Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Панасюк Катерина Юріївна, діючи в інтересах [PERSON] , із заявою про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що заявник зареєстрований та є власником частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Інша частина житлового будинку належить внучці заявника, саме у якій заявник проживає разом зі своєю дружиною. Водночас, у частині будинку, яка належить заявнику на праві власності, проживає його син - [PERSON] з дружиною. Поведінка [PERSON] по відношенню до заявника є просто нестерпною та неприпустимою, він зловживає алкогольними напоями та систематично вчиняє відносно батька психологічне насильство, а саме: влаштовує сварки, кричить, ображає, принижує, погрожує, виганяє з будинку, висловлюється в його сторону нецензурною лайкою, порушує спокій та порядок проживання у будинку, не допускає заявника до приміщень у яких знаходяться котел та електричний щит, що в свою чергу унеможливлює повноцінне використання житлового будинку. 08.12.2025 на виклик заявника прибули працівники поліції, які склали відносно [PERSON] протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 1732 КУпАП та видали терміновий заборонний припис. 28.01.2026 Вінницьким міським судом Вінницької області було визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт, а також визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачено ст. 185 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт. Також, 26.09.2024 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/31590/24 було видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , якому заборонялося перебувати у місці проживання заявника, а саме: у [ADDRESS] . Разом з тим, кривдник не припинив вчиняти свою протиправну поведінку щодо свого батька - [PERSON] , а відтак, очевидно, що таке домашнє насильство носить систематичний характер, спричиняє заявнику сильних душевних страждань та незручностей у використанні власного житла. Крім того, заявник має побоювання, що його син врешті може реалізувати свої погрози щодо фізичного насильства та розправи. Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката заявника до суду з вимогою видати обмежувальний припис терміном на шість місяців, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього наступні обов`язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , зокрема, за адресою: [ADDRESS] . 05.03.2026 судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку окремого провадження. Також даною ухвалою було залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи [PERSON] . 09.03.2026 судом прийнято до розгляду в якості доказу подану адвокатом заінтересованої особи довідку № 2268, видану 18.12.2025 в/ч [NUMBER] , про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу засідання. У судовому засіданні заявник та його адвокат заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в заяві. Адвокат заінтересованої особи заперечував щодо задоволення заяви [PERSON] , посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Адвокат заінтересованої особи повідомив, що [PERSON] з 09.12.2025 перебуває на військовій службі. Також адвокат зазначив, що про винесення 28.01.2026 судом постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП його довірителю не було відомо і він має намір її оскаржити. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , який є співвласником, як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав від 15.03.2025, 11/20 частки будинку [ADDRESS] ; [PERSON] , як те вбачається із відповіді з ЄДДР отриманої на запит суду, зареєстрований у квартирі [ADDRESS] вказаного будинку, де проживає разом із дружиною. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2024 у справі № 127/31590/24, яке набрало законної сили 29.10.2024, видано обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно [PERSON] і встановлено такі заходи тимчасового обмеження прав та покладено на нього такі обов`язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] в кімнаті 1-5, площею 19,7 кв.м. в будинку [ADDRESS] . Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2026 у справі № 127/39287/25, яка набрала законної сили 10.02.2026, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт в розмірі 40 годин. Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, передбачені ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Як вбачається із заяви [PERSON] та пояснень, наданих в судовому засіданні, заявник стверджує про вчинення відносно нього психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] . Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що: -психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; -фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Факт притягнення заінтересованої особи 28.01.2026 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП не може свідчити про систематичне насильство щодо заявника. Як вбачається із рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2024 у справі № 127/31590/24, [PERSON] 13.09.2024 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП (справа № 127/27214/24), зокрема постановою суду від 13.06.2024 (справа № 127/19786/24) провадження у справі було закрито із оголошенням [PERSON] усного зауваження. Судом прийнято до уваги, що згідно із ст. 39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Водночас систематичність правопорушень визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними. Посилання адвоката заявника на те, що не всі випадки вчинення відносно заявника заінтересованою особою систематичного домашнього насильства були зафіксовані у встановленому чинним законодавством порядку, суд оцінює критично. Водночас, суд враховує, що в будь-якому випадку сам факт звернення до органів поліції не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заслухавши пояснення учасників справи, суд прийшов до висновку про наявність між батьком та сином конфліктів на побутовому ґрунті, що спричинені бажанням батьків продати житловий будинок, де [PERSON] проживає разом із своєю дружиною в окремо виділеній квартирі, однак це не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), від 26 вересня 2019 року в справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року в справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 752/10604/19 (провадження № 61-3604св21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21). Звернувшись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник та/або його адвокат не надали беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно [PERSON] у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Такі обставини не були й встановлені судом в ході розгляду справи. Також суду не доведено, зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини, що вжиті судом до [PERSON] заходи впливу були безрезультатними. Крім того, судом прийнято до уваги, як повідомив особисто заявник в судовому засіданні, що судове рішення, ухвалене у даній справі, він бажає використати в якості доказу при зверненні до суду із позовом про виселення [PERSON] із будинку, що суперечить меті застосування обмежувального припису. Також судом наразі не встановлено вірогідність настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, приймаючи до уваги те, зокрема, що [PERSON] з 09.12.2025 проходить військову службу у в/ч [NUMBER] НГУ. Тому суд, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищезазначене, прийшов до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. У відповідності до ч. 3 ст. 3505 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed