Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю"Факторинг Партнерс звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2162687 від 20.04.2021 року у розмірі 36604,00 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між ТОВ "Маніфою" та відповідачем по справі 20.04.2021 року було укладено кредитний договір № 2162687, згідно умов якого відповідач отримала кредит у сумі 12 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору, ТОВ "Маніфою" виконало свої зобов`язання, проте, відповідач порушила умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки. 11.08.2021 року між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 11-08/2021, згідно умов якого ТОВ ФК "ЄАПБ" набуло право вимоги до боржників, в точу числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2162687 від 20.04.2021 року. 23.05.2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу № 23/05/24, згідно умов якого ТОВ ФК "Факторинг Партнерс" набуло право вимоги до боржників, в точу числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2162687 від 20.04.2021 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2026 року головуючим суддею визначено Разгуляєву О.В. Ухвалою суду від 11.02.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові прохав суд слухати справу без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. До суду направила заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає в частині стягнення тіла кредиту. В частині стягнення нарахованих відсотків позовні вимоги не визнає та просить зменшити витрати на правову допомогу. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.04.2021 року між ТОВ "Маніфою" та [PERSON] укладено кредитний договір № 2162687, відповідно до умов якого, відповідач отримала грошові кошти в сумі 12000 грн. строком на 30 днів до 20.05.2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом. Договір позики підписано електронним підписом відповідачки, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) q86557 і був надісланий на її номер мобільного телефону (пункт 9 договору позики реквізити та підписи сторін). Згідно з пунктом 2.1 договору позики, за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Відповідно до пунктів 2.2, 2.3.2 - 2.3.4 позика надається на умовах повернення, платності та строковості на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сума позики 12 000 грн. Строк позики до 20 травня 2021 року (30 днів). Дата надання позики 20 квітня 2021 року. Згідно з пунктом 2.6 позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської карти, зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. Відповідно до п. 2.4.1- 2.4.4 проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до додатку № 1 до договору позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0.89550% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. 11 серпня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 11-08/2021. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 11-08/2021 від 11 серпня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 36604,00 грн, з яких 12 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 24604,00 грн заборгованість за відсотками. Згідно платіжного доручення №17350 від 11.08.2021 оплата за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №11-08/2021 від 11.08.2021 складала 738018,54 грн. 23 травня 2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 23/05/2024. 20.12.2024 між ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено додаткову угоду №1 до договір факторингу № 23/05/2024, згідно п.1.3. якої було внесено зміни до реєстру заборгованостей №3 від 23.05.2024 виклавши преамбулу в новій редакції. Згідно з витягом з реєстру боржників №3 до договору факторингу № 23/05/24 від 23 травня 2024 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 36604,00 грн, з яких 12 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 24604,00 грн заборгованість за відсотками. Згідно платіжного доручення №422780413 від 24.05.2024 оплата за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 складала 2944375,35 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 27 січня 2026 року загальна сума заборгованості по договору становить 36604,00 грн, з яких 12 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 24604,00 грн заборгованість за відсотками. Розрахунок проведено за період з 11.08.2021 по 27.01.2026. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.4, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до цього Закону, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 20 квітня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено договір позики № 2162687. Договір позики підписано електронним підписом відповідачки, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на її номер мобільного телефону (пункт 11 договору позики) реквізити та підписи сторін. Факт підписання договору позики сторонами та його відповідності Закону України «Про електронну комерцію» та факту переходу від ТОВ «Маніфою» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» та від ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ТОВ «Факторинг Партнерс» прав вимоги за цим договором, сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним 20.04.2021 року кредитним договором № 2162687, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, по відсоткам за користування кредитом. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 27.01.2026 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 2162687 від 20.04.2021 року становить: 36604,00 грн., з яких: 12000 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 24604,00 грн. - прострочена заборгованість за відсотками. Враховуючи відсутність доказів погашення заборгованості за тілом кредиту та визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо стягнення нарахованих процентів у повному обсязі суд висновує наступне. За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Відповідно договору, строк позики це період, протягом якого позика передається у власність позичальнику, визначений договором. Строк позики визначається п. 2.3.4 договору. Пунктом 3.6. договору передбачено, що у випадку укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою в період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена додатком №1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п. 2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою. Разом з тим матеріали справи не містять доказів укладення між ТОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором. Отже, погоджений сторонами у договорі позики строк кредитування складає 30 днів - до 20 травня 2021 року. Таким чином, новий кредитор, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 20.05.2021 року (включно). Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах позовної заяви свідчить про те, що визначена позивачем заборгованість за процентами, включає в тому числі і період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за процентами підлягає частковому задоволенню у розмірі 3223,80 грн. за період з 20.04.2021 року до 20.05.2021 року зазначені у додатку №1 до договору позики № 2162687 від 20.04.2021 «Графік нарахувань за позикою» та підписаний сторонами за допомогою одноразового ідентифікатора зокрема, відповідачем [PERSON] ідентифікатор q86557. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягає до часткового задоволення. Відповідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1107,30 грн (15223,80 грн * 2662,40 грн / 36604,00 грн). Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду у справах № 923/560/17,№ 329/766/18,№ 178/1522/18. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial