Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

08.01.2026 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Сахарова Н.М., яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1630389 від 24.12.2025 року (а.с.42) звернулася до суду з позовом до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області та просить постановити судове рішення, яким визнати за позивачами право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами, що розташований по [ADDRESS] в наступних частках: - за позивачем [PERSON] на 1/5 частину як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; на 1/5 частину як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та на 1/5 частину як за членом колгоспного двору; - за позивачем [PERSON] на 1/5 частину як за членом колгоспного двору; - за позивачем [PERSON] на 1/5 частину як за членом колгоспного двору. Вимоги мотивовані тим, що вищезазначений будинок відносився до колгоспного двору, до складу якого входили [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] та позивачі, тобто кожний придбав право власності на житловий будинок по 1/5 частині, вони володіли цім будинком, але не оформили право власності. Після смерті [PERSON] його частку у житловому будинку успадкувала дочка - позивач по справі [PERSON] і прийняла спадщину шляхом постійного проживання з батьком та частково оформила спадщину. Після смерті [PERSON] її частку успадкувала також дочка -позивач по справі [PERSON] та частково оформила спадщину, але коли позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті обох батьків, їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на частину житлового будинку за спадкодавцями. Для реєстрації права власності на свої частки у будинку всі позивачі звернулися до державного реєстратора, але їм також було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. За захистом невизнаних прав позивачів, представник звертається до суду з цією позовною заявою. Ухвалою судді від 13.01.2026 року було відкрито загальне позовне провадження та витребувано інформацію щодо заведених спадкових справ відносно [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.45). 03.02.2026 року до суду надійшла витребувана судом інформація з Одеського державного нотаріального архіву (а.с.49-70) 10.03.2026 року представник позивача адвокат Сахарова Н.М. надала клопотання про долучення доказів (а.с.71). Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів Сахарова Н.М. в позовній заяві просила розглянути справу у відсутності позивачів (а.с.3). Представник відповідача - староста с.Каракурт Василівської сільської ради Болградського району Одеської області - Жечева О. надала 27.01.2026 року на електронну пошту суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.48). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок (домоволодіння), розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору (колгоспників) та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та позивачі по справі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/5 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою №159/02-17, яка видана 24.07.2024 року старостою с.Каракурт Жечевою О. (а.с.22). Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст. 120,123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] в рівних частинах, по 1/5 кожний. Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст. 3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Як вбачається з абз.3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козловим Ю.В. №74036106 від 09.07.2024 року позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на відповідні частки у вищевказаному житловому будинку у зв`язку з тим, що заявником не подано документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності (а.с.25). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також 30 травня 2024 року на замовлення позивачів працівниками КП «Болградське бюро технічної інвентаризації», на вищезазначений будинок було виготовлено технічній паспорт при цьому найменування об`єкту нерухомого майна зазначено «житловий будинок садибного типу» (а.с.17-19). Тобто позивачами доведена вимога, щодо визнання за ними по 1/5 частки за кожним у вище вказаному житловому будинку, як за членами колгоспного двору. Щодо права власності в порядку спадкування. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 19 жовтня 1998 року Жовтневою сільською радою Болградського району Одеській області на підставі актового запису про смерть №41 від 19.10.1998 року, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.12). Того самого місяця та року [INFO] померла його дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 01 листопада 1998 року Жовтневою сільською радою Болградського району Одеській області на підставі актового запису про смерть №44 від 01.11.1998 року (а.с.14) На момент їх смерті діяли вимоги ЦК УРСР. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР за законом першої черги є [PERSON] - дочка померлих, яка прийняла спадщину фактом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується матеріалами спадкових справ №1118/00 та №1117/00, заведеними 16 червня 2000 року державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори щодо майна [PERSON] та [PERSON] , відповідно до яких єдиним спадкоємцем що звернулася для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом є позивач по справі [PERSON] та на деяке майно вона вже отримала відповідні свідоцтва (а.с.50-70). Доказів видачі на ім`я позивача свідоцтва на право на спадщину на частину у житловому будинку матеріали спадкових справ не містять. Так, постановами приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. вих. №327/02.31 та №328/02.31 від 03.06.2025 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку в житловому будинку після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність цих часток в житловому будинку спадкодавцям (а.с.23,24). Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved