Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Недокус Віктор Ігорович звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , з участю Служби у справах дітей Скалатської міської ради, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.07.2021. Від шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка проживає разом із позивачем та перебуває повністю на його утриманні. Натомість, відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, не цікавиться станом здоров`я та життям дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дочки, не надає коштів на її утримання. Відповідач ще у 2020 році виїхала за кордон та не спілкується з дитиною. Позивач вважає, що поведінка відповідача свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. За вказаних обставин просив позов задовольнити. Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву. Ухвалою судді від 03.03.2025 відкрито провадження у цивільній справі №607/4048/25. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 04.11.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Від представника Служби у справах дітей Скалатської міської ради надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, за наявними матеріалами у справі. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2021 року. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 27.05.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] , що стверджується Актом обстеженням житлово-побутових умов №3-128 виданим 09.05.2024 Новосілківським старостинським округом Скалатської міської ради. Як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов №3-473 складеного 18.11.2024 старостою села Новосілка Андрієм Чуй, при обстежені житлово-побутових умов виявлено, що [PERSON] , разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , винаймають житло в [ADDRESS] , а також виховує її і матеріально забезпечує батько [PERSON] . [PERSON] офіційно працевлаштований у ТОВ «Стела» на посаді водія автотранспортних засобів із 13.05.2024 відповідно до довідки від 12.11.2024 виданої директором ТОВ «Стела» та згідно довідки про доходи №2 від 12.11.2024, загальна сума його доходу за період з 01 березня 2024 по 31 жовтня 2024 року становить 64000 гривень. Відповідно до довідки №47 виданої 14.11.2024 Новосілківською гімназією Скалатської міської ради Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] навчається у 8 класі Новосілківської гімназії Скалатської міської ради Тернопільської області. Згідно інформації №19/34591-25 від 25.04.2025 наданої Державною прикордонною службою України на запит суду від 24.04.2025, [PERSON] , [INFO] , здійснила виїзд 04.12.2020 через пункт пропуску «Шегині». Іншої інформації немає. Судом було заслухано дитину [PERSON] , яка суду пояснила, що мама виїхала за кордон. Спочатку писала до неї, а потім переслала. Інколи, дід та баба телефонують до неї і цікавляться її справами. Спочатку, коли мама виїхала за кордон, то вона допомагала їй, а потім перестала. Вважає, що матір слід позбавити батьківських прав щодо неї, оскільки вона нею не цікавиться. Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Скалатської міської ради від 22.08.2025 №149, беручи до уваги інтереси дитини, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Скалатської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] . У висновку зазначено, що з матеріалів справи стало відомо, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 14.07.2021. Донька після розлучення залишилася проживати з бабусею за адресою [ADDRESS] . [PERSON] у грудні 2020 року виїхала за межі України, про що свідчить документ Державної прикордонної служби України, де знаходиться по теперішній час. Незважаючи на те, що у лютому 2022 року розпочалися бойові дії на території України, мати не приїхала і не забезпечила своїй доньці безпечних умов проживання. Натомість, батько винаймає житло подальше від обласного центру, який може піддаватися атакам ворога, і разом з донькою переселяється за адресою с.Новосілка Тернопільського району. Служба у справах дітей провела акт обстеження умов проживання неповнолітньої, в результаті чого встановлено, що [PERSON] має окрему кімнату, окреме ліжко, місце для занять та відпочинку. Зі слів [PERSON] стало відомо, що мати зрідка їй телефонує, але ніякої участі у її підлітковому житті не приймає. Дівчинка потребує материнської любові, піклування, підтримки. Батько офіційно працює, матеріально забезпечує всім необхідним, цікавиться шкільним життям доньки, забезпечує медичне обстеження. [PERSON] за місцем проживання характеризується з позитивного боку, підтримує добрі стосунки з сусідами та мешканцями села, скарг чи заяв від мешканців на нього не надходило. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. Згідно ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмові висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інші документів, які стосуються справи. При цьому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , адже відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що останній містить позицію позивача, яка висловлена щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, викладено зміст документів наданих на розгляд органу опіки та піклування, наведено норми чинного Сімейного кодексу України, яким керувався орган опіки та піклування при наданні висновку та безпосередньо сам висновок у якому орган опіки та піклування вказав, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що вказаний висновок органу опіки та піклування не містить мотивів та обґрунтувань через які слід позбавити відповідача батьківських прав. У висновку не обґрунтовано чому саме позбавлення батьківських прав батька по відношенню до дочки буде відповідати її найкращим інтересам. Із вказаних підстав судом не береться до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем та його представником не надано суду безспірних доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] , а також не обґрунтовано та не доведено, чому саме позбавлення матері батьківських прав щодо дитини буде відповідати її найкращим інтересам. Таким чином, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а також не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї враховуючи те, що відповідачка перебуває за кордоном. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Разом із тим, відмовляючи у позові в частині позбавлення батьківських прав, суд зазначає, що участь матері [PERSON] у вихованні дочки не є достатньою, тому вважає за необхідне попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав неповнолітньої дитини, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставин, що мають істотне значення, виходить з рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, а тому із відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 27.02.2025 та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, а також забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 968,96 гривень за вимогу про стягнення аліментів. Також, оскільки у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав відмовлено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved