Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 4032942 від 07.09.2021 року, № 100875583 від 08.09.2021 року та № 77584913 від 08.09.2021 року на загальну суму 209044,60 грн. В обґрунтування своїх вимог вказує про те, що 07.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4032942. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору відповідач отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на її картковий рахунок. В подальшому 29.11.2021 року відповідно до договору факторингу 29-11-102 ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023 відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року перейшло до ТзОВ «Коллект Центр». Оскільки відповідач не виконує умови кредитного договору № 4032942 від 07.09.2021 року, у неї виникла заборгованість у розмірі 115350,00 грн., що складається з наступного: 15000,00 грн. тіло кредиту; 97500,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2850,00 грн. комісія. В обґрунтування своїх вимог вказує про те, що 08.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 100875583. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору відповідач отримала кредит у розмірі 8300,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на її картковий рахунок. В подальшому 30.11.2021 року відповідно до договору факторингу 30-11-65 ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023 відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року перейшло до ТзОВ «Коллект Центр». Оскільки відповідач не виконує умови кредитного договору № 100875583 від 08.09.2021 року, у неї виникла заборгованість у розмірі 63038,50 грн., що складається з наступного: 8300,00 грн. тіло кредиту; 53161,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1577,00 грн. комісія. Крім того, 08.09.2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір № 77584913. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору відповідач отримала кредит у розмірі 9048,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на її картковий рахунок. В подальшому, 22.02.2022 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 22/02/2022 відповідно до якого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 77584913 від 08.09.2021 року. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» був укладений договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 77584913 від 08.09.2021 року. Таким чином до ТзОВ «Коллект Центр» перейшло права вимоги за кредитним договором № 77584913 від 08.09.2021 року. Оскільки відповідач не виконала умови кредитного договору № 77584913 від 08.09.2021 року, у неї виникла заборгованість у розмірі 30656,10 грн., що складається з наступного: 9048,00 грн. тіло кредиту; 21606,62 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1,48 грн. 3 % річних. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 209044,60 грн. заборгованості за кредитними договорами. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2508,54 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.12.2025 року цей позов надіслано за підсудністю до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2026 року цивільна справа передана судді Заболотному А.М. Ухвалою суду від 12.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 05.02.2026 року та відкладено на 10.03.2026 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання з розгляду справи не з`явилася повторно, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Щодо кредитного договору № 4032942 від 07.09.2021 року. Судом встановлено, що 07.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 4032942. Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора L49542 про, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою генеральним директором ТзОВ «Мілоан». Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору № 4032942 від 07.09.2021 року, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 15000,00 грн. строком на 15 днів, з 07.09.2021 року по 22.09.2021 року, з обов`язком повернення кредиту, сплати комісії та процентів у визначений договором строк. Комісія за надання кредиту становить 2850,00 грн. (19 % від суми кредиту) та нараховується одноразово. Проценти за користування кредитом визначені у розмірі 2,00 % від фактичного залишку за кожен день користування, що за визначений строк становить 4500,00 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом (без урахування тіла кредиту) складають 7350,00 грн., а загальна сума до повернення - 22350,00 грн. Процентна ставка є фіксованою (п. 1.1-1.7 договору). Згідно з п. 2.1 - 2.8 договору № 4032942 від 07.09.2021 року, кредитні кошти надавалися позичальнику шляхом перерахування на картковий рахунок. Позичальник зобов`язувався сплатити комісію та проценти у строк, визначений договором. Нарахування процентів здійснювалося щоденно на фактичний залишок заборгованості з дня, наступного за днем надання кредиту, до закінчення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій). Договором передбачено можливість продовження строку кредитування (пролонгації) як на пільгових умовах (із сплатою комісії та процентів за зниженою ставкою), так і на стандартних (базових) умовах шляхом подальшого користування кредитними коштами після спливу первісного строку, але не більше встановленого договором періоду. У разі пролонгації змінювалася дата повернення кредиту та формувався оновлений графік платежів. Позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти, комісію та інші передбачені договором платежі не пізніше встановленої дати або дати завершення пролонгації. У разі непогашення заборгованості зобов`язання вважалися простроченими. Договором також передбачено право позичальника на дострокове повне або часткове погашення кредиту та можливість договірного списання коштів кредитодавцем у разі настання строку виконання грошових зобов`язань. З п. 5.1 договору № 4032942 від 07.09.2021 року встановлено, що позичальник підтвердив, що до укладення договору отримав у електронній формі паспорт споживчого кредиту, проект договору з додатками та Правила надання фінансових послуг, ознайомився з їх змістом і погодився з усіма умовами. Позичальник засвідчив, що йому надано повну інформацію відповідно до вимог законодавства у сфері споживчого кредитування та фінансових послуг, умови договору є зрозумілими та відповідають його потребам і фінансовому стану. Пунктом 6.1. договору № 4032942 від 07.09.2021 року визначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 6.4., 6.5. договору № 4032942 від 07.09.2021 року укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідно до паспорту споживчого кредиту № 4032942 (додаток № 2 до договору), який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначено умови кредитування: сума кредиту - 15000,00 грн., строк - 15 днів, спосіб надання - перерахування на картковий рахунок, забезпечення не передбачалося. Процентна ставка - 2,00 % за кожен день користування кредитом, стандартна (базова) ставка - 5 % на день, тип ставки - фіксована. Комісія за надання кредиту - 2850,00 грн. Загальні витрати за кредитом становлять 7350,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту - 22350,00 грн., реальна річна процентна ставка - 1,637,467.00 % річних. Паспортом передбачено можливість пролонгації кредиту на пільгових або стандартних умовах, а також визначено наслідки прострочення, зокрема нарахування пені в межах, встановлених законодавством. Перерахування кредитних коштів [PERSON] в сумі 15000,00 грн. відповідно до умов договору № 4032942 від 07.09.2021 року підтверджується квитанцією від 07.09.2021 року. Призначення платежу «Кошти згідно договору 4032942». Таким чином судом встановлено, що ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, позичальник зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору. Одночасно, звертаючись до суду з цим позовом ТзОВ «Коллект Центр» також зазначає про те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року. Так, судом встановлено, що 29.11.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено факторингу 29-11-102 за умовами якого ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року. Згідно з витягом з додатку № 3 до договору факторингу 29-11-102 від 29.11.2021 року до ТзОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року до боржника [PERSON] на загальну суму 67350,00 грн. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 10-01/2023 відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року перейшло до ТзОВ «Коллект Центр». Згідно з витягом з додатку № 3 до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 року про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги до ТзОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року до боржника [PERSON] на загальну суму 132600,00 грн. Згідно з розрахунком ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором № 4032942 від 07.09.2021 року становить 132600,00 грн., що складається з наступного: 15000,00 грн. тіло кредиту; 114750,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2850,00 грн. комісія. Заявлена до стягнення заборгованість за договором № 4032942 від 07.09.2021 року становить 115350,00 грн., що складається з наступного: 15000,00 грн. тіло кредиту; 97500,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2850,00 грн. комісія. Щодо кредитного договору № 100875583 від 08.09.2021 року. Судом встановлено, що 08.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 100875583. Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Z16942 про, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою генеральним директором ТзОВ «Мілоан». Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору № 100875583 від 08.09.2021 року, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 8300,00 грн. строком на 15 днів, з 08.09.2021 року по 23.09.2021 року, з обов`язком повернення кредиту, сплати комісії та процентів у визначений договором строк. Комісія за надання кредиту становить 1577,00 грн. (19 % від суми кредиту) та нараховується одноразово. Проценти за користування кредитом визначені у розмірі 1,70 % від фактичного залишку за кожен день користування, що за визначений строк становить 2116,50 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом (без урахування тіла кредиту) складають 3693,50 грн., а загальна сума до повернення 11993,50 грн. Процентна ставка є фіксованою (п. 1.1-1.7 договору). Згідно з п. 2.1 - 2.8 договору № 100875583 від 08.09.2021 року, кредитні кошти надавалися позичальнику шляхом перерахування на картковий рахунок. Позичальник зобов`язувався сплатити комісію та проценти у строк, визначений договором. Нарахування процентів здійснювалося щоденно на фактичний залишок заборгованості з дня, наступного за днем надання кредиту, до закінчення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій). Договором передбачено можливість продовження строку кредитування (пролонгації) як на пільгових умовах (із сплатою комісії та процентів за зниженою ставкою), так і на стандартних (базових) умовах шляхом подальшого користування кредитними коштами після спливу первісного строку, але не більше встановленого договором періоду. У разі пролонгації змінювалася дата повернення кредиту та формувався оновлений графік платежів. Позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти, комісію та інші передбачені договором платежі не пізніше встановленої дати або дати завершення пролонгації. У разі непогашення заборгованості зобов`язання вважалися простроченими. Договором також передбачено право позичальника на дострокове повне або часткове погашення кредиту та можливість договірного списання коштів кредитодавцем у разі настання строку виконання грошових зобов`язань. З п. 5.1 договору № 100875583 від 08.09.2021 року встановлено, що позичальник підтвердив, що до укладення договору отримав у електронній формі паспорт споживчого кредиту, проект договору з додатками та Правила надання фінансових послуг, ознайомився з їх змістом і погодився з усіма умовами. Позичальник засвідчив, що йому надано повну інформацію відповідно до вимог законодавства у сфері споживчого кредитування та фінансових послуг, умови договору є зрозумілими та відповідають його потребам і фінансовому стану. Пунктом 6.1. договору № 100875583 від 08.09.2021 року визначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 6.4., 6.5. договору № 100875583 від 08.09.2021 року укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідно до паспорту споживчого кредиту № 100875583 (додаток № 2 до договору), який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначено умови кредитування: сума кредиту - 8300,00 грн., строк - 15 днів, спосіб надання - перерахування на картковий рахунок, забезпечення не передбачалося. Процентна ставка - 1,70 % за кожен день користування кредитом, стандартна (базова) ставка - 5 % на день, тип ставки - фіксована. Комісія за надання кредиту - 1577,00 грн. Загальні витрати за кредитом становлять 3693,50 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту - 11993,50 грн., реальна річна процентна ставка - 776,357.00% річних. Паспортом передбачено можливість пролонгації кредиту на пільгових або стандартних умовах, а також визначено наслідки прострочення, зокрема нарахування пені в межах, встановлених законодавством. Перерахування кредитних коштів [PERSON] в сумі 8300,00 грн. відповідно до умов договору № 100875583 від 08.09.2021 року підтверджується квитанцією від 08.09.2021 року. Призначення платежу «Кошти згідно договору 100875583». Таким чином судом встановлено, що ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, позичальник зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору. Одночасно, звертаючись до суду з цим позовом ТзОВ «Коллект Центр» також зазначає про те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року. Так, судом встановлено, що 30.11.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено факторингу 30-11-65 за умовами якого ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року. Згідно з витягом з додатку № 3 до договору факторингу 30-11-65 від 30.11.2021 року до ТзОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року до боржника [PERSON] на загальну суму 36839,50 грн. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 10-01/2023 відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року перейшло до ТзОВ «Коллект Центр». Згідно з витягом з додатку № 3 до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 року про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги до ТзОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року до боржника [PERSON] на загальну суму 72583,50 грн. Згідно з розрахунком ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором № 100875583 від 08.09.2021 року становить 72583,50 грн., що складається з наступного: 8300,00 грн. тіло кредиту; 62706,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1577,00 грн. комісія Заявлена до стягнення заборгованість за договором № 100875583 від 08.09.2021 року становить 63038,50 грн., що складається з наступного: 8300,00 грн. тіло кредиту; 53161,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1577,00 грн. комісія. Щодо договору № 77584913 від 08.09.2021 року. Судом встановлено, що 08.09.2021 року між ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики (ануїтет) № 77584913, підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора XP5m2NrBws, що надісланий на номер телефону позичальника про, що свідчить п. 20 договору позики «Юридичні адреси та реквізити сторін». Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3 договору № 77584913 від 08.09.2021 року, позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 9048,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за фіксованою ставкою 1,99 % на день. Орієнтовна загальна вартість позики становить 14449,66 грн. згідно з графіком платежів (п. 2 Договору, Додаток № 1). Згідно з п. 4 договору № 77584913 від 08.09.2021 року проценти нараховуються на залишок позики за кожний день користування, включаючи день отримання та повернення коштів. У разі прострочення виконання зобов`язань застосовуються проценти за понадстрокове користування позикою та/або пеня у розмірах, визначених п. 2 договору, з урахуванням положень п.п. 16, 17 договору та вимог законодавства Пунктом 5.3 договору № 77584913 від 08.09.2021 року передбачено право позикодавця ініціювати договірне списання коштів із банківської картки позичальника у разі невнесення платежу. Відповідно до п.п. 5.4-5.6 договору № 77584913 від 08.09.2021 року позичальник надав згоду на обробку та передачу персональних даних, можливість відступлення права вимоги, залучення колекторських компаній та здійснення інформаційної взаємодії. Згідно з п. 9 договору № 77584913 від 08.09.2021 року, позичальник має право відмовитися від договору протягом 14 календарних днів, а відповідно до п. 10 - право на дострокове виконання зобов`язань. Згідно з п. 12 договору № 77584913 від 08.09.2021 року цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електрону комерцію». Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. У п. 13 договору № 77584913 від 08.09.2021 року визначено, що цей договір укладений на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст.6, 627 ЦК України. Відповідно до умов Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» (позика на умовах ануїтету), з якими ознайомилася позичальник перед укладенням договору позики, «…повернення суми позики і процентів за користування нею здійснюється позичальником шляхом внесення чергового ануїтетного платежу в розмірі та в строки, передбачені Графіком платежів. Ануїтетний платіж включає в себе частину суми позики та проценти за користування позикою. Також у разі невнесення чергового ануїтетного платежу, до складу якого входить частина позики, позичальнику на таку частину позики нараховується процентна ставка у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем сплати такого ануїтетного платежу, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів по кожному подібному ануїтетному платежу. Після оплати ануїтетного платежу та процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою (або її частиною), подальше повернення позики здійснюється згідно з Графіком платежів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування…» Надання кредитних коштів відповідачу підтверджується довідкою про підтвердження платежу № КД-000079538/ТНПП від 07.11.2025 року, виданою директором ТзОВ «ФК «ФІНЕКСПЕС». Дата 08.09.2021 року; 2) Номер платежу 8e14d87d-7f1d-40d9-8185-8a42cfb7ee40; 3) Сума 9048,00 грн.; 4) Отримувач Яні Єва - ЕПЗ номер [NUMBER] . Таким чином, судом встановлено, що ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, остання зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути позику у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору. Одночасно, звертаючись до суду з цим позовом ТзОВ «Коллект Центр» також зазначає про те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за договором № 77584913 від 08.09.2021 року. Так, судом встановлено, що 22.02.2022 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/02/2022 відповідно до якого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 77584913 від 08.09.2021 року. Відповідно до витягу з додатку № 3 до договору факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022 року до ТзОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за договором № 77584913 від 08.09.2021 року до боржника [PERSON] на загальну суму 30654,62 грн. В подальшому, 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» був укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) № 10-01/2023 відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 77584913 від 08.09.2021 року. Згідно з витягом з додатку № 3 до договору про відступлення (купівлю-продаж) № 10-01/2023 від 10.01.2023 року до ТзОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за договором № 77584913 від 08.09.2021 року до боржника [PERSON] на загальну суму 30656,10 грн. Згідно з розрахунком заборгованість за договором № 77584913 від 08.09.2021 року становить 30656,10 грн., що складається з наступного: 9048,00 грн. тіло кредиту; 21606,62 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1,48 грн. 3 % річних. Заявлена до стягнення заборгованість за договором № 77584913 від 08.09.2021 року становить 30656,10 грн., що складається з наступного: 9048,00 грн. тіло кредиту; 21606,62 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1,48 грн. 3 % річних. Оскільки позичальник не виконав свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав. Із врахуванням встановленого вище суд вважає, що в першу чергу слід вирішити питання наявності у позивача права грошової вимоги за кредитними договорами до відповідача. За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. З наведених вище договорів слід прийти до однозначного висновку про те, що до ТзОВ «Коллект Центр» перейшли всі права кредитора за кредитними договорами № 4032942 від 07.09.2021 року, № 100875583 від 08.09.2021 року та № 77584913 від 08.09.2021 року. Щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором суд зазначає про таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. З врахуванням встановленого суд приходить до висновку про укладеність вищевказаних кредитних договорів між відповідачем та відповідними фінансовими установами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами за відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як вже було зазначено вище, заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року становить 115350,00 грн., що складається з наступного: 15000,00 грн. тіло кредиту; 97500,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2850,00 грн. комісія. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представила, не спростувала документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості в частині заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) та комісії за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року, що становить 15000,00 грн. грн. тіло кредиту та 2850,00 грн. комісія. Щодо заявленої до стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року в розмірі 97500,00 грн., то суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, п. 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування. Так, п. 2.3.1. договору передбачено, що продовження вказаного в п. 1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином. Пункт 2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Пункт 2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Крім того, відповідно до п. 4.2. договору у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. Зазначені умови кредитного договору свідчать про те, що сторони узгодили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. З відомостей про щоденні нарахування та погашення, складеного ТзОВ «Мілоан», відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування як на стандартних (базових) умовах, так і на пільгових відповідно до п.п. 1.5.2, 1.6, 2.3.1.2 договору. Разом з тим, системний аналіз положень п.п. 1.1 - 1.4 кредитного договору щодо порядку та строку кредитування (15 днів), п.п. 2.3-2.4 кредитного договору щодо пролонгації (60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 07.09.2021 року та закінчився 21.11.2021 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації понад 60 днів на стандартних (базових) умовах. Таким чином і з врахуванням встановленого вище слід зробити висновок, що за кредитним договором відсотки за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 15 днів, пролонгації на пільгових умовах та автопролонгації (60 днів), а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року становить 49500,00 грн. Нарахування відсотків після 21.11.2021 року є неправомірними, а тому правові підстави для стягнення таких відсутні. Інші розрахунки здійснені після відступлення права вимоги та поза межами строків кредитування, а тому судом до уваги не приймаються, у вказаній частині задоволенню не підлягають. При цьому суд вважає, що ТзОВ «Коллект Центр» вправі вимагати від відповідача сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом відповідно до договору № 4032942 від 07.09.2021 року, що нарахована первісним кредитором ТзОВ «Мілоан» станом на дату відступлення ним права вимоги ТзОВ «Вердикт Капітал», яке в свою чергу відступило права вимоги ТзОВ «Коллект Центр». Таким чином, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року становить 67350,00 грн., що складається з наступного: 15000,00 грн. тіло кредиту; 49500,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2850,00 грн. комісія. Також, як вже було зазначено вище, заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року становить 63038,50 грн., що складається з наступного: 8300,00 грн. тіло кредиту; 53161,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1577,00 грн. комісія. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представила, не спростувала документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості в частині заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) та комісії за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року, що становить 8300,00 грн. грн. тіло кредиту та 1577,00 грн. комісія. Щодо заявленої до стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року в розмірі 53161,00 грн., то суд вважає за необхідне зазначити таке. З відомостей про щоденні нарахування та погашення, складеного ТзОВ «Мілоан», відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування як на стандартних (базових) умовах, так і на пільгових відповідно до п.п. 1.5.2, 1.6, 2.3.1.2 договору. Разом з тим, системний аналіз положень п.п. 1.1 - 1.4 кредитного договору щодо порядку та строку кредитування (15 днів), п.п. 2.3-2.4 кредитного договору щодо пролонгації (60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 08.09.2021 року та закінчився 22.11.2021 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації понад 60 днів на стандартних (базових) умовах. Таким чином і з врахуванням встановленого вище слід зробити висновок, що за кредитним договором відсотки за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 15 днів, пролонгації на пільгових умовах та автопролонгації (60 днів), а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року становить 27016,50 грн. Нарахування відсотків після 22.11.2021 року є неправомірними, а тому правові підстави для стягнення таких відсутні. Інші розрахунки здійснені після відступлення права вимоги та поза межами строків кредитування, а тому судом до уваги не приймаються, у вказаній частині задоволенню не підлягають. При цьому суд вважає, що ТзОВ «Коллект Центр» вправі вимагати від відповідача сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом відповідно до договору № 100875583 від 08.09.2021 року, що нарахована первісним кредитором ТзОВ «Мілоан» станом на дату відступлення ним права вимоги ТзОВ «Вердикт Капітал», яке в свою чергу відступило права вимоги ТзОВ «Коллект Центр». Таким чином, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року становить 36893,50 грн., що складається з наступного: 8300,00 грн. тіло кредиту; 27016,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1577,00 грн. комісія. Крім того, як вже було зазначено вище, заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості за договором позики № 77584913 від 08.09.2021 року становить 30656,10 грн., що складається з наступного: 9048,00 грн. тіло кредиту; 21606,62 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1,48 грн. 3 % річних. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представила, не спростувала документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за договором № 77584913 від 08.09.2021 року, що становить 30656,10 грн., що складається з наступного: 9048,00 грн. тіло кредиту; 21606,62 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1,48 грн. 3 % річних. У підсумку, із врахуванням встановленого, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитних договорів, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за кредитними договорами слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4032942 від 07.09.2021 року, що становить 67350,00 грн. та складається з наступного: 15000,00 грн. тіло кредиту; 49500,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2850,00 грн. комісія, заборгованість за кредитним договором № 100875583 від 08.09.2021 року, що становить 36893,50 грн. та складається з наступного: 8300,00 грн. тіло кредиту; 27016,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1577,00 грн. комісія та заборгованість за договором позики № 77584913 від 08.09.2021 року, що становить 30656,10 грн. та складається з наступного: 9048,00 грн. тіло кредиту; 21606,62 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1,48 грн. 3 % річних. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 134899,60 грн. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Так, позивач просить суд стягнути на свою користь 25000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано такі докази: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року; заявку на надання юридичної допомоги № 2212 від 01.10.2025 року; витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс». За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 (у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Як вже було згадано, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та й взагалі будь-яких заперечень сторони відповідача з приводу заявлених вимог позивача щодо стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в ході судового розгляду не заявляла, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04.04.2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 цс 18); від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08.06.2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07.07.2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20). У контексті вирішення питання про розподіл судових витрат зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому суд не втручається у договірні відносини, що склалися між адвокатом і його клієнтом, які безперечно повинні виконуватись сторонами цього договору відповідно до погоджених ними умов, у тому числі і щодо сплати погодженого розміру гонорару адвоката. З урахуванням викладеного, зваживши на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд приходить до висновку про підтверженість витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. Одночасно суд враховує те, що відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТзОВ «Коллект Центр» підлягають задоволенню частково, то розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, що становить 16132,50 грн. (64,53 %). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТзОВ «Коллект центр» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам. Розмір заявлених вимог 209044,60 грн. (100 % - 2508,54 грн. - розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом), розмір вимог, що підлягають задоволенню 134899,60 грн. (64,53 % - 1618,76 грн. - розмір судового збору, пропорційний до задоволеної частини вимог). Таким чином, відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1618,76 грн. (судовий збір) судових витрат. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Outcome: partial