Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки 1.1. Виклад позиції позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року у розмірі 85 552 грн 89 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 листопада 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір кредиту № 383489048, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого кредитодавець на засадах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти на рахунок позичальника у загальному розмірі 21 000 грн. [PERSON] свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон плюс» належні йому права вимоги до боржників. Надалі до вказаного договору факторингу укладалися додаткові угоди, якими продовжувався термін дії договору факторингу. 10.01.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги за № 211, внаслідок чого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року. 27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» належні йому права вимоги до боржників. Цього ж дня сторони на виконання договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги за № 1, внаслідок чого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року. 15.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідачки за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року. Станом на дату подання позову заборгованість відповідачки за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року становить 85 552 грн 89 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 18 265 грн 65 коп.; відсотками за користування кредитом - 67 287 грн 24 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість у зазначеному розмірі, а також судові витрати, що складаються з 2 662 грн 40 коп. судового збору та 7 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 1.2. Позиція відповідачки. Відзив. Представник відповідачки - адвокат Бодачевська М.В. у письмовому відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Аргументуючи свою позицію представник вказує, що кредитний договір № 383489048 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено 09.11.2022. Водночас договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018, тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] . Відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 27.05.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке не передало таке право позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу №15/07/25-Е від 15.07.2025. Підсумовуючи викладене вище представник виснує, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання за кредитним договором від 09.11.2022 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018. За таких обставин ТОВ «ФК «ЕЙС» є неналежним позивачем, а тому не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 09.11.2022 між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 1.3. Позиція позивача. Відповідь на відзив. Представник позивача Поляков О.В. у письмовій відповіді на відзив виклав свої заперечення стосовно наведених стороною відповідачки у відзиві аргументів, зокрема вказує на доведення позивачем документально законності набуття права вимоги за кредитним договором. Умови договору факторингу №28/1118-01 сторони виконали належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Таким чином, право вимоги перейшло від клієнта до фактора на день підписання сторонами реєстру прав вимог, у формі встановленій у відповідному додатку, а отже право вимоги до відповідачки перейшло до ТОВ "Таліон Плюс" 10.01.2023, тобто після укладання кредитного договору № 383489048 від 09.11.2022. Передача права вимоги до відповідачки від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за договором факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 відбулась в межах часових рамок чинності договору факторингу - до 31.12.2024. На підтвердження передачі права вимоги позивач надав витяг з реєстру права вимоги. Водночас жодна норма даного договору не обмежує можливість передачі прав вимог лише тими, які існували до моменту укладення договору. На підтвердження передачі права вимоги до відповідачки від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача за договором факторингу №15/07/25-Е від 15.07.2025 надано підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу, а також витяг з вказаного реєстру боржників. Підсумовуючи викладене вище представник виснує, що за наявності в договорі чіткої умови про перехід права вимоги в момент підписання відповідного реєстру та відсутності заперечень іншої сторони щодо цього, можна стверджувати про перехід права вимоги. Якщо предметом позову є стягнення заборгованості з боржника, а не визнання договору факторингу недійсним або неукладеним, то суд повинен розглядати саме питання існування заборгованості, а не оцінювати чинність договору факторингу. Таким чином, позивач документально підтвердив законність набуття права вимоги за кредитним договором, а отже довів перехід права вимоги за договорами факторингу. ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. 02 лютого 2026 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було запропоновано подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. Цією ж ухвалою за клопотанням представника позивача суд витребував докази від банківської установи, які надійшли на адресу суду 17 лютого 2026 року. 19 лютого 2026 року представник відповідачки Бодачевська М.В. через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву (див. п. 1.2 цього Рішення). 23 лютого 2026 року представник позивача Поляков О.В. через систему «Електронний суд» подав відповідь відзив на позовну заяву (див. п. 1.3 цього Рішення). Суд, враховуючи зазначені обставини, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, оскільки учасники справи належним чином реалізували свої процесуальні права та обов`язки. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі частини другої статті 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом 09 листопада 2022 року [PERSON] ознайомилася з паспортом споживчого кредиту на продукт «Смарт» (а.с. 12-13) та подала заявку на отримання кредитних коштів. У зазначеній заявці відповідачка зазначила свої персональні дані, зокрема: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП), номер телефону, адресу електронної пошти, фінансовий номер телефону [NUMBER] , номер банківської картки для перерахування коштів ( [NUMBER] ) та місце реєстрації/проживання (а.с. 10). На а.с. 54-58 Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (в редакції від 18 серпня 2022 року). Того ж дня ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір № 383489048 (а.с. 13 зворотна сторона - 21) у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 21 000 грн (п. 2.1.), за умовами якого відповідачці було надано перший транш кредиту у сумі 7 000 грн, орієнтована дата повернення якого - 09.12.2022 (п. 2.3.), другий та решта траншів з договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором (п. 2.4). Строк дисконтного періоду - 30 днів (п. 3.1). Сторони погодили,що встановлений в п. 3.1. договору може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати фактично нарахованих відсотків (п.3.2.). Строк дії договору - 5 років (п. 11.1). Розмір процентних ставок, які є фіксованими, та особливості їх застосування в різні періоди дії договору, регламентується розділом 8. Кредитний договір № 383489048 підписано відповідачкою 09 листопада 2022 року о 19:41:33 шляхом введення одноразового ідентифікатора MNV4Q Р57 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 22-23). На а.с. 45-53 алгоритм та порядок дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору (в редакції від 20 листопада 2021 року). 17 лютого 2026 року АТ КБ «Приватбанк» листом № 20.1.0.0.0/7-260203/27267-БТ (а.с. 145) повідомило суд, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Номер телефону [NUMBER] був/є фінансовим, знаходиться/знаходився в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Також надано виписку по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 09 листопада по 15 листопада 2022 року (а.с. 146-150), яка підтверджує факт отримання відповідачкою кредитних коштів в загальній сумі 21 000 грн, та користування ними. Кредитні кошти в загальній сумі 21 000 грн (п`ятнадцятьма траншами: 09.11.2022 - 7 000 грн, 500 грн, 800 грн, 1 000 грн; 10.11.2022 - 900 грн, 800 грн, 700 грн, 900 грн, 900 грн, 950 грн, 1400 грн, 1 000 грн, 750 грн, 2 000 грн, 1 400 грн) були перераховані на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] , що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 37-44). Також на підтвердження перерахування коштів відповідачці згідно кредитного договору № 383489048, позивач надав копію довідок, згідно яких кредитні кошти в загальній сумі 21 000 грн (п`ятнадцятьма траншами: 09.11.2022 - 7 000 грн, 500 грн, 800 грн, 1 000 грн; 10.11.2022 - 900 грн, 800 грн, 700 грн, 900 грн, 900 грн, 950 грн, 1400 грн, 1 000 грн, 750 грн, 2 000 грн, 1 400 грн) були перераховані через АТ КБ «Приватбанк» на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] (а.с. 29-36). На підтвердження розміру заборгованості відповідачки перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року, згідно з яким станом на 01 січня 2023 року загальна сума заборгованості становила 38 339 грн 73 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 18 265 грн 65 коп.; відсотками за користування кредитом - 20 074 грн 08 коп. (а.с. 26-27). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого первісний кредитор передав ТОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги до боржників (а.с. 79-84). Строк дії договору неодноразово продовжувався додатковими угодами, зокрема: 28.11.2019 (угода № 19) - до 31.12.2020 (а.с. 84 зворотна сторона); 31.12.2020 (угода № 26) - договір викладено у новій редакції (а.с. 85-89); 31.12.2021 (угода № 27) - до 31.12.2022 (а.с. 90); 31.12.2022 (угода № 31) - до 31.12.2023 (а.с. 90 зворотна сторона); 31.12.2023 (угода № 32) - до 31.12.2024 (а.с. 91). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 10 січня 2023 року (№ 211), ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 383489048 від 09.11.2022 в розмірі 38 339 грн 73 коп. (а.с. 77-78). Цього ж дня сторонами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підписано протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги за реєстром прав вимоги № 211 від 10 січня 2023 року (а.с. 76 зворотна сторона). 31 грудня 2023 року сторонами складено акт звірки взаємних розрахунків зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги № 211 від 10 січня 2023 року (а.с. 76). На підтвердження розміру заборгованості відповідачки перед ТОВ «Таліон Плюс» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року, згідно з яким станом на 27 травня 2024 року загальна сума заборгованості становила 85 552 грн 89 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 18 265 грн 65 коп.; відсотками за користування кредитом - 67 287 грн 24 коп. (а.с. 24-25). 27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» прийняло зазначені права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с. 71-75). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 27 травня 2024 року (№ 1) до договору факторингу № 27/0524-01 від 27 травня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року у розмірі 85 552 грн 89 коп. (а.с. 69-70). ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно з платіжною інструкцією (а.с. 68). 15 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 62-67). Цього ж дня між сторонами був складений акт приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 59). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 15 липня 2025 року до договору факторингу № 15/07/25-Е від 15 липня 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року у розмірі 85 552 грн 89 коп. (а.с. 60-61). ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно з платіжними інструкціями (а.с. 127-131). На підтвердження розміру заборгованості відповідачки перед ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» надано виписку з особового рахунку за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року, згідно з яким заборгованість за кредитом станом на 26.12.2025 становить 85 552 грн 89 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 18 265 грн 65 коп.; відсотками за користування кредитом - 67 287 грн 24 коп. (а.с. 11). Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент розгляду справи відповідачка не надала суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надала доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором. ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Укладення електронного договору про споживчий кредит Загальні вимоги до чинності правочину визначено статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін має бути вільним та відповідати їхній внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена прямо, але одна зі сторін чи інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Такий договір укладається й виконується у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний електронний документ з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, вважається оригіналом такого документа. Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до нього. За умови надання доступу до таких документів їх включення не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положення статті 12 зазначеного Закону передбачають, що електронний правочин вважається підписаним у разі використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора (SMS-коду чи іншого засобу), що дозволяє ідентифікувати користувача; аналога власноручного підпису (факсиміле) - за письмовою згодою сторін. Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Суд встановив, що 09 листопада 2022 року відповідачка у власному особистому кабінеті на вебсайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» подала заявку на отримання кредиту та підтвердила укладення договору № 383489048 шляхом введення одноразового цифрового ідентифікатора, надісланого через SMS. Це підтверджує акцепт оферти на умовах, визначених кредитним договором. Перед укладенням договору відповідачка отримала у своєму особистому кабінеті проєкт договору та додатки, а також ознайомилася з Правилами кредитування, що відповідає вимогам частин першої та другої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, суд вважає, що кредитний договір № 383489048 від 09 листопада 2022 року укладено належним чином, у формі та порядку, які відповідають вимогам законодавства. Цей договір містить усі істотні умови, а використання одноразового ідентифікатора є належним способом підтвердження волевиявлення сторін. З аналогічною правовою позицією виступив Верховний Суд у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, де підтверджено, що договір, підписаний одноразовим паролем-ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять платіжні документи про перерахування відповідачці п`ятнадцятьма траншами в загальній сумі 21 000 грн на вказаний нею банківський рахунок. Платіж здійснено через платіжну систему, яка відповідає вимогам стандарту безпеки PCI DSS. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.06.2023 у справі № 263/3470/20, відповідно до якої належним доказом надання кредиту є підтвердження переказу коштів на рахунок позичальника через платіжну систему. Переказ коштів підтверджується також випискою по банківському рахунку відповідачки. За таких обставин, відповідачка отримала обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язана повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки. Відступлення права вимоги (заміна кредитора) За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом частини першої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2664-III), факторинг вважається фінансовою послугою. У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III. Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III, договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання для фізичної особи, найменування та місцезнаходження для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У постанові КЦС Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 за подібних обставин зроблено висновок, що: - допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги; - наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу; - майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу; - у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки); - майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом. Слід звернути увагу, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Відповідно до п.8.6 якого додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод, якими вносилися зміни до вказаного договору факторингу, зокрема продовжувався строк його дії: 28.11.2019 (угода № 19) - до 31.12.2020 (а.с. 84 зворотна сторона); 31.12.2020 (угода № 26) - договір викладено у новій редакції (а.с. 85-89); 31.12.2021 (угода № 27) - до 31.12.2022 (а.с. 90); 31.12.2022 (угода № 31) - до 31.12.2023 (а.с. 90 зворотна сторона); 31.12.2023 (угода № 32) - до 31.12.2024 (а.с. 91). Згідно з п. 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року право вимоги переходить від клієнта до фактора на день підписання сторонами реєстру права вимог. Реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним із відповідачкою, підписаний між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 10 січня 2023 року, тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року. 27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 27/0524-01. Відповідно до п. 8.6 якого додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. Згідно з п. 4.1 договору факторингу № 27/0524-01 від 27 травня 2024 року право вимоги переходить від клієнта до фактора на день підписання сторонами реєстру права вимог. Реєстр відступлення прав (№1) за кредитним договором, укладеним із відповідачкою, підписаний між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 27 травня 2024 року, тобто у межах строку дії договору факторингу від 27 травня 2024 року. 15 липня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Відповідно до п. 9.3. строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.2. цього договору, та закінчується 31 грудня 2028 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Отже, за обставин справи, право вимоги до [PERSON] переходило тричі: від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс». Вбачається, що укладаючи договори факторингу, сторони цих договорів обумовили умову, яка полягає у тому, що передача права вимоги здійснюється на підставі реєстру прав вимог, які є невід`ємним додатком до договорів факторингу, у яких зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними, в межах чинного договору факторингу. Окрім цього, невід`ємними додатками договору є додаткові угоди, якими продовжувався строк дії договорів факторингу. З урахуванням визначених строків дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року за № 28/1118-01 та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 753/20537/18 відображений правовий висновок, згідно з яким належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Матеріали справи не містять доказів визнання судом договору факторингу від 28 листопада 2018 року за № 28/1118-01 недійсним. За таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена. Водночас суд звертає увагу, що позивачем надано акт звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги за реєстром прав вимоги від 10 січня 2023 року (№ 211) до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року; платіжну інструкцію щодо сплати фінансування по реєстру прав вимоги № 1 від 27 травня 2024 року до договору факторингу № 27/0524-01 від 27 травня 2024 року; платіжну інструкцію щодо сплати фінансування по реєстру боржників від 15.07.2025 до договору факторингу № 15/07/25-Е від 15 липня 2025 року, що підтверджують фінансування на кожному етапі переходу права вимоги. Акт звірки взаєморозрахунків є документом, що підтверджує погодженість сторонами даних бухгалтерського обліку та відображає фактичний стан виконання зобов`язань у межах господарських відносин. Його підписання уповноваженими представниками сторін свідчить про перевірку та прийняття ними інформації щодо наявності або відсутності заборгованості. Подані позивачем договори факторингу, протоколи погодження та витяги з реєстру прав вимоги є самостійними та достатніми доказами заявлених вимог. Акти звірки, у свою чергу, виконують допоміжну функцію та додатково підтверджують факт сплати фактором суми фінансування клієнту, що вказує на узгодженість та послідовність правової позиції позивача. Отже, суд вважає, що копії договорів факторингу, реєстри прав вимоги, платіжні інструкції щодо оплати фінансування за відступлення прав вимоги, а також акт звірки взаєморозрахунків є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Відтак, позивач набув право вимоги до відповідачки на законних підставах і в порядку, визначеному чинним законодавством. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21 зазначено, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Судом встановлено, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредиту від 09 листопада 2022 року за № 383489048 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс». Враховуючи викладене, посилання сторони відповідачки на недоведеність переходу права вимоги у зв`язку з тим, що позивачем не долучено належних доказів, є помилковим. За таких обставин ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року до відповідачки [PERSON] . Розрахунок заборгованості та доказування її розміру Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час ухвалення рішення суд встановлює: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України). Звертаючись із позовом, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року у розмірі 85 552 грн 89 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 18 265 грн 65 коп.; відсотками за користування кредитом - 67 287 грн 24 коп. Відповідачкою фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 21 000 грн. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» матеріали справи не містять. Також відповідачкою частково було сплачено тіло кредиту на загальну суму 2734 грн 35 коп., а саме: 09.11.2022 - 1 886 грн 13 коп. та 10.11.2022- 848 грн 22 коп., що підтверджується розрахунками заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 265 грн 65 коп. (21 000 грн - 2734 грн 35 коп. сплаченої суми на погашення тіла кредиту). Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості щодо відсотків за користування кредитом в розмірі 67 287 грн 24 коп., суд проаналізувавши умови договору, приходить до наступних висновків. На підставі пункту 3.1 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі дисконтний період). Сторони погодили, що встановлений в пункті 3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця встановлено функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. Розмір процентних ставок, які є фіксованими, та особливості їх застосування в різні періоди дії договору, регламентується розділом 8. Зокрема визначено розмір процентів: за умови якщо позичальник не скористався умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту - 2.1 % на день від суми залишку; після закінчення дисконтного періоду - 2,98 % на день від суми залишку; якщо позичальник здійснить повернення всієї суми отриманого кредиту - 0,59 % на день від суми залишку; якщо позичальник вчинить дії щодо продовження дисконтного періоду - 1,69 % на день від суми залишку. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) в п. 95-108, щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Натомість, у матеріалах справи відсутні докази продовження строку договору (дисконтного періоду) після закінчення дисконтного періоду 09 грудня 2022 року, здійснення позичальником сплати нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця встановлено функцію продовження строку дисконтного періоду. Крім того, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», звертаючись до суду з позовом, не посилалося на нарахування процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» процентів за користування кредитом з 09 грудня 2022 року по 07 квітня 2024 року, тобто поза межами строку кредитування. Відповідно до розрахунку ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» за договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредиту від 09 листопада 2022 року № 383489048 нараховані проценти з 09 листопада по 09 грудня 2022 року в сумі 3 175 грн 97 коп. Також відповідачкою частково було сплачено відсотки за користування кредитом, а саме: 09.11.2022 - 54 грн 87 коп., 10.11.2022 - 112 грн 78 коп., 20.12.2022- 300 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 2 708 грн 32 коп. (3 175 грн 97 коп. - 467 грн 65 коп. сплаченої суми на погашення відсотків). Висновки З огляду на викладене та з урахуванням невиконання відповідачки [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 383489048 від 09 листопада 2022 року, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 20 973 грн 97 коп., що складається із заборгованості за: тілом кредиту - 18 265 грн 65 коп.; відсотками за користування кредитом - 2 708 грн 32 коп. В іншій частині, а саме стягненні відсотків за користування кредитом в розмірі 64 578 грн 92 коп., позов задоволенню не підлягає. V. Розподіл судових витрат Розподіл судових витрат між сторонами Щодо витрат на правничу допомогу Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги державою. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 122); копію договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 (а.с. 125 - 126); копію додаткової угоди № 25770987461 від 01.09.2025 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 (а.с. 124); копію акту приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2025 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 (а.с. 123). За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи в суді позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» надавалася професійна правова допомога адвокатським бюро «Соломко та Партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025. Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. З вказаних вище наданих адвокатом документів слідує, що предметом наданої правничої допомоги є: складання позовної заяви; вивчення матеріалів справи; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів. Враховуючи викладене вище, складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмета спору та обсягу фактично наданих послуг, суд вважає, що заявлені витрати є співмірними, обґрунтованими і пропорційними обсягу здійсненої роботи та наданої послуги. Водночас витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зважаючи на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволені частково на суму 20 973 грн 97 коп. і ця сума від суми позову (85 552 грн 89 коп) складає 24,51 %, а тому з відповідачки до стягнення підлягає 1 715 грн 70 коп витрат на професійну правничу допомогу (24,51% від 7 000 грн 00 коп). Решту витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 284 грн 30 коп слід залишити за позивачем. Вказаний висновок суду повністю корелюється з правовими висновками, які викладені Верховним Судом у постановах від 30 квітня 2025 року у справі № 752/17800/22 (провадження № 61-12052св24), від 16.09.2025 у справі № 359/10546/23 (провадження № 61-15942св24) та ухвалі від 02.10.2025 у справі № 568/1927/24 (провадження № 61-12034ск25). Щодо судового збору Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2?662 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 23.01.2026 (а.с. 9). Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позов задоволено частково - у розмірі 20 973 грн 97 коп. із заявлених 85 552 грн 89 коп., що становить 24,51 % від суми позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 652 грн 55 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Решту судового збору в сумі 2 009 грн 85 коп. слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: partial