Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У лютому 2026 [PERSON] звернувся до суду із заявою, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що він звернувся до відділу обслуговування громадян №1 (сервісний центр) Головного управління ПФУ у Волинській області з заявою щодо призначення пенсії за віком, надавши всі необхідні документи, в тому числі трудові книжки колгоспника. Однак, у призначенні пенсії йому було відмовлено так, як, зокрема, встановлено розбіжності між наданими документами, що підтверджують трудовий стаж та паспортними даними, а саме: на титульному листі трудової книжки колгоспника б/н від 20 березня 1976 року зазначено прізвище [PERSON] , а не [PERSON] , як у паспорті, та не повністю зазначена дата народження, а лише 1962 рік, а також на титульному листі трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] від 18 березня 1987 року не зазначено дату народження. Вказує, що невірне написання його прізвища та не зазначення дати народження на титульних аркушах трудових книжок колгоспника позбавляє його можливості надати їх до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області для оформлення пенсії за віком та зумовило необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту належності трудових книжок колгоспника, оскільки такі неточності виправити неможливо, установа, що їх видала ліквідована. Оскільки наявність цих недоліків позбавляє заявника можливості оформити пенсію за віком, просить встановити юридичний факт, а саме, що трудова книжка колгоспника б/н видана 20 березня 1976 року на ім`я [PERSON] , 1962 року народження, та трудова книжка колгоспника [NUMBER] , видана 18 березня 1987 року на ім`я [PERSON] , належать йому, [PERSON] , [INFO] , жителю с. Березовичі Володимирського району Волинської області. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області Лисюк О.В., документи про підтвердження повноважень якої, містяться в матеріалах справи, у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника, заперечень по суті заяви не має, покладається на розсуд суду. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247ЦПКУкраїни у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, визначено ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачає розгляд судом справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з даними, які зазначені в паспорті чи свідоцтві про народження. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 25.10.1962 року, складеного російською мовою, де прізвище заявника зазначено як « [PERSON] » (рос.мовою). 20 березня 1976 року уповноваженою особою колгоспу «Комсомолець» Волинської області була виписана (заповнена) трудова книжка колгоспника б/н та на титульному листі записи про ім`я, прізвище та по батькові заявника вказані як « [PERSON] , 1962 року народження». Крім того, 18 березня 1987 року уповноваженою особою колгоспу «Комсомолець» Волинської області була виписана (заповнена) трудова книжка серії [NUMBER] та на титульному листі записи про ім`я, прізвище та по батькові заявника вказані як « [PERSON] » (рос.мовою) та не зазначена дата його народження. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , громадянин України, документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 31.01.1998 року Володимир -Волинським МВ УМВС України у Волинській області. Відповідно до довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру [NUMBER] , вказаний документ виданий на ім`я [PERSON] . Так, матеріалами справи встановлено, що на титульному листі трудової книжки колгоспника б/н від 20 березня 1976 року зазначено прізвище заявника [PERSON] , а не [PERSON] , як у паспорті, та не повністю зазначена дата народження, а лише 1962 рік, а також на титульному листі трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] від 18 березня 1987 року не зазначено дату народження заявника, тобто встановлено розбіжності між наданими документами, що підтверджують трудовий стаж заявника та його паспортними даними. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії. Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з пунктом 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до пункту 2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з пунктом 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Із наданої заявником трудової книжки вбачається, що на першій сторінці наявне виправлення в даті народження заявника, що зумовило необхідність звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності трудової книжки. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, відповідно до якої на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Встановлення факту належності заявнику вищевказаних трудових книжок, необхідно для оформлення пенсії за віком, а іншим способом, окрім судового, він захистити свої права не може, тому виходячи із наданих доказів, суд вважає за необхідне заяву задоволити. На підставі викладеного,

Outcome: approved