Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Керівник Козелецької окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Державне підприємство «Ліси України», про усунення перешкод власнику - державі у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 7422083900:21:309:0018 площею 0.0575 га, шляхом зобов`язання [PERSON] повернути цю земельну ділянку державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку; скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані таким. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-1173/14-21-сг від 24.05.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 1.6 га, у тому числі сіножатей 1.6 га (кадастровий номер 7422083900:21:309:0007) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населеного пункту с. Лошакова Гута на території Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області. У подальшому [PERSON] замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та виділу окремих земельних ділянок площею 0.575 га та 1.0250 га. За заявою [PERSON] 01.12.2022 здійснено поділ земельної ділянки 7422083900:21:309:0007 на дві, яким було присвоєно кадастрові номери 7422083900:21:309:0017 (1.025 га) та 7422083900:21:309:0018 (0.575 га). Між [PERSON] та [PERSON] укладено договір від 29.03.2023 купівлі-продажу земельної ділянки 7422083900:21:309:0018 площею 0.575 га, на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на цю земельну ділянку. Передача [PERSON] спірної земельної ділянки, яку у подальшому придбав [PERSON] , у власність відбулася з порушення норм закону, оскільки вона відноситься до земель природно-заповідного (межі регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський» (далі РЛП «Міжрічинський) та лісового фондів, що унеможливлює її перебування у приватній власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідачі, проявивши розумну обачність, могли та повинні були знати про те, що ця ділянка належить до земель лісогосподарського призначення. Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими виходячи з такого. Спірна земельна ділянка та земельна ділянка лісового фонду, власником якої є Чернігівська обласна державна адміністрація, а постійним користувачем ДП «Ліси України» не перетинаються і доказів зворотного прокурором не надано. Станом на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення прокурора з позовом до суду межі РЛП «Міжрічинський» до Державного земельного кадастру не внесені, відсутні відомості щодо винесення їх в натурі на місцевості. Проект організації території РЛП «Міжрічинський» не є землевпорядною документацією і не містить у своєму складі відомостей про координати поворотних точок меж парку. Відповідно неможливо встановити чи знаходиться спірна земельна ділянка в межах парку чи ні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] містить висновок експерта державної експертизи про те, що проект відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Експертом не встановлено факту знаходження спірної земельної ділянки в межах природно-заповідного або лісового фонду. До того ж відповідач зазначає про невірно обраний прокурором спосіб захисту. Позивачем подано відповідь на вказаний відзив, згідно з яким невнесення до Державного земельного кадастру меж РЛП «Міжрічинський» із зазначенням обмежень щодо режиму використання земельної ділянки, не свідчить про відсутність таких обмежень і можливість перебування спірної земельної ділянки у приватній власності. Відведення у власність [PERSON] спірної земельної ділянки не було погоджено з органом виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища. Крім того, спірну земельну ділянку надано поза волею належного власника та постійного землекористувача і з порушенням встановленого законодавством порядку та всупереч вимогам законодавства про неможливість набуття у приватну власність земель лісогосподарського призначення. Твердження відповідача про обрання прокурором неефективного способу захисту є помилковим. Представником [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Проект землеустрою щодо встановлення меж території природно-заповідного фонду РЛП «Міжрічинський» не розроблений та не затверджений. В державному земельному кадастрі відомості про встановлені межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного значення відсутні. Відповідно відсутні підстави вважати, що проект землеустрою про відведення [PERSON] у власність земельної ділянки мав погоджуватися з органами у сфері охорони навколишнього природного середовища. На той момент жодних обмежень (обтяжень) не було зареєстровано, а земельна ділянка до особливо цінних земель не належала, що підтверджується висновком про розгляд документації із землеустрою Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 06.05.2021 № 8845/82-21. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області при передачі у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 7422083900:21:309:0007 (з якої в подальшому було виділено земельну ділянку з кадастровим номером 7422083900:21:309:0018, що належить [PERSON] на праві приватної власності) діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. На час придбання [PERSON] спірної земельної ділянки відомостей щодо обмежень у її використанні в Державному земельному кадастрі не було зареєстровано. Також представник вказала на неефективний спосіб захисту, обраний прокурором. 