Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Дараган Ю.О. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить: стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 655998574 в розмірі 40972,18, з яких: - 9246,15 грн заборгованість за основною сумою боргу, - 31726,03 грн сума заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати. В обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що 16 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 655998574. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до Реєстру боржників № 175 від 05 травня 2022 року до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 655998574. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 20102022, яким визначено, що ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022, року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 40972,18 грн, з яких: 9246,15 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 31726,03 - сума заборгованості за відсотками. З урахуванням викладеного, представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просив позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2024 справу передано для розгляду головуючій судді Глос М.Л. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2024 прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження у цивільній справі за даним позовом в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.12.2024 електронним шляхом до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Лисенка А.О. на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник відповідача прохає суд відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] . Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача посилається на те, що як зазначає сам Позивач, і як вбачається із наданих Позивачем доказів, вбачається, що кредитний договір укладено в електронній формі згідно положень ЗУ Про електронну комерцію. При цьому, до суду не надано належних оригіналів зазначених кредитних договорів для можливості перевірити дійсність укладення та підписання кредитного договору саме Відповідачем, оскільки провести його ідентифікацію, що саме ними було підписано зазначені договори, неможливо а будь-які докази того, що одноразовий ідентифікатор належить саме Відповідачу - відсутні. До суду не надано жодного витягу з інформаційної системи суб`єкта електронної комерції (первинного кредитор), який мав би підтвердження дотримання положень Закону України Про електронну комерцію. Тобто, надані документи не містять підтвердження підписання даного договору Відповідачем. Щодо строку кредитування та нарахування процентів після спливу строку дії кредитного договору вказує, що у позовній заяві позивач зазначає що сума заборгованості за договором позики № 655998574 складає 40 972, 18 грн., з яких 9246,15 грн - це сума заборгованості за основною сумою боргу та 31 726, 03 грн. сума за відсотками. В той же час відповідно до умов зазначеного договору строк користування кредитом - 10 днів (п.1.2. договору). При цьому, Додаткових угодах до договору вбачається лише збільшення суми кредиту та не вбачається збільшення суми строку дії кредитного договору. Отже, Виходячи з умов договору та додаткових угод до нього вбачається, що загальна вартість позики складає 11 629, 38 грн., з яких 8949 грн - це сума позики, а 2680 грн сума процентів. А отже, сума в розмірі 29342,80 грн нарахована понад строк дії договору позики. Також зауважує, що що Позивачем на підтвердження наявності заборгованості за вищенаведеними кредитними договорами - надано розрахунок заборгованості. При цьому, до суду не надано виписки (рух коштів) по рахункак, яка б і свідчила про незмінний розмір заборгованості. Щодо наданого Позивачем розрахунку заборгованості, то такий не здійснений в належний спосіб, оскільки відсутні відомості про здійснені транзакції, нарахування, списання. Позивачем взято за основу суму боргу без надання відомостей про внесення коштів на погашення такої заборгованості. Щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами та можливості Позивача бути належним кредитором у даній справі, представник відповідача посилається на те, що у позовній заяві Позивач зазначає, що між первісними кредиторами та Позивачем було укладено договори факторингу, у відповідності до умов яких Первісний кредитор передає а Позивач за плату отримує належні права вимоги до боржників, що зазначені у відповідному реєстрі, зокрема, і за вищезазначеним договором позики. Як зазначив Позивач у своїй позовній заяві згідно пункту 1.1 вищевказаних договорів факторингу Фактор в даному випадку позивач зобов`язується передати грошові кошти в розпорядженні клієнта в даному випадку первинного кредитора а клієнт відступити факторові права грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якої у нас став до третіх осіб боржників. Проте, в той же час матеріали справи не містять доказів за яку саме суму відступається, зокрема, право вимоги до Відповідача за вищевказаними кредитними договорами. Так само і не надано доказів сплати зазначеної суми за відступлення права вимоги що в свою чергу позбавляє встановити що позивач є належним кредитором та наділений правом звертатися до суду, оскільки при виготовленні акту прийому передачі реєстру боржників у прийому-передачі тієї ж дати не відображена одинична ціна відступлення права вимоги за вищевказаним договором позики. Додатково звертає увагу суду, що у зазначеній вище копії вбачається факт штучної її зміни, оскільки Позивач взагалі сховав ціну відступлення права вимоги, або ж взагалі не надав зазначені сторінки договору. Зазначене не тільки не дає можливості хоча б приблизно зрозуміти, за яку суму було відступлено право вимоги, зокрема і до Відповідача, та є неприпустимим в розумінні вимог гл. 5 ЦПК України, адже докази сторонами судового процесу подаються в оригіналі або в належним чином засвідчених копіях, а не у штучно змінених копіях, які взагалі не відповідають оригіналу. Так само і не може слугувати належним та допустимим доказом витяг з реєстру боржників, оскільки останні зроблені одноособово самим Позивачем, не містять підписів посадових осіб клієнта та фактору, що підтверджують факт підписання посадовими особами зазначеного реєстру. Таким чином, позивачем не надано доказів сплати визначеної ціни продажу за договором - оплати за відступлення права вимоги по договорів факторингу, а отже, Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставину переходу права вимоги за зазначеними вище договорами позики від первісних кредиторів до Позивача, а копії окремих аркушів договору факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд не має приймати їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні статті 77-79 ЦПК України. Так само і не було надано доказів сплати за відступлення право вимоги між ТОВ Манівео та ТОВ Таліон плюс. Отже, позивачем не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів перехід до нього права вимоги за Договорами позики, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивач додає в якості доказів переходу права вимоги лише окремі сторінки вказаних вище договорів, що не дозволяє зробити висновок про їх автентичність та відповідно належність як доказів. Щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат: відповідачем понесені витрати по справі у розмірі витрат на професійну правничу допомогу, розмір якої загалом становить 11 000, 00 грн, які складаються з: 6 000, 00 (п`ять тисяч) гривень - за підготовку та подання відзиву на позовну заяву; 5 000, 00 грн - за підготовку та подання заперечення на відповідь. Зазначена сума гонорару є фіксованою договором та не потребує деталізації послуги, які надані адвокатом на виконання договору. Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані до суду до ухвалення рішення суду або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України просить прийняти дане як заяву про подальше подання до суду доказів понесення витрат на правничу допомогу). На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до Відповідача про стягнення заборгованості за договором та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів на користь Відповідача судові витрати в повному обсязі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 29.12.2025 визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: звільнення з посади, рішення Вищої ради правосуддя від 16.12.2025 № 2669/0/15-25 про звільнення [PERSON] з посади судді Київського районного суду м. Харкова Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.01.2026 цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - прийнято до провадження судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М., призначено судове засідання. В судове засідання, призначене на 04.03.2026, представник позивача не з`явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. У прохальній частині позовної заяви представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначив прохання проводити судові засідання без участі представника позивача. Відповідач та представник відповідача у судове засідання, призначене на 04.03.2026, не з`явилися, про дату, час і місце судових засідань повідомлялися у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір № 655998574, за умовами якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит, на суму 300 гри 00 коп. (триста гри. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - «Правила»). Кредит надається строком на 10 (десять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі «Дисконтний період»). У випадку надання Кредиту не в день укладения Договору, загальний строк надания Кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання Кредиту. Сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. За користування Кредитом протягом Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.4.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 605,90 (шістсот п`ять цілих дев`ять десятих) процентів річних, що становить 1,66 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; 1.4.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 604,99 (шістсот чотири цілих дев`яносто дев`ять сотих) процентів річних, що становить 1,66 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті. Додатком №1 до Договору №655998574 від 16.03.2021 є Графік розрахунків. Вказаний договір підписаний [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV369JJ відправленим 16.03.2021 17:26:29, введений 16.03.2021 17:28:17. Також, 24.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору №655998574 від 16.03.2021, за умовами якої Сторони домовилися збільшити суму Кредиту на суму 400 грн 00 коп (чотириста грн. нуль коп.) з 24.03 2021 р. на строк дії Договору № 655998574 від 16.03.2021 (надалі «Договір») на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору. Сторони домовилися викласти Графік розрахунків (Додаток №1 до Договору) в новій редакції (Додаток №1 до цієї Додаткової угоди) та відобразити у Графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту, збільшеної на суму, зазначену п. 1 Додаткової угоди. Всі інші умови Договору, не змінені цією Додатковою угодою, залишаються чинними і Сторони підтверджують свої зобов`язання щодо їх виконання. Ця Додаткова угода набирає чинності з моменту її укладення та є невід`ємною частиною Договору. Також, 07.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору №655998574 від 16.03.2021, за умовами якої Сторони домовилися збільшити суму Кредиту на суму 250 грн 00 коп (двісті п`ятдесят грн. нуль коп.) з 07.04.2021 на строк дії Договору № 655998574 від 16.03.2021 (надалі «Договір») на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору. Сторони домовилися викласти Графік розрахунків (Додаток №1 до Договору) в новій редакції (Додаток №1 до цієї Додаткової угоди) та відобразити у Графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту, збільшеної на суму, зазначену п. 1 Додаткової угоди. Всі інші умови Договору, не змінені цією Додатковою угодою, залишаються чинними і Сторони підтверджують свої зобов`язання щодо їх виконання. Ця Додаткова угода набирає чинності з моменту її укладення та є невід`ємною частиною Договору. Крім того, 08.