Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування. На підтвердження позовних вимог вказала, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Внаслідок смерті [PERSON] , на підставі заповіту, посвідченого Петрівцівською сільською радою Миргородського району Полтавської області від 13 серпня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №751, відкрилась спадщина, в т.ч. на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач звернулася до державного нотаріуса, у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса Другої миргородської державної нотаріальної контори Литвишко В.М. від 31 серпня 2021 року вих. № 386/02-31 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в т.ч. у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок. Така ситуація виникла через те, що будівництво житлового будинку відбулося у 1975 році та на момент виникнення права власності у померлої на нерухоме майно діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок та всі будівлі та споруди по [ADDRESS] побудовані до 5 серпня 1992 року. У зв`язку з чим позивач звернулася до суду і просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок - літера «А-1», прибудова - «а», тамбур - «а1», сарай -«Б», сарай - «В», погріб - «Г», сарай - «Д», господарські споруди №1-3, у порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] , 1936 року народження. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 26 листопада 2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання (а.с. 45), ухвалою суду від 08 січня 2026 року закрито підготовче провадження та розгляд справи призначено судове засідання для розгляду справи по суті ( а.с. 59-60). В судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Сахно Є.В. подав до суду заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити та провести судовий розгляд без його участі та без участі позивача (а.с. 104). Представник відповідача [PERSON] направила до суду клопотання про розгляд цивільної справи без участі представника відповідача, в якому зазначила, що Миргородська міська рада проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує (а.с. 55-56). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Другої миргородської державної нотаріальної контори Литвишко Вікторія Миколаївна в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, заяв, клопотань до суду не надходило. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Петрівці Миргородського району Полтавської області померла [PERSON] , яка була матерію [PERSON] , яка є позивачем по справі (а.с. 16, 75 на звороті). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №334/2010, спадщину прийняла її донька [PERSON] (а.с. 68-92). За життя [PERSON] був складений заповіт, посвідчений 13 серпня 2008 року секретарем виконкому Петрівцівської сільської ради Гаркавенко О.М. Згідно цього заповіту [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ), все належне їй майно, яке належить їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповідала [PERSON] (а.с. 76 на звороті). Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 04 листопада 2020 року № 703, на момент смерті [PERSON] , 1936 року народження була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті була зареєстрована одна. (а.с. 77). Відповідно до копії довідки Миргородської міської ради Полтавської області від 05 березня 2026 року № 40/03-18, [PERSON] , [INFO] на день смерті [INFO] проживала сама за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 103). Постановою державного нотаріуса Другої миргородської державної нотаріальної контори Литвишко В.М. від 31 серпня 2021 року вих. № 386/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. (а.с. 36). Згідно з довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 06 листопада 2020р. № 594-Т станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано.(а.с.32). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. У частинах першої та другої статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач в розумінні ст.ст. 1233, 1235 ЦК України є спадкоємцем за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , яка прийняла спадщину. Інших, спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Вказана обставина підтверджується копіями матеріалів спадкової справи № 334/2010, наданої до суду Миргородською державною нотаріальною конторою. У зв`язку із викладеним позивач законно претендує на визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 15.01.2021 року по справі №1540/3952/18 прийшов до наступних висновків. Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №623/214/17. Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», а до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. За п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Таким чином, у разі реєстрації збудованого до 5 серпня 1992 року будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР рішенням виконавчого комітету Миргородської міської Ради депутатів трудящих від 24 листопада 1972 року № 407 [PERSON] було відведено під індивідуальне житлове будівництво земельну ділянку площею 0,41 Га. з земель колгоспу «Україна» в с.Петрівці Миргородського району Полтавської області, надане право на забудову ділянки. Строк будівельних робіт з 1972- 1975 року (а.с. 17-18). Відповідно до технічного паспорту виготовленого 06 листопада 2020 року за адресою: [ADDRESS] розташований будинок з господарськими будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку «А-1»; прибудови «а»; тамбура «а1»; сараїв Б, В, Д; погріба «Г»; господарських споруд №1-3, які були побудовані в 1975 році(а.с.19-25). З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що враховуючи те, що будівництво вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства і що на момент смерті спадкодавця цей будинок з господарськими будівлями та спорудами був повністю збудований, проте спадкоємець не може оформити належне йому право власності на вказане майно в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на зазначене майно відсутня, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на цей будинок з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved