Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

позивач АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось до суду, через свого представника - адвоката Гнипа В.В., з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1234567890 від 18.07.2022 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 01.07.2025 року становить 50003,64 грн, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 30710,33 грн.; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) 4,65 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 19288,66 грн. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що 16.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», код ЄДРПОУ: 35725063, (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] [INFO] , було укладено Кредитний договір №1405301516. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.2., 1.3. Кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених Кредитним договором. Згідно з п. 3.5. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору викладені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 44200 року. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 31363,62 гривень; строк користування 48 місяців; річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 1.2., 1.4. Кредитного договору). Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги (п. 2.2. Кредитного договору). Відповідно до п. 5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (далі за текстом Умови отримання кредитів) та п. 1.3. Кредитного договору позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі (п.1.4. Кредитного договору), отже кредитодавець, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. Між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та АТ "ТАСКОМБАНК" укладено договір про відступлення права вимоги №01/09/21 за умовами якого останній придбав права грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами, в тому числі і до [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру прав вимог, невід`ємною частиною договору. Відповідач належним чином повідомлений про те, що права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ«ТАСКОМБАНК» на підставі Договору про відступлення права вимоги. Відповідно до умов цього Договору позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за Кредитним договором №1405301516 від 16.03.2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Як наслідок, станом на 01.07.2025 року заборгованість позичальника за Кредитним договором №1405301516 від 16.03.2021 року, становить 50003,64 грн. в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 30710,33грн.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 4,65грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 19288,66грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками. Таким чином, позичальником було грубо порушено умови кредитного договору №1405301516 від 16.03.2021 року, а також норми чинного законодавства, зокрема наступні. Ухвалою суду від 20.10.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (викликом) сторін. Ухвалою суду від 19.11.2025 року позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК», в інтересах якого діє представник Гнип Володимир Володимирович, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків. 01.12.2025 року представник позивача АТ «ТАСКОМБАНК», Гнип В.В., подав до суду заяву про усунення недоліків, а саме просить вважати правильним кредитний договір №1405301516 від 16.03.2021. Представник позивача в позовній заяві просить суд розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позов у якому просить відмовити в позові посилаючись на те, що не може погодитися з твердженнями позивача щодо укладення 16.03.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» кредитного договору №1405301516, відповідно до якого товариство надало кошти в сумі 31363,62 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, проценти та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Позивач не надав належних доказів отримання кредитних коштів за договором №1405301516 про надання кредиту. Заперечує факт отримання коштів. Вказує, що позивачем, не надано копій первинних банківських документів на перерахування коштів за договором позики на картковий рахунок відповідача. Посилаючись на те, що АТ «ТАСКОМБАНК» не є первинним кредитором, позивачем не надано доказів звернення до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» для отримання доказів надання [PERSON] коштів за договором позики від 16.03.2021 року. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. На її думку відповідач не довів факту видачі відповідачу кредитних коштів за договором позики від 16.03.2021 року у заявленому позивачем розмірі, оскільки позивачем належних та доступних доказів перерахування грошових коштів АТ «ТАСКОМБАНК» за договором позики від 16.03.2021 року на картковий рахунок [PERSON] суду не надано. За таких обставин вона вважає, що позовні вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. У відповіді на відзив представник позивача АТ «ТАСКОМБАНК», Гнип В.В. вказав, що відповідачем 25.01.2026 року, поза межами строку встановленого в ухвалі про відкриття провадження в даній справі подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає свої заперечення, однак не заявляє клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 50003,64 грн. Водночас слід звернути увагу, що встановлений законом та судом строк для подання відзиву відповідачем було пропущено. Відповідно до вимог статті 127 ЦПК України, у разі пропуску процесуального строку сторона має право звернутися до суду із заявою про його поновлення, обґрунтувавши поважність причин пропуску. Однак у поданому відзиві відповідач не лише не навів жодних об`єктивних причин пропуску строку, але й взагалі не просив суд поновити такий строк, що позбавляє суд можливості вирішувати питання його поновлення. З огляду на викладене, позивач вважає, що процесуальний строк подання відзиву було пропущене без поважних причин, а відсутність заяви про його поновлення виключає можливість застосування положення статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку. 16.03.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено Кредитний договір № 1405301516, відповідно до якого позичальнику було надано кредит у сумі 31 363,62 грн. строком на 48 місяців зі сплатою щомісячних процентів у розмірі 2,49% від суми кредиту та річних у розмірі 0,01% від суми боргу за договором, який підписаний власноручним підписом відповідача. Згідно п. 1.3. Кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5301516, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору, цей договір, Паспорт кредиту №5301516 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.01.2020 складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей договір, підтверджує, що свій примірник цього договору отримав. Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. Зазначене положення свідчить про те, що сторони прямо узгодили єдність кредитного договору та публічних Умов кредитування, розміщених на офіційному вебсайті кредитора. Підпис позичальника під Кредитним договором, паспортом кредиту та заявою-анкетою на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» є підтвердженням його згоди до вказаних умов, а також засвідчує факт отримання повної інформації про умови кредитування та зобов`язання за договором. Відповідно до змісту Паспорта кредиту №5301516, який є невід`ємною частиною Кредитного договору, в п.5 міститься повна та детальна інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника. Ці дані надані у відповідності до вимог Закону України «Про споживче кредитування» та містять зрозуміле, чітке й доступне для сприйняття пояснення. Таким чином, підписуючи Паспорт кредиту, позичальник підтвердив, що ознайомлений з умовами кредитування, у тому числі з розміром процентної ставки, реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту. Згідно п. 8 Паспорта кредиту передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Втім, відповідач таким правом не скористалася: у передбачений договором та законом строк не зверталася до кредитодавця із заявами про відмову від кредитного договору, не заявляла вимог про розірвання договору, не повідомляла про нібито неотримання кредитних коштів, не ініціювала жодних спорів щодо умов договору чи порядку його виконання. Більше того, протягом усього періоду дії кредитного договору та до моменту звернення позивача до суду відповідач не вчиняла жодних дій, які б свідчили про заперечення факту отримання кредиту або про незгоду з умовами договору, що, у свою чергу, підтверджує прийняття нею умов договору та відсутність з її боку заперечень щодо його виконання. З огляду на викладене, аргументи відповідача про нібито неотримання кредитних коштів є необґрунтованими, суперечать змісту підписаного кредитного договору, паспорту кредиту та поведінці відповідача протягом усього періоду дії договору, а також не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Натомість матеріалами справи підтверджується факт укладення між сторонами кредитного договору, прийняття відповідачем його умов, наявність у неї обов`язку належного виконання грошових зобов`язань та порушення такого обов`язку. За таких обставин позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини, дослідивши наявні письмові докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами п. 1 ч. 1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №1405301516, відповідно до умов якого останній надано кредит в розмірі 31363,62 грн., строк користування 48 місяці, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,49% від суми кредиту. Право вимоги АТ «Таскомбанк» обґрунтовує договором про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» передало АТ «Таскомбанк» право вимоги до [PERSON] . Згідно п. 3.4. право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальника стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам. Відповідно до п. 9.2 договору строк його дії протягом одного календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Згідно витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021, до АТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1405301516, у загальному розмірі 50003,64 грн. В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 вказано, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17). Відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 зазначено, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 916/2403/18 зазначив, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17. В частині третій статті 12,частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Первісний кредитор ТОВ «ФК» Центр фінансових рішень» є фінансовою, а не банківською установою, тому зважаючи на положення Закону України «Про платіжні послуги», платіжне доручення про перерахування коштів на банківський рахунок (платіжну картку), є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити. Надана позивачем копія Кредитного договору №1405301516 від 16 березня 2021 року містить інформацію про перерахування коштів на розрахункові реквізити, а саме: рахунок [NUMBER] у АТ «Таскомбанк», визначені відповідачкою в кредитному договорі, паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5301516; заява-анкета на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» у сукупності належним чином підтверджує факт надання кредитних коштів [PERSON] . Суд звертає увагу про доведеність виконання кредитодавцем своїх зобов`язань з перерахування за рахунок отриманого кредиту грошових коштів на погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором №5414855959 від 03.08.2020 року (отримувач ТОВ «ФК «ЦФР»), на оплату страхових платежів за договором страхування №1405301516-С від 16.03.2021року та договором страхування №1405301516-ЛО від 16.03.2021 року (отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС») та на оплату електронного ключа доступу до додатку «SUPPORT.UA» (отримувач ТОВ «ЦФР»). На підтвердження виконання зобов`язань кредитодавця за кредитним договором позивач надав квитанцію №3032268802567334 від 16.03.2021 року на перерахування коштів за кредитним договором 5414855959 в сумі 26926 грн. Тобто, на погашення зобов`язання за попереднім кредитним договором №5414855959 від 03.08.2020 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено кредитний договір 1405301516 від 16.03.2021 року. Відтак, встановивши зазначені обставини у справі, можна дійти висновку, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого кредитодавець за дорученням відповідача сплатив за рахунок отриманого кредиту грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за іншим кредитом, страхові платежі за договорами страхування та за електронний ключ доступу, а відповідач зобов`язався повернути кредит частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому ними розмірі. Таким чином, враховуючи наявні у справі докази, позовні вимоги АТ «Таскомбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором №1405301516 від 16 березня 2021 року в розмірі 50003,64 грн. є обґрунтованими. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved