Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У грудні 2025 року Запорізький обласний центр зайнятості через свій електронний кабінет в ЄСІТС звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що Запорізький обласний центр зайнятості діє від імені Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (надалі - Фонд) відповідно до законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення» та Положення про Запорізький обласний центр зайнятості. 26.08.2021 за сприянням у працевлаштуванні до Запорізького міського центру зайнятості (далі - ЗМЦЗ) звернулася громадянка [PERSON] (надалі - Відповідач). Наказом від 26.08.2021 №НТ210826 [PERSON] було надано статус безробітної з 26.08.2021 та призначено, розпочато виплату допомоги по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 та п. 32 розділу VIII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 26.08.2021 по 22.05.2022. За результатами обміну інформацією між Державною службою зайнятості України та Пенсійним фондом України встановлено, що [PERSON] маючи статус безробітної в центрі зайнятості перебувала у трудових відносинах у м. Дніпро з ТОВ «Омега» (ЄДРПОУ 30982361) з 28.10.2021. В результаті розслідування страхового випадку виявлено, що Відповідач під час перебування на обліку як безробітна в центрі зайнятості перебувала у трудових відносинах у м. Дніпро з ТОВ «Омега» з 28.10.2021, що підтверджується Витягом з Наказу ТОВ «Омега» № 204-КП від 27.10.2021 «Про прийом на роботу [PERSON] ». Наказом від 01.11.2021 № НТ211101 [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю з 01.11.2021, у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного, відповідно до ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» та пп. 2. п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у зв`язку з початком зайнятості особи). Наказом від 01.11.2021 № НТ211101 [PERSON] припинено реєстрацію безробітної з 01.11.2021, у зв`язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту), згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» та абз. 3. пп. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 № 792. Наказом директора ЗМЦЗ від 09.06.2022 № 85-О «Про відшкодування матеріального забезпечення» прийнято рішення про вжиття заходів щодо повернення [PERSON] виплаченої допомоги по безробіттю з 28.10.2021 по 31.10.2021 у розмірі 1227,87 грн. Фахівцями ЗМЦЗ на адресу Відповідача була направлена претензія від 09.06.2022 за № 887/07-05 про добровільне відшкодування коштів та запропоновано повернути кошти шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок центру зайнятості протягом п`ятнадцяти календарних днів від дня отримання копії претензії. Фахівцями Запорізького обласного центру зайнятості на електронну адресу відповідача було направлено повторне повідомлення про стягнення суми матеріального забезпечення від 25.02.2025 № 420/01-22/1 про добровільне відшкодування коштів та запропоновано повернути кошти шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок Запорізького обласного центру зайнятості. Станом на день звернення до суду з позовною заявою кошти не повернуті. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Запорізького обласного центру зайнятості суму заборгованості у розмірі 1227,87 грн. та судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 25.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення, або про розгляд справи у його відсутність, а також відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 26.08.2021 за сприянням у працевлаштуванні з відповідними заявами до Запорізького міського центру зайнятості звернулася [PERSON] . Наказом від 26.08.2021 №НТ210826 відповідачу надано статус безробітної та розпочато виплату допомоги по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 та п. 32 розділу VIII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 26.08.2021 по 22.05.2022. Відповідач під час перебування на обліку як безробітна в центрі зайнятості перебувала у трудових відносинах у м. Дніпро з ТОВ «Омега» з 28.10.2021, що підтверджується Витягом з Наказу ТОВ «Омега» № 204-КП від 27.10.2021 «Про прийом на роботу [PERSON] ». Наказом від 01.11.2021 № НТ211101 [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю з 01.11.2021, у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного, відповідно до ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» та пп. 2. п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у зв`язку з початком зайнятості особи). Наказом від 01.11.2021 № НТ211101 [PERSON] припинено реєстрацію безробітної з 01.11.2021, у зв`язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту), згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» та абз. 3. пп. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 № 792. 09.06.2022 фахівцями ЗМЦЗ на адресу Відповідача була направлена претензія за №887/07-05 про добровільне відшкодування коштів та запропоновано повернути кошти шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок центру зайнятості протягом п`ятнадцяти календарних днів від дня отримання копії претензії, що підтверджується копією відповідного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. 25.02.2025 фахівцями Запорізького обласного центру зайнятості на електронну адресу відповідача [INFO] , яка належить [PERSON] і нею заявлена під час реєстрації в центрі зайнятості, було направлено повторне повідомлення про стягнення суми матеріального забезпечення № 420/01-22/1 про добровільне відшкодування коштів та запропоновано повернути кошти шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок Запорізького обласного центру зайнятості. Станом на день звернення до суду з позовною заявою кошти не повернуті. Вимогами ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», визначений перелік осіб які відносяться до зайнятого населення, в якій вказано, що особи які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством належать до зайнятої категорії населення. В порушення ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідач не надав відомості про обставини, що впливали на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення в наслідок умисного невиконання особою своїх обов`язків та зловживання ними підлягає стягненню з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Виходячи з вищевказаного, [PERSON] з 28.10.2021 втратила статус безробітної та право на отримання виплати допомоги по безробіттю, так як вона з цього дня працевлаштувалася, та відносилася до категорії «зайняте населення». Згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Частиною 1 статті 1213 ЦК України, визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст.1213 ЦК України). Пунктом 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, за змістом зазначеної норми щомісячна допомога не підлягає поверненню у випадку, якщо її виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки та відсутності недобросовісності з боку набувача. Аналіз положень ст. 1215 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом безпідставно набута особою щомісячна допомога не підлягає поверненню, натомість закон встановлює два виключення з цього правила: по-перше, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини особи, яка отримала таку допомогу, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Відповідно до розрахунку суми допомоги по безробіттю, яка підлягає поверненню [PERSON] , складеного начальником управління бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості Пісоцькою Л., за період з 28.10.2021 по 31.10.2021 станом на 04.12.2025 складає 1227,87 грн. На підставі ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати кошти, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги Запорізького обласного центру зайнятості про стягнення коштів, що були виплачені відповідачу як допомога по безробіттю за період з 28.10.2021 по 31.10.2021 року у сумі 1227,87 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У порядку ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved