Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник АТ «ТАСКОМБАНК» по системі «Електронний суд» звернувся до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Заявою - договором №007/7250238-CK від 08.11.2019 року, в розмірі 66089,06 грн., Заявою - договором №1385740-009 про надання споживчого кредиту від 01.03.2021 року в розмірі 35906,60 грн. Та понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.11.2019 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Заяву-договір №007/7250238-CK про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до Заяви - договору № 007/7250238-CK та паспорта споживчого кредиту Позивач надає Позичальнику грошові кошти на наступних умовах: Встановлена сума кредитного ліміту - 40400 грн.; Тип кредиту - кредитна лінія; Строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією на такий самий строк; Процентна ставка за користування кредитом - 43,2 % Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Позичальник підтвердив, що ознайомлений в повному обсязі з умовами надання та обслуговування Кредитної лінії, йому повністю зрозумілі всі умови, відсутні зауваження, заперечення або доповнення до них. Заява - договір оформлена (заповнена та підписана) у двох примірниках, по одному для Клієнта та для АТ «ТАСКОМБАНК» та є документом, що підтверджує відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, рахунку у Гривні № [NUMBER] . Також 01.03.2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено Заяву-договір №2525581- 901 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 1. розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Кредитного договору Позичальник просив надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: п. п. 1.1. Загальна сума кредиту: 29000,00 грн.; п. п. 1.2. Строк кредиту: 48 місяців; п. п. 1.3. Проценти за користування кредитом: 0,01% річних; п. п. 1.4. Комісія за обслуговування кредиту: 1,9% щомісячно. Відповідно до п.п. 1.2. Кредитного договору Відповідач просив надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п.п. 1.1. даного Розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України: на власні потреби у сумі 29000 грн., шляхом перерахування на поточний рахунок № [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК». Кредитні кошти Відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитних договорах. Позивач, свої обов`язки за Кредитними договорами виконав в повному обсязі. В подальшому Відповідач перестав виконувати умови Кредитних договорів в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах. Умови Кредитних договорів Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договорами строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на дату даного звернення залишається непогашеною. Як наслідок, станом на 02.09.2025 року заборгованість за Заявою - Договором №007/7250238-CK від 08.11.2019 року (кредитна заборгованість), становить 66089,06 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 40336,09 грн.; заборгованість по відсоткам (в т. ч. прострочена) 25752,97 грн. Також станом на 02.09.2025, заборгованість за Заявою - договором №1385740-009 про надання кредиту від 01.03.2021 року, становить 35906,60 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 22128,39 грн.; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 3,21 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 13775,00 грн. Загальна сума заборгованості по обох договорах становить 101 995,66 грн. На підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2026 року справа передана до Хортицького районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. 09.02.2026 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. У позові представник позивача просить суд проводити розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки листом рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу відповідача, та шляхом розміщення оголошення про час і місце розгляду справи на офіційному веб-порталі суду, будь яких заяв не надав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, та за відсутності сторін. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 08.11.2019 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Заяву-договір №007/7250238-CK про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до положень Заяви - договору № 007/7250238-CK та паспорту споживчого кредиту, Позивач надає Позичальнику грошові кошти на наступних умовах: сума кредитного ліміту 40400 грн.; тип кредиту - кредитна лінія; строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією на такий самий строк; процентна ставка за користування кредитом - 43,2 %. Заява - договір № 007/7250238-CK і паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» підписані відповідачем. 01.03.2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено Заяву-договір №2525581-901 про надання споживчого кредиту. Відповідно до якого загальна сума кредиту склала 29000 грн.; строк кредиту 48 місяців; проценти за користування кредитом: 0,01% річних; комісія за обслуговування кредиту 1,9% щомісячно. Заява-договір №2525581-901 і паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна Готівка Максимум» підписані відповідачем. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було укладено кредитні договори: Заяву-договір №007/7250238-CK від 08.11.2019 року і Заяву-договір №2525581-901 від 01.03.2021 року, та сторонами було досягнуто всіх істотних умов для укладення кредитних договорів. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Факт користування кредитними коштами підтверджується наданою суду випискою по особовим рахункам за період з 08.11.2019 року по 02.09.2025 року за договором №007/7250238-CK і випискою по особовим рахункам кредитного договору №1385740-009 за період з 01.03.2021 ролу по 02.09.2025 року. Відповідач не виконував свої обов`язки за договорами належним чином та станом на 02.09.2025 року, відповідно до наданих суду розрахунків, сума заборгованості за Заявою - Договором №007/7250238-CK від 08.11.2019 року, складає 66089,06 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 40336,09 грн.; заборгованість по відсоткам 25752,97 грн., та за Заявою - договором №1385740-009 про надання кредиту від 01.03.2021 року, складає 35906,6 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 22128,39 грн.; заборгованість по процентам 3,21 грн.; заборгованість по комісії 13775,00 грн. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Виходячи з презумпції свободи правочину та паритету сторін у визначенні умов договору, суд вважає, що сторони, які уклали договір, прийняли на себе тягар виконання зобов`язань за ним. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, і у позивача виникло право вимагати її повернення. Враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості позичальником не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, однак частково. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом № 1734-VIII) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон № 1734-VIII. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону № 1734-VIII після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту та кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Аналогічний висновок також містить постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23). Судом встановлено, що відповідно відомостей викладених у наданих до суду розрахунку заборгованості за Заявою - договором №1385740-009 про надання кредиту від 01.03.2021 року, наявне нарахування щомісячної комісії у розмірі 551 грн. та заборгованість за комісією в розмірі 13775 грн. Позивачем не надано доказів і не доведено щодо складової комісії за обслуговування кредитом, а отже вона може включати плату відповідача за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону № 1734-VIII. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за управління та обслуговування кредиту, є нікчемними. Таким чином нарахування позивачем відповідачу заборгованості за комісією в сумі 13775 грн. є безпідставним. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Заявою - Договором №007/7250238-CK від 08.11.2019 року в розмірі 66089,06 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 40336,09 грн.; заборгованість по відсоткам 25752,97 грн., та за Заявою - договором №1385740-009 про надання кредиту від 01.03.2021 року, в розмірі 22131,6 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 22128,39 грн.; заборгованість по процентам 3,21 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2095,38 грн. так як позовні вимоги задовольняються на 86,5% (2422,4*86,5%).

Outcome: partial