20.02.2024 прокурором подано заяву від 13.02.204 про зміну предмету позову, згідно з якою позовні вимоги викладено в такій редакції: усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельного ділянкою з кадастровим номером 7422083900:21:309:0018 площею 0.575 га шляхом ??зобов?язання [PERSON] повернути цю земельну ділянку державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації; ??скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 66976070 від 29.03.2023, яким за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну; ??скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалою суду від 20.02.2024 прийнято до розгляду заяву прокурора про зміну предмету позову. 12.05.2025 до суду надійшла заява [PERSON] , з якої убачається, що він позовні вимоги визнає у повному обсязі. Про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах природно-заповідного фонду та відноситься до земель лісогосподарського призначення, йому не було відомо. 14.05.2025 до суду надійшла аналогічного змісту заява [PERSON] 20.08.2025 прокурором подано заяву про зміну предмету позову, яка мотивована набранням 09.04.2025 чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», внаслідок чого законодавцем змінено спосіб захисту порушеного права. Відповідно до цієї заяви прокурор просить витребувати у [PERSON] на користь держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0.575 га, якій присвоєно кадастровий номер 7422083900:21:309:0018, що розташована в межах Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області; скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чуприненко О.В. від 29.03.2023 № 66976070 і здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] (із закриттям розділу) на вказану земельну ділянку; скасувати державну реєстрацію такої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, припинивши право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку. Ухвалою суду від 06.11.2025 прийнято до розгляду заяву прокурора про зміну предмету позову. 10.11.2025 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області подано відзив на позовну заяву із зміненим предметом позову. Відповідач вважає, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача [PERSON] нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Для внесення такого запису на підставі зазначеного рішення суду окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем не потрібно. Результатом скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі є те, що земельна ділянка перестає існувати як об`єкт речових прав. Відповідно заявлені вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса і здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності [PERSON] (із закриттям розділу) на земельну ділянку з кадастровим номером 7422083900:21:309:0018, про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не підлягають задоволенню внаслідок обрання позивачем неефективного способу захисту порушених прав. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не є належним відповідачем за вимогою про витребування земельної ділянки, оскільки власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідачем у таких справах є набувач (титульний власник спірного майна), що володіє ним на момент звернення позивача до суду з таким позовом. У судовому засіданні представник Козелецької окружної прокуратури позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області просила відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву, у тому числі із зміненим предметом позову. Представник відповідача [PERSON] вважав змінені позовні вимоги необґрунтованими. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала, однак зазначила, що відповідач є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна. Судом встановлено наступне. 19.04.2021 [PERSON] звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0 га, яка знаходиться за межами с. Лошакова Гута на території Косачівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. До заяви додано графічні матеріали із бажаним місцем розташування земельної ділянки. З листа Козелецького відділу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 228/406-21-0.27 від 21.04.2021 вбачається, що вказана [PERSON] земельна ділянка обліковується в рядку «Землі запасу», шифр рядка 94, землі державної власності, склад угідь: чагарникова рослинність природного походження на сільськогосподарських землях. Інформація про віднесення цієї земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду та земель історико-культурного призначення у відділі відсутня і буде визначена в процесі розробки проекту землеустрою розробником в разі надання дозволу. Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-665/14-21-сг від 21.04.2021 надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту с. Лошакова Гута Козелецького району Чернігівської області. Фізичною особою-підприємцем виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] . Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-1173/14-21-сг від 24.05.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 1.6 га, у тому числі сіножатей 1.6 га (кадастровий номер 7422083900:21:309:0007) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населеного пункту с. Лошакова Гута на території Деснянської селищної ради колишнього Козелецького, а нині Чернігівського району. Надалі [PERSON] замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та виділу окремих земельних ділянок площею 0.575 га та 1.0250 га. За заявою [PERSON] 01.12.2022 здійснено поділ земельної ділянки 7422083900:21:309:0007 на дві, яким було присвоєно кадастрові номери 7422083900:21:309:0017 (1.025 га) та 7422083900:21:309:0018 (0.575 га). Між [PERSON] та [PERSON] 29.03.2023 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки 7422083900:21:309:0018 площею 0.575 га. На підставі вказаного договору за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7422083900:21:309:0018. Рішення про державну реєстрації прийнято 29.03.2023 державним реєстратором приватним нотаріусом Чуприненко О.В. за № 66976070 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 350221249 від 12.10.2023). ДП «Остерське лісове господарство» на підставі розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації № 22 від 10.02.2010 є постійним користувачем земельної ділянки 7422083900:21:311:0014, площею 1405.3854 га у межах згідно з планом, розташованої на території Косачівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області за межами населеного пункту. Цільове призначення земельної ділянки для ведення лісового господарства (державний акт на право користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 9376350 віл 30.12.2010). Другий примірник акту зберігається у управлінні Держкомзему у Козелецькому районі. Діяльність ДП «Остерське лісове господарство» відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 542 від 27.09.2021 припинено. Його правонаступником є ДП «Чернігівське лісове господарство». ДП «Чернігівське лісове господарство» на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 № 855 припинено шляхом реорганізації, а саме приєднання до ДП «Ліси України» з передачею останньому всіх прав та обов`язків. Отже, постійним лісокористувачем зазначеної земельної ділянки на цей час є ДП «Ліси України», а на момент видачі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-1173/14-21-сг від 24.05.2021 було ДП «Остерське лісове господарство». Відповідно до інформації ВО «Укрдержліспроект» від 18.07.2023 № 667 та доданого фрагменту публічної кадастрової карти з нанесеними межами кварталу 30 Косачівського лісництва Філії «Чернігівське лісове господарство» ДП «Ліси України» та межами земельної ділянки 7422083900:21:309:0018, ця земельна ділянка розташована у виділах 4, 9, 10 кварталу 30 Косачівського лісництва Філії «Чернігівське лісове господарство» ДП «Ліси України». Згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2011 року Філії «Чернігівське лісове господарство» ДП «Ліси України» (планшет № 6) у Косачівському лісництві знаходиться квартал № 30. Західною межею кварталу № 30 є берег Київського водосховища. Відповідно земельна ділянка 7422083900:21:309:0018 знаходиться у його межах. Як убачається з Проекту організації та розвитку лісового господарства Косачівського лісництва ДП «Остерське лісове господарство», розробленого у 2012 році, квартал 30 Косачівського лісництва знаходиться у межах регіонального ландшафтного парку у зоні регульованої рекреації. У ході лісовпорядкування описано стан виділів 4, 9, 10 кварталу 30 та розроблені господарські заходи. У кварталах 4, 9 лісовий масив вкритий лісовими культурами віком 40-73 роки. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125-24/1628-ЗТ від 21.05.2024 земельна ділянка з кадастровим номером 7422083900:21:309:0007 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 7422083900:21:311:0014, відповідно до Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, за межами с. Лошакова Гута, площею 1.6000 га станом на 2021 рік та координат поворотних точок меж земельної ділянки з розділу 2 (запис від 28.09.2015) Поземельної книги. Площа накладання становить 1.6000 га. Згідно з інформацією Філії «Чернігівське лісове господарство» ДП «Ліси України» № 863 від 24.10.2023 підприємством не приймались рішення щодо вилучення земельних ділянок в кварталі [NUMBER] Косачівського лісництва. Погодження на зміну цільового призначення земельної ділянки у кварталі 30 Косачівського лісництва Чернігівське обласне управління лісового та мисливського господарства та Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства не надавало (Лист Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства № 02/700 від 01.08.2023). Відповідно до інформації Секретаріату Кабінетів Міністрів України № 22284/0/2-23 від 25.08.2023, Кабінетом міністрів України рішення щодо передачі у приватну власність спірної земельної ділянки не приймалось. Згідно з рішенням Чернігівської обласної ради від 20.06.2002, на території Козелецького та Чернігівського районів створено РЛП «Міжрічинський» площею 87672,9 га за рахунок земель, що включаються до його складу без вилучення у землевласників та землекористувачів. Рішеннями Чернігівської обласної ради від 14.08.2003 «Про уточнення північної межі регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський», від 28.12.2004 «Про виключення частини лісових угідь з господарської зони регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський», від 26.01.2007 «Про внесення змін до рішення обласної ради від 28.12.2004 «Про виключення частини лісових угідь з господарської зони регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський» змінено межі і площу РЛП «Міжрічинський». Проект організації території, охорони, відтворення та рекреаційного використання природних комплексів і об`єктів регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський» як об`єкта природно-заповідного фонду розроблено та погоджено уповноваженими державними органами упродовж липня-серпня 2003 року та затверджено рішенням Чернігівської обласної ради від 27.11.2003. Згідно з додатком № 1 до рішення Чернігівської обласної ради від 27.11.2003 південною межею парку є межа Київської області від р. Десна до фарватеру Київського водосховища. Відповідно до Положення про регіональний ландшафтний парк «Міжрічинський», затвердженого наказом Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської облдержадміністрації № 97 від 17.10.2019 РЛП «Міжрічинський» як об`єкт природно-заповідного фонду включає 78753.95 га земель на території колишнього Козелецького та Чернігівського районів, які перебувають під особливою державною охороною. Землі включені до складу парку без вилучення у землевласників та землекористувачів. До земель парку включені землі ДП «Остерське лісове господарство», площею 5550.7 га, у тому числі квартал 30 Косачівського лісництва. Після створення регіонального-ландшафтного парку «Міжрічинський» уповноваженим державним органом із суб`єктами господарювання та органами місцевого самоврядування укладено охоронні зобов`язання, щодо забезпечення охорони тієї частини парку, яка фактично існує на землях, які перебувають у їх власності чи користуванні. Зокрема, згідно з охоронним зобов`язанням № 7-38/578 від 30.05.2007 складеним з природоохоронною установою - Регіональний ландшафтний парк «Міжрічинський», останньому з метою охорони, збереження, відтворення та раціонального використання типових та унікальних природних комплексів Українського Полісся під охорону та дотримання встановленого режиму передано заповідний об`єкт Регіональний ландшафтний парк «Міжрічинський» загальною площею 78753.95 га. Надалі відповідно до охоронних зобов`язань від 12.09.2019 № 7/38-578 та від 30.11.2021 № 7/38-578 ДП «Остерське лісове господарство» під охорону та дотримання встановленого режиму передано частину території РЛП «Міжрічинський» загальною площею 5550.7 га, розташовану, у тому числі в кварталі 30 Косачівського лісництва. Згідно з листом Комунального закладу «РЛП «Міжрічинський» земельна ділянка 7422083900:21:309:008 знаходиться у межах земель природно-заповідного фонду і відноситься до земель господарської зони, звернень про її вилучення до закладу не надходило, погодження не надавалось, рішення про зміну цільового призначення не приймалось. Постійним лісокористувачем вказаної земельної ділянки є ДП «Остерське лісове господарство». Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Статтею 5 Лісового кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Як убачається із ст. 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування, яке включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Зазначеними законодавчими нормами закріплено режимність (обмежену оборотоздатність) такої категорії земель, як землі лісового фонду та їх особливий порядок використання. Водночас, жодним нормативно-правовим актом не передбачено використання земель лісового фонду для ведення особистого селянського господарства. Частиною 1 ст. 178 ЦК України, яка врегульовує питання оборотоздатності об`єктів цивільних прав, визначено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ЦК України види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом. Визначення на законодавчому рівні об`єктів, що обмежені в обороті і не можуть перебувати у приватній власності, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти. Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, Земельним кодексом України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комунальної власності у приватній власності. У свою чергу неможливість існування у таких об`єктів приватного власника унеможливлює виникнення у них нового володільця. Преамбулою Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. Відповідно до п. г ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, якщо інше не передбачено законом. За ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду України відносяться, зокрема, природні території та об`єкти природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища. Визначення поняття землі природно-заповідного фонду наведено у ч. 1 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та ст. 43 Земельного кодексу України. Так, землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Відповідно до ст. 44 Земельного кодексу України, до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Отже, регіональні ландшафтні парки належать до об`єктів природно-заповідного фонду України. Територіям природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус. Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні. За змістом ч. 2 ст. 45 Земельного кодексу України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом. Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. За ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Встановлені в цій статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів. Відтак, серед вичерпного переліку видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду відсутня можливість використання таких земель для ведення особистого селянського господарства. Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду є складовою екомережі. За ст. 3 цього закону, екомережа це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні. У ст. 4 Закону України «Про екологічну мережу» вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до принципів забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі. Системний аналіз зазначеного законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі ст. 178 ЦК України належать до обмежено оборотоздатних об`єктів. Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового та природно-заповідного фондів, що унеможливлює її перебування у приватній власності. Це узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 487/10127/14-ц, від 11.06.2020 у справі № 359/281/18-ц, від 02.12.2020 у справі № 734/519/15-ц та від 09.12.2020 у справі № 676/190/18, від 16.09.2022 у справі №752/3090/19, від 01.06.2022 у справі №923/570/21, від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц, від 11.10.2023 у справі 734/1560/20), відповідно до якої земельна ділянка, що перебуває в обмеженому обороті, не може передаватись у приватну власність. У постанові від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. 3 ст. 13, ч. 7 ст. 41, ст. 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (ст. 18, 19, п а ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. З огляду на викладене загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації переважає приватний інтерес у збереженні земельної ділянки у власності. У ст. 388 ЦК України розкрито поняття добросовісного набувача це особа, яка придбала майно за відплатним договором в іншої особи, що не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати. З наявних у справі доказів, зокрема матеріалів лісовпорядкування, убачається, що спірна земельна ділянка на час її набуття у власність була частиною лісового масиву, вкрита лісовими культурами віком 40 - 73 роки. Відомості щодо створеного ще у 2003 році об`єкту природно-заповідного фонду РЛП «Міжрічинський» зазначені на загальнодоступних інтернет-ресурсах GoogleMaps, органів державної влади, тощо. Отже, відповідачі [PERSON] , [PERSON] в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак, характерних для земель лісового фонду (входження до лісового масиву, наявність багаторічної хвойної рослинності), ознайомившись зі змістом земельного та природоохоронного законодавства, загальнодоступними відомостями щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду, і за необхідності, отримавши правову допомогу, проявивши розумну обачність, мали знати, що спірна земельна ділянка відноситься лісового фонду та знаходиться в межах об`єкту природно-заповідного фонду. До того ж набуття у власність зайнятої багаторічними лісовими культурами земельної ділянки як землі сільськогосподарського призначення ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідачів. У постанові Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 916/1533/21 зазначено, що у спорах про витребування лісогосподарських земельних ділянок добросовісність набувачів підлягає обґрунтованому сумніву з огляду на те, що вони не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу природних ознак (наявності лісової / деревної рослинності) спірної земельної ділянки знали або, проявивши розумну обачність, могли знати про те, що ліс і ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону. За таких обставин, суд приходить до висновку про обізнаність відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо незаконності виділення земельної ділянки та їхню недобросовісність у спірних правовідносинах. Реалізація позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки, яка повністю накладається на вже існуючу земельну ділянку, є можливою виключно за умови одночасного застосування такого способу захисту, як припинення права власності відповідача на цю земельну ділянку. Та обставина, що спірна земельна ділянка як окремий об`єкт цивільних прав не може правомірно належати відповідачу [PERSON] , має наслідком також скасування її державної реєстрації. Тому обрані прокурором способи захисту прав держави є абсолютно виправданими. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області є належним відповідачем у справі, оскільки позов стосується витребування, скасування державної реєстрації земельної ділянки у державному земельному кадастрі, безпідставно наданої цим відповідачем у власність відповідачу [PERSON] . З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь Чернігівської обласної прокуратури судові витрати з сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved