Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

08.01.2026 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 27 квітня 2009 року. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] сплачував аліменти на утримання їхньої дитини до досягненням сином повноліття. На теперішній час [PERSON] є здобувачем освіти навчається на денній формі у відокремленому структурному підрозділі «Коломийський політехнічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» за освітньо-професійною програмою «Інженерія програмного забезпечення» зі спеціальності 121 Інженерія програмного забезпечення на ІІІ курсі в академічній групі П-31. Матеріальне становище позивача не дає їй змоги самостійно утримувати сина, забезпечувати його одягом, харчуванням, навчальним приладдям, проїздом на навчання. Відповідач як батько, який є фізично здоровим та працездатним може надавати кошти для їхнього сина на період його навчання. За даних обставин, позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно на час навчання, але не пізніше досягнення сином 23-річного віку, з дня пред`явлення позову. Ухвалою від 09 січня 2026 р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідачу роз`яснено його право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, 04.02.2026 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує на підставах вказаних в позовній заяві та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, 28.01.2026 року подав до суду заяву, в якій просив зменшити розмір аліментів, оскільки на його утриманні перебуває дружина [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] . На теперішній час його фінансове становище не дозволяє платити аліменти в тому розмірі, якому просить позивач. Зазначив, що [PERSON] має повних 18 років та може у вільний від навчання час працювати з метою отримання заробітку. Просить призначити аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 1664 грн. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України Дослідивши матеріали, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає повному задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 квітня 2009 року рішенням Коломийського міськрайонного суду шлюб, укладений 17 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Витягами з реєстру Підгайчиківської територіальної громади підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] змінила своє прізвище [INFO] на " [PERSON] ". Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 травня 2018 року змінено розмір аліментів та ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує зміст положень ст. 199 СК України, в тому числі те, що Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах на дитину. Аналогічні правові висновки містяться у ряді постанов Верховного Суду, а саме: від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16, від 21 березня 2018 року у справі № 308/2268/16-ц, від 01 серпня 2018 року у справі № 539/2580/16-ц, в яких Верховний Суд вказав на рівність обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах на повнолітню дитину, незалежно від того, з ким із них вона проживає. Статтею 199 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, право на утримання після повноліття дитини виникає за умови продовження нею навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Сімейним кодексом передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Однак, відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Про наявність потреби в матеріальній допомозі можуть свідчити навчання на платній основі, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання, тощо. Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною. Відповідно до довідки від 17.11.2025р. слідує, що [PERSON] є здобувачем освіти закладу фахової передвищої освіти у Відокремленому структурованому підрозділі «Коломийський політехнічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка». Навчається в коледжі на денній формі здобуття освіти за освітньо-професійною програмою «Інженерія програмного забезпечення» зі спеціальності 121 Інженерія програмного забезпечення на ІІІ курсі в академічній групі П-31 за рахунок видатків державного бюджету. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027 (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України). Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести продовження навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач - неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач. Отже, судом в даній справі встановлено, що фінансовий стан позивача не дозволяє їй самостійно забезпечити всі матеріальні потреби сина. Більш того, повнолітній син сторін є студентом денної форми навчання, що унеможливлює його працевлаштування і отримання самостійного доходу, відтак, продовжуючи навчання, він потребує утримання батьків. Відповідач являється військовослужбовцем, має на утриманні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та дружину [PERSON] . Доказів про розмір отримуваних відповідачем доходів чи наявність у нього майна, що би вказувало на його фінансовий стан позивачем не надано. З урахуванням зазначених обставин, а також виходячи з відповідності розміру аліментів, які просить стягнути позивач для забезпечення спільного сина, вимогам законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 08 січня 2026 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно до п.1 ч.1ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Крім того, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано: Договір про надання правничої допомоги від 21 листопада 2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 04 лютого 2026 року на суму 9 000,00 грн., з яких за вивчення документі, наданих клієнтом, судових рішень 2 500,00 грн., складання позовної заяви 5 000,00 грн., складання процесуальних документів в ході розгляду справи 1 500,00 грн та платіжні інструкції про сплату позивачкою вказаних витрат на зазначену суму. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. У своїй постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 7 000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач по справі є військовослужбовцем та долучив до своєї заяви посвідчення учасника бойових дій (а.с. 37). Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати збору, зокрема, звільняються: 1) військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків (п. 12); 2) учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав (п. 13). Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial