Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач ТОВ «Діджи фінанс» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №100105855 від 31.05.2021 року у розмірі 44163, 75 грн, судовий збір у розмірі 2422, 40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31.05.2021 року з власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан», Приходько К. М. подав заявку на отримання кредиту №100105855. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на веб-сайті Товариства. Зазначив, що законодавством України передбачено оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля, який прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору №100105855 від 31.05.2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на веб-сайті Товариства, таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит №100105855 від 31.05.2021 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 10000 грн, проте відповідачем належним чином кредитні зобов`язання не виконані. Посилався на те, що 30.09.2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №09Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №100105855 від 31.05.2021 року на користь ТОВ «Діджи фінанс», а ТОВ «Діджи фінанс», відповідно, набуло права вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед ТОВ «Діджи фінанс» становить 44163,75 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 9500 грн; заборгованість за відсотками 33663,75 грн, заборгованість за комісійними винагородами становить 1000 грн, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом Провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що приєднаний до матеріалів справи Договір не містить підписів сторін договору. Вважає, що позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та не є належним доказом укладення договору. Також зазначив, що на підтвердження отримання відповідачем коштів від ТОВ "Мілоан" позивачем не надано належних доказів, а саме первинних документів, оформлених у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Копія платіжного доручення, надана позивачем на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів не містить підпису працівника банку, відповідального за проведення операції. У вказаному платіжному дорученні наявні лише підпис та печатка ТОВ "Мілоан", що, вочевидь, не може свідчити про його відправлення та виконання банком. Платіжне доручення без відміток банку про дату отримання та виконання не є документом, що підтверджує здійснення платіжної операції. До того ж, у договорі від 31.05.2021 №100105855 не зазначений рахунок відповідача, на який ТОВ "Мілоан" нібито перерахувало кошти. Доказів того, що картковий рахунок № [NUMBER] належить або використовувався відповідачем матеріли справи не містять. Щодо відступлення права вимоги відповідач зазначив, що у договорі факторингу від 30.09.2021 року №09Т жодним чином не зазначається будь-яка інформація, що могла б свідчити про відступлення права вимоги саме до відповідача, як то ПІБ, номер кредитного договору та інші данні. Як доказ відступлення прав вимоги позивачем було направлено до суду витяг з реєстру боржників. Натомість, наданий позивачем витяг зроблено останнім як зацікавленою особою, тому вважає його неналежним та недопустимим доказом. Також відповідач вважає проведені позивачем розрахунки заборгованості такими, що не відповідають вимогам закону. Стосовно витрат позивача на правову допомогу вважає, що вони не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Представником позивача було подано відповідь на відзив, згідно якого остання просила задовольнити позові вимоги. В обґрунтування посилалась на те, що 31.05.2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» URL: https://miloan.ua/, [PERSON] було подано Заявку на отримання кредиту № 100105855. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом, оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 100105855 від 31.05.2021, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному вебсайті URL: https://miloan.ua/. Одноразовий ідентифікатор, як і лог підпису Кредитора (логи (лог-файли) - містять інформацію про роботу сервера і зберігають в собі певні дії користувача або програми), зафіксовано у Кредитному договорі, переданому первісним кредитором Позивачу у pdf.форматі, проте є зашифрованим, у зв`язку із чим при стандартному завантаженні до електронного кабінету чи під час друку не відображається. У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні Кредитного договору. Зазначила, що цей Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби та цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Щодо доводів відповідача, що позивачем не надано підтвердження факту перерахування грошових коштів саме на рахунок відповідача посилалась на те, що ТОВ «Мілоан» є зареєстрованою у належному порядку фінансовою установою, що надає фінансові послуги, зокрема з кредитування, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та свідоцтвом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими пунктами 1-5 частини першої цієї статті. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «Мілоан» на виконання умов договору про споживчий кредит № 100105855 від 31.05.2021 року перерахувало відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 10 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 28191819 від 31.05.2021 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до п. 2.1 ч. 2 Договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Тобто, на рахунок, наданий відповідачем для отримання кредитних коштів. Вказала, що платіжне доручення №28191819 від 31.05.2021 року, враховуючи вимоги Постанови Правління Національного банку України від 06 листопада 2019 року № 127 «Про затвердження Змін до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», яка була чинною на момент перерахування кредитних коштів, відповідає вимогам та зразку, наведеному у додатку до Інструкції, містить усі обов`язкові реквізити, тобто є належним доказом по справі, а отже доводи відповідача, що у платіжному дорученні № 28191819 від 31.05.2021 року не зазначено повний номер картки отримувача та повних реквізитів її рахунку, що не надає змогу перевірити кому було скеровано кредитні кошти, не заслуговують на увагу суду. Поряд з цим, звернула увагу суду, що інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «Діджи фінанс» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, оскільки такі документи є банківською таємницею, а також відповідно до п. 35 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. За таких обставин вважає, що позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі за договором про споживчий кредит № 100105855 від 31.05.2021 року, які були передані ТОВ «Мілоан» в рамках укладеного договору факторингу 09Т від 30.09.2021 р. Щодо нарахування заборгованості посилалась на те, згідно п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000 грн у валюті: Українські гривні. Відповідно до п. 1.3 Договору кредит надається строком на 30 днів з 31.05.2021 (строк кредитування). Пунктом 1.4 Договору визначено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 30.06.2021. Поряд з цим, згідно п. 1.5 Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 6 250 грн в грошовому виразі та 33,803 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 16 250 грн. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Згідно з п. 1.5.1 кредитного договору: Комісія за надання кредиту: 1 000 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Поряд з цим, посилалась на те, що п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 5 250,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.75 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до 1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 1.7 Договору тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього Договору) шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Зазначила, що оскільки відповідач 30 червня 2021 року кредит в сумі 10000 грн не повернув, а продовжував користуватися кредитним коштами, то ТОВ «Мілоан» відповідно до умов п. 1.6 Договору, з якими погодився відповідач, нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за 60 днів, тобто за період з 1 липня 2021 року по 05 вересня 2021 року, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам Договору та спростовує доводи відповідача про незаконність нарахування відсотків за користування кредитом після 30 червня 2021 року. Звернула увагу суду, що на підтвердження законності нарахування заборгованості за відсотками позивачем до позовної заяви було долучено відомості про щоденні нарахування та погашенням за договором про споживчий кредит № 100105855 від 31.05.2021 року, яка сформована первісним кредитором ТОВ «Мілоан». Зазначила, що відповідачем були здійснені платежі по погашенню тіла кредиту та процентів за пролонгацію. Вказала, що якщо відповідач не згоден з розрахунком заборгованості, наданим позивачем чи ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду. Але відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги. Клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, відповідач суду не заявив. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором відповідач також суду не надав. Поряд з цим, звернула увагу суду, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним Договором у ТОВ «Діджи фінанс», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просить суд стягнути з відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Отже, зазначає, що позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним Договором, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. На підтвердження переходу прав від первісного кредитора представник позивача зазначила, що позивачем до матеріалів справи долучено: Договір факторингу №09Т від 30 вересня 2021 року, який підтверджує відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи фінанс» щодо позичальників; Витяг з Додатку до Договору факторингу №09Т від 30 вересня 2021 року, що містить персональні дані боржника, номер кредитного договору та розмір боргу на дату відступлення; Платіжні інструкції зг. договору факторингу №09Т від 30.09.2021 р., які підтверджують оплату грошових коштів ТОВ «Діджи фінанс» на користь ТОВ «Мілоан» за договором факторингу №09Т від 30 вересня 2021 року. Акт приймання-передачі реєстру боржників є належним та допустимим доказом переходу права вимоги. Його підписання сторонами договору факторингу підтверджує факт передачі новому кредитору прав вимоги до боржників, зазначених у реєстрі. Саме з моменту підписання такого акта відбувається фактичний перехід права вимоги, оскільки акт фіксує виконання сторонами умов договору та ідентифікує зобов`язання, що передаються. Тому твердження відповідача щодо не надання підтвердження повної оплати за договором відступлення/факторингу є нікчемними та не заслуговують на увагу суду. Отже, право вимоги до відповідача у повному обсязі було належним чином набуте позивачем відповідно до статей 512514 ЦК України. Боржник був зобов`язаний виконати зобов`язання належному кредитору з моменту набуття ним таких прав. Відсутність повідомлення є лише формальним ризиком для кредитора, але не скасовує обов`язок відповідача. Щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу, вважала заявлену суму розумною, обґрунтованою та пропорційною, враховуючи підготовку та подачу позовної заяви; збір та правовий аналіз доказів; ведення електронного листування з судом; участь представника у підготовці процесуальних документів. до відповідності копій письмових доказів їх оригіналам. Враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог, є необґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладеного правочину, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. Ухвалою суду від 27.01.2026 року у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів було відмовлено. Поновлено ТОВ «Діджи фінанс» процесуальний строк на звернення до суду з клопотанням про витребування доказів, задоволено клопотання представника позивача та витребувано з АТ «ВСТ БАНК» виписку про рух коштів по картковому рахунку № [NUMBER] , який належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за період з 31.05.2021 року по 08.06.2021 року. 23.02.2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, згідно яких остання вказала, відповідно до інформації, яка отримана унаслідок виконання вимог ухвали Слобідського районного суду м. Харкова, підтверджено АТ «ВСТ БАНК», що платіжна картка № [NUMBER] емітована як спосіб доступу до рахунку; [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , № [NUMBER] у національній валюті та надано виписку щодо руху коштів по рахунку [PERSON] . Звернула увагу, що 01.06.2021 на рахунок відповідача здійснено зарахування у розмірі 10000 грн, що відповідає п. 1.2 Договору про споживчий кредит № 100105855 від 31.05.2021 року (далі по тексту Договір/ Кредитний договір): Сума (загальний розмір) кредиту становить 10000 грн у валюті: Українські гривні. Представник позивача наголошує, що у Правилах надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.05.2021 року), які були чинними на момент укладення даного кредитного договору було встановлене наступне положення: «4.15 Товариство не пізніше трьох робочих днів з дня підписання кредитного договору Сторонами надає кредит шляхом (у спосіб), що передбачений у Кредитному договорі». Тобто перерахування кредитних коштів може відбуватися не день у день з підписанням договору, що і сталося у нашому випадку. Правила надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті Кредитодавця URL: https://miloan.ua та наявні в Особистих кабінетах Кредитора та відповідача. Відповідно до підпункту 2, 3, 12 пункту 5.1 Договору Позичальник підтверджує, що: до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору; умови Договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану; Товариство в електронній формі повідомило його шляхом надання доступу до проекту цього Договору (індивідуальної частини), Правил та іншої інформації розміщеної на сайті Товариства, зокрема в розділах «Документи», «споживачам» про відомості (інформацію) вказані в ч.1,2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У п. 6.3 Кредитного договору встановлено: Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Тобто сам факт підписання договору з посиланням на Правила надання кредиту свідчить про те, що відповідач мав можливість та виявив волю ознайомитися з ними. Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що задля повного та об`єктивного встановлення істини долучення Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.05.2021 року) є необхідністю, у зв`язку із чим просить поновити процесуальний строк, прийняти клопотання про долучення доказів та долучити до матеріалів справи «Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.05.2021 року)» та задовольнити у повному обсязі позовні вимоги. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, згідно поданих до суду відповіді на відзив та додаткових пояснень просила здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 31.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100105855, за умовами якого кредитодавець (ТОВ «Мілоан») зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п. 1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до умов договору сума кредиту складає 10000 грн, кредит надається строком на 30 днів з 31.05.2021 року (п.1.2, 1.3). Відповідно до п.1.4 позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 30.06.2021. Пунктом 1.5.1 комісія за надання кредиту складає 1000 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово. Згідно з п.1.5.2 проценти за користування кредитом складають 5250 грн, які нараховуються за ставкою 1,75% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.7 договору тип процентної ставки за цим договором фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього договору. Згідно з п.2.2.1 договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4 у випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.1 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору. Відповідно до п.2.2.2 нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору. Відповідно до п. 2.3.1 Договору продовження вказаного в п. 1.3 Договору строку кредитування може відбуватися на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: 2.3.1.1 Пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на пільгових умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п.1.5.2 Договору. П.2.3.1.2 Пролонгація на стандартних (базових умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коди Позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення зальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Мета отримання кредиту сторонами погоджена в п. 1.1 кредитного договору, - з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника. Згідно з п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника [PERSON] , його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Таким чином, в укладеному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки. Цей кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту №100105855 від 31.05.2021 містить графік платежів, відповідно до якого встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а також комісії за надання кредиту. Позивачем надано Паспорт споживчого кредиту №100105855 в якому зазначені умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту тощо. Відповідно до анкети-заявки №100105855 від 31.05.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» погоджена сума кредиту, строк кредиту, ставка процентів. Крім того, зазначена анкета відображає процес оформлення та розгляду заяви. Платіжним дорученням 28191819 від 31.05.2021 підтверджено перерахування коштів у сумі 10000 грн [PERSON] згідно з договором 100105855. Відповідно до п.3.2.6 договору Товариство має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника. 30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу №09Т, згідно з умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Пунктом 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання цього Договору. 30.09.2021 акт приймання передачі Реєстру прав вимог від 30.09.2021 до Договору факторингу №09Т від 30.09.2021 був підписаний ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс». Відповідно до платіжних інструкцій, ТОВ «Діджи фінанс» здійснило ТОВ «Мілоан» оплату згідно з Договором відступлення прав вимоги №09Т від 30.09.2021. З наданого позивачем Витягу з Додатку до Договору факторингу №09Т від 30.09.2021 убачається, що ТОВ «Діджи фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 44163, 75 грн, з яких: 9500 грн - сума заборгованості за тілом, 33663, 75 грн - сума заборгованості за відсотками, 1000 грн - сума заборгованості за комісією. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення, сформованою ТОВ «Мілоан», заборгованість [PERSON] за кредитним договором №100105855 від 31.05.2021 становить 44163, 75 грн, з яких: 9500 грн - борг по тілу, 33663, 75 грн - борг по відсотках, 1000 грн - борг по комісії. Як убачається з досудової вимоги від 25.07.2025, скерованої директором ТОВ «Діджи фінанс» за адресою проживання [PERSON] , що міститься у кредитному договорі №100105855 від 31.05.2021, останньому було запропоновано сплатити заборгованість в сумі 44163, 75 грн на користь ТОВ «Діджи фінанс» та роз`яснено, що у випадку невиконання вимоги ТОВ «Діджи фінанс» буде ініційовано заходи щодо стягнення заборгованості в судовому порядку. За наданою, інформацією з АТ "ВСТ БАНК", вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 01.06.2021 року на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано кошти у сумі 10000 грн. Представником позивача подано клопотання про поновлення строку на подання доказів та останній просить долучити Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.05.2021 року). Суд, дослідивши вказане клопотання, дійшов наступного висновку. Пунктом 2 та пунктом 6 ч. 1 ст. 43 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам та користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. За змістом положень частини другої та четвертої статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Виходячи з положень ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом. Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх клопотанням. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Статтю 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. Зазначена норма гарантує «право на суд», одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golderv. theUnitedKingdom), заява № 4451/70, § 36). Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення. Надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «МірагальЕсколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»). Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавляє позивача, або інших учасників справи права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, враховуючи наведені норми процесуального закону, практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку про можливість поновлення представнику ТОВ «Діджи фінанс» процесуального строку для подання доказу та долучення до матеріалів справи Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.05.2021 року, які регламентують єдиний порядок надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - Товариство), як виключного виду його діяльності та єдиної фінансової послуги, що надається Товариством, визначають порядок і умови укладення кредитних договорів, загальні права та обов?язки сторін договору, правила обліку та порядок зберігання кредитних договорів та інших документів, пов?язаних з наданням фінансових послуг Товариством, порядок доступу споживачів фінансових послуг до документів та іншої інформації, пов?язаної з наданням фінансових послуг Товариством, а також регулюють інші питання вказані у цих Правилах. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. Ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до позивача перейшли права первісного кредитора ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №100105855 від 31.05.2021 в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Суд, дослідивши надані позивачем докази, доходить висновку, що знаходить своє підтвердження обставина наявності у відповідача [PERSON] перед позивачем ТОВ «Діджи фінанс» заборгованості за кредитним договором №100105855 від 31.05.2021. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення, сформованою ТОВ «Мілоан», по Договору про споживчий кредит №100105855 від 31.05.2021 відповідач здійснив 30.06.2021 платежі на рахунок кредитора на погашення тіла кредиту в сумі 500 грн, на погашення процентів у сумі 1250 грн за період користування кредитом з 31.05.2021 по 30.06.2021, на погашення комісії по пролонгації 500 грн. Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював. Разом з тим, відповідно до п.1.3 Договору строку кредиту становить 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в п.2.3.1.2 цього Договору. Так, п. 2.3.1.2 договору визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. Так, останнім днем дії кредитного договору було 30.06.2021, проте відповідач після 30.06.2021 не здійснив оплату за Кредитним договором ні по прострочених процентах, ні по прострочених зобов`язаннях по кредиту, тому враховуючи п.2.3.1.2 Договору строк користування кредитом було пролонговано на 60 календарних днів поспіль (максимальний термін пролонгації), тобто до 29.08.2021 включно, оскільки у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом. Отже, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані на заборгованість не більше строку кредиту (30 календарних днів) та строку пролонгації (60 календарних днів) передбачених п.2.3.1.2 Договору, а саме до 29.08.2021. Проценти за перші 30 днів були відповідачем сплачені у сумі 1250 грн, що відповідає вимогам кредитного договору. З 01.06.2021 по 07.07.2021 нараховано проценти в сумі 166,25 грн щоденно, у наступні 57 днів підлягають нарахуванню проценти відповідно до п. 1.6 кредитного договору, тобто 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 475 грн в день. Загальна сума процентів за кредитним договором за період з 31.05.2021 по 29.08.2021 (загалом 90 днів) дорівнює 31588,75 грн (175 грн х 30 днів+ 166, 25 грн х 7 днів +475 х 53 дні 1250 грн). Однак, позивачем проценти за користування кредитом нараховувалися до 05.09.2021 включно, що суперечить умовам Договору, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з комісії в сумі 1000 грн, то суд зважає на таке. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниє обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного суду в постанові від 20.07.2022, прийнятій по справі №343/557/15-ц, провадження №61-10414св20, умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за надання кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання фінансового інструменту. Ураховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено одноразову плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1.5.1 договору про споживчий кредит №100105855 від 31.05.2021 умови щодо обов`язку позичальника сплатити одноразову комісію за надання кредиту в сумі 1000 грн, є нікчемними. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано положеннями ч.3 ст.13 ЦК України,не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. З огляду на вказане вище, положення кредитного договору №100105855 від 31.05.2021 про сплату позичальником на користь банку комісії за надання кредиту в розмірі, визначеному у п. 1.5.1. договору про споживчий кредит та в Графіку платежів за договором про споживчий кредит суперечать положенням Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 1000 грн, а відтак, позовні вимоги ТОВ «Діджи фінанс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Як убачається з відомості про щоденні нарахування та погашення, сформованою ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №100105855 від 31.05.2021, [PERSON] було сплачено в рахунок комісії за пролонгацію 30.06.2021 суму в розмірі 500 грн. Оскільки суд дійшов висновку про нікчемність положення кредитного договору №100105855 від 31.05.2021 про сплату позичальником на користь банку комісії за надання кредиту (пункт 1.5.1 Договору), суд вважає за можливе суму в розмірі 500 грн, сплачену відповідачем в рахунок комісії, зарахувати в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, в зв`язку з чим, суму за тілом кредиту, що підлягає стягненню з [PERSON] , зменшити до 9000 гривень (9500 - 500 = 9000). Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №100105855 від 31.05.2021 у сумі 40588, 75 грн, яка складається з 9000 грн- заборгованість за тілом кредиту, 31588, 75 грн - заборгованість за відсотками. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2228, 61 грн. Крім зазначеного, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн. Відповідно до договору №42649746 про надання правової допомоги від 05.05.2025, укладеному між клієнтом ТОВ «Діджи фінанс» та адвокатом Міньковською А. В., клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами. Відповідно до акту №100105855 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 29.07.2025 сторони підтвердили, що адвокат надав клієнт прийняв правничу допомогу загальною вартістю 5000 грн. Суду надано детальний опис від 29.07.2025 робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А. В., необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, відповідно до якого адвокат надав послуги, а саме: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи фінанс» - 1 год.; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, позивач 2 год.; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 0,5 год.; подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням 0,5 год. Відповідно до додаткової угоди №100105855 до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 05.05.2025 розширено розділ «1. Предмет договору» та доповнено новим пунктом: 1.2. Адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] ». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. У справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04 від 23.01.2014 Європейський суд з прав людини вказав, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00 від 28.11.2002 Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За змістом пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України визначена процедура відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною на момент вирішення судом питання про розподіл судових витрат, чи тільки має бути сплачено. На думку суду, відсутність доказів оплати вказаних послуг не свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача, враховуючи позицію ВС, що викладена у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 19 травня 2021 року у справі № 754/12116/18. Правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В розумінні п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи характер виконаних робіт з надання правової допомоги у зв`язку із розглядом справи, заперечення представника відповідача з приводу заявлених витрат, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, в межах подання розгляду та вирішення позовної заяви, критерію необхідності подання відповідних документів, значимості таких дій у справі, та витраченого часу представником у даній справі, часткового задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу та зменшення розміру таких до 2000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial