позову. Такий спосіб захисту дає змогу усунути порушення без непропорційного втручання у право власності іншої особи та відповідає завданню цивільного судочинства ефективному захисту порушених прав. Суд також враховує, що правопорядок не допускає ситуації, за якої нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для ухвалення взаємовиключних судових рішень. Відповідно до статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Такі обставини мають преюдиційне значення та є обов`язковими для суду при розгляді іншої справи. У даній справі теперішній позивач фактично домагається скасування державної реєстрації земельних ділянок та права власності на них у повному обсязі, хоча відповідні обставини вже були встановлені та підтверджені рішенням Монастириського районного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 603/227/21, де теперішній позивач був відповідачем, а позовні вимоги колишнього позивача (теперішнього відповідача) було задоволено. Своїми вимогами теперішній позивач намагається переконати суд ухвалити рішення, яке буде взаємовиключним із попереднім, що суперечить принципу правової визначеності та єдності судової практики. Це рішення набрало законної сили, відповідні обставини сторонами не оспорювалися, тому вони є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню в даній справі. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних обов`язків. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, у випадку позивача, відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Отже, оскільки позивач не довів наявності порушення своїх прав у частині накладення меж земельних ділянок та розміру накладення, це є підставою для повної відмови в задоволенні його позовних вимог до [PERSON] . Щодо позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області суд зазначає таке. Спір про скасування державної реєстрації земельної ділянки та державної реєстрації речового права на нерухоме майно є спором про захист цивільного права позивача, яке, на його думку, порушене особою, за якою зареєстровано відповідне речове право. Належним відповідачем у такому спорі є саме та особа, право якої оспорюється та щодо якої внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, тоді як встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову обов`язком суду (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Якщо позов заявлено до особи, яка не є учасником спірних правовідносин, така особа є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у позові. Позивач, звертаючись із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, не навів доводів щодо порушення його прав неправомірними діями цього органу. Отже, у задоволенні позову до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області слід відмовити у зв`язку з неналежним суб`єктним складом відповідачів. Щодо заяви представника відповідачів про застосування наслідків пропуску позовної давності суд зазначає, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання; оскільки суд відмовляє позивачу в позові по суті в зв`язку з недоведеністю позовних вимог, питання порушення позовної давності не впливає на суть винесеного рішення і, відповідно, позовна давність при вирішенні цього спору застосуванню не підлягає. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73). Щодо сплати судових витрат. Порядок сплати та розміри ставок судового збору визначені Законом України «Про судовий збір». Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з частиною третьою статті 6 Закону у разі об`єднання в позовній заяві двох і більше вимог немайнового характеру судовий збір сплачується за кожну вимогу окремо. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 вересня 2023 року в справі № 758/5118/21 зазначив, що до позовів немайнового характеру належать вимоги, які не підлягають грошовій оцінці. При визначенні кількості вимог немайнового характеру враховуються предмет і підстава позову, а також суб`єктний склад правовідносин, зокрема кількість відповідачів. Також у цій постанові вказано, що при тлумаченні термінопоняття «вимога» у цьому випадку має враховуватися, крім предмета та підстави позову, також суб`єктний склад правовідносин (кількість співвідповідачів). Відтак, навіть за умови пред`явлення однорідних вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою однією і тією ж підставою виникнення та поданими доказами, судовий збір щодо кожного відповідача має обраховуватися окремо. Така позиція є усталеною в судовій практиці. Станом на 2023 рік розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2684 грн, тому ставка судового збору за одну вимогу немайнового характеру складала 1073,60 грн (2684 ? 0,4). Звертаючись до суду з позовом (лютий 2023), позивач сплатив 1073,60 грн, тобто як за одну вимогу немайнового характеру, хоча первинно заявив вимоги щодо трьох земельних ділянок. У подальшому, подавши заяву про уточнення позовних вимог (травень 2023 року), позивач доповнив позов ще трьома вимогами про скасування державної реєстрації права власності на відповідні земельні ділянки, доказів доплати судового збору не надав. Отже, з урахуванням первинних вимог та заяви про уточнення позову, у справі фактично заявлено шість вимог немайнового характеру, за які судовий збір підлягав сплаті окремо. Розмір судового збору за такі вимоги становить 6 441,60 грн (1073,60 ? 6). З урахуванням сплаченої суми 1073,60 грн доплаті підлягало 5 368,00 грн. Водночас позивач визначив у справі двох відповідачів. З огляду на правову позицію Верховного Суду судовий збір підлягає сплаті окремо щодо кожного відповідача. Тому для цілей обчислення судового збору враховується дванадцять вимог (6 вимог ? 2 відповідачі). Загальний розмір судового збору становить 12 883,20 грн (1073,60 ? 12). З урахуванням сплаченої суми 1073,60 грн доплаті підлягає 11 809,60 грн. Ураховуючи наведене, суд покладає на позивача понесені судові витрати по справі.

Outcome: approved