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору №655998574 від 16.03.2021, за умовами якої Сторони домовилися збільшити суму Кредиту на суму 8000 грн 00 коп (вісім тисяч грн. нуль коп.) з 08.04.2021 на строк дії Договору № 655998574 від 16.03.2021 (надалі «Договір») на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору. Сторони домовилися викласти Графік розрахунків (Додаток №1 до Договору) в новій редакції (Додаток №1 до цієї Додаткової угоди) та відобразити у Графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту, збільшеної на суму, зазначену п. 1 Додаткової угоди. Всі інші умови Договору, не змінені цією Додатковою угодою, залишаються чинними і Сторони підтверджують свої зобов`язання щодо їх виконання. Ця Додаткова угода набирає чинності з моменту її укладення та є невід`ємною частиною Договору. Підпису [PERSON] означені додаткові угоди не містять. Даних про те, що означені додаткові угоди до Договору №655998574 від 16.03.2021 підписані [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором угоди не містять. На підтвердження надання позичальнку кредитних коштів суду надано платіжне доручення від 16.03.2021 про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 300,00 грн на картку 5457-08ХХ-ХХХХ-5850; платіжне доручення від 24.03.2021 про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 400,00 грн на картку 5457-08ХХ-ХХХХ-5850; платіжне доручення від 07.04.2021 про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 250,00 грн на картку 5457-08ХХ-ХХХХ-5850; платіжне доручення від 08.04.2021 про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 8000,00 грн на картку 5457-08ХХ-ХХХХ-5850; платіжне доручення від 08.04.2021 про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 300,00 грн на картку 5457-08ХХ-ХХХХ-5850. 31.12.2020 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІЮН ПЛЮС» (надалі «Фактор»), та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (надалі «Клієнт»), уклали Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (далі «Додаткова угода» та «Договір») про наступне: Сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції: ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 28/1118-01 місто Київ 28 листопада 2018 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІЮН ПЛЮС» (надалі «Фактор»), з одного боку, та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (надалі «Клієнт»), з іншого боку, які разом далі по тексту іменуються як «Сторони», а кожна окремо як «Сторона», уклали цей Договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (далі «Договір») про наступне: Згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за Кредитним договором. У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній. Розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен Реєстр прав вимоги становить 100,00 (сто) гривень 00 копійок (надалі «Ціна продажу»), що сплачуються Клієнтом протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати складання кожного Реєстру прав вимог на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору. Наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 40972,18 грн, з яких: 9246,15 грн сума заборгованості по основному боргу, 31726,03 грн сума заборгованості по відсоткам. Згідно з даними, які містяться у розрахунку заборгованості за Кредитним договором №655998574 від 16.03.2021 за період з 21.10.2022 по 31.08.2024, складеним ТОВ «ФК «ЄАПБ», ЄДРПОУ 35625014, боржник [PERSON] , вбачається, що станом на 31.08.2024 заборгованість за Кредитним договором №655998574 від 16.03.2021 не погашена, залишок заборгованості складає 40972,18 гривень. Розрахунок підписаний представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Дараган Ю.О. Розрахунку заборгованості відповідача, з якого можливо встановити порядок утворення заборгованості відповідача в сумі 40972,18 гривень за всіма її складовими з урахуванням поведінки сторін за договором Договором №655998574 від 16.03.2021 суду не надано. Суду також не надано виписку по особовому рахунку, відкритого на імя відповідачки. Позивач посилається на те, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у загальному розмірі 40972,18 грн за договором №655998574 від 16.03.2021. Щодо укладення договору №655998574 від 16.03.2021. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (даліЗакон № 675-VIII). Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікаторомце дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четвертастатті 11 Закону № 675-VIII). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що матеріали даної справи не містять доказів прийняття (акцепту) вищевказаного договору позики відповідачем, у справі немає доказів надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею законом. Разом з цим, як вбачається із п.10 Договору №655998574 від 16.03.2021, останній підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором MNV369JJ відправленим 16.03.2021 17:26:29, введений 16.03.2021 17:28:17, номер телефону [NUMBER] . Даних про те, що вказаний номер засобу зв`язку не використовувався [PERSON] стороною відповідача в ході розгляду справи не надано та судом не встановлено. За таких обставин можна дійти до висновку про те, що №655998574 від 16.03.2021 підписано позичальником в порядку визначеному Законом України «Про електронну комерцію», у зв`язку з чим доводи представника відповідача в частині не доведеності факту укладання договору суд відхиляє. Однак, в ході розгляду справи судом не встановлено та позивачем не доведено факту підписання [PERSON] додаткових угод до Договору №655998574 від 16.03.2021, якими було збільшено суму кредиту. Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Однак, надані позивачем документи, досліджені у судовому засіданні, ні прямо, ні опосередковано, не підтверджують факт отримання [PERSON] від первісного кредитора чи позивача коштів на підставі укладеного договору та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначено у позові ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Як було зазначено, на підтвердження надання позичальнку кредитних коштів суду надано платіжне доручення від 16.03.2021 про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 300,00 грн на картку 5457-08ХХ-ХХХХ-5850; платіжне доручення від 24.03.2021 про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 400,00 грн на картку 5457-08ХХ-ХХХХ-5850; платіжне доручення від 07.04.2021 про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 250,00 грн на картку 5457-08ХХ-ХХХХ-5850; платіжне доручення від 08.04.2021 про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 8000,00 грн на картку 5457-08ХХ-ХХХХ-5850; платіжне доручення від 08.04.2021 про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 300,00 грн на картку [NUMBER] . При цьому, вивченням змісту Договору №655998574 від 16.03.2021 та додаткових угод до договору, судом встановлено, що надані позивачем докази не містять даних про будь-які банківські рахунки чи банківські картки позичальника. Позивачем не доведено, що відповідач під час надання особистих даних позичальника в особистому кабінеті зазначав номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] . Оскільки неможливо встановити, що платіжна картка № [NUMBER] , вказана у платіжних дорученнях, належить [PERSON] , а номер рахунку IBAN взагалі не зазначено, то відсутні підстави вважати, що вказаний первинний бухгалтерський документ свідчить про виконання зобов`язань первісного кредитора щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок позичальника. Документи, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації. Однак таких документів позивач суду не надав. У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. З наведених обставин справи вбачається, що надані ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунки заборгованості [PERSON] не є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості. Ці розрахунки із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документами, що створені самим позивачем, як новим заінтересованим кредитором, який зацікавлений у капіталізації придбаного активу, а, відтак, інформація зазначена в розрахунках, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такими доказами можуть бути також квитанції чи платіжні інструкції щодо перерахування кредитних коштів позичальнику на його банківський рахунок. Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем у справі. З огляду на викладене, доводи представника відповідача щодо розрахунків заборгованості та порядку їх проведення, є слушними. Крім того, заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача посилався на недоведеність позивачем факту переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно положень статей 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором №655998574 від 16.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» представником позивача долучено до позовної заяви копії наступних документів: - договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»; - витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року. Разом з тим, представником Товариства не надано суду належних та допустимих доказів того, що ТОВ «Таліон плюс» належало право вимоги за договором №655998574 від 16.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». До позовної заяви ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» була додана копія додаткової угоди №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», згідно з яким вказаний договір факторингу викладений у новій редакції. Проте, у тексті договору не визначено конкретно, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь ТОВ «Таліон Плюс». Пунктами 2.1., 4.1. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що відповідні права вимоги, які відступаються ТОВ «Таліон Плюс», визначаються Реєстрами прав вимоги. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги. Однак, відповідного Реєстру боржників до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», з якого б можна було встановити, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №655998574 від 16.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», позивачем надано не було. Так само позивачем не надано доказів, які підтверджують, що ТОВ «Таліон Плюс» сплатило кошти за передані права вимоги за додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Платіжні документи банківської установи, які б засвідчували факт безготівкового перерахування грошових коштів, суду не надані. Відповідно, суд позбавлений можливості встановити, що на час укладання договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «Таліон Плюс» було наділене правом вимоги до [PERSON] за договором №655998574 від 16.03.2021 в сумі заборгованості 40972,18 грн. Крім того, вказаний договір факторингу №20102022 від 20.10.2022 є неповним, що не дає суду можливості встановити усі фактичні обставини із договору факторингу, зокрема, домовленість щодо предмету, ціни договору, підстав розірвання договору, моменту передачі права вимоги, прав та обов`язків сторін та інших обставин, які мають суттєве значення для встановлення домовленості між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Усупереч вищевикладеному, суду не надано повний текст договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20.10.2022, що укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Так само позивачем не надано доказів, які підтверджують, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило кошти за передані права вимоги за Договором факторингу від 20.10.2022. Платіжні документи банківської установи, які б засвідчували факт безготівкового перерахування грошових коштів, суду не надані. Верховний Суд у постановах від 20.02.2019 у справі № 910/16109/14 та 17.01.2020 у справі № 916/2286/16 зробив висновок, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником. На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29.09.2021 у справі № 2-879/11, (провадження № 61-10005св21), від 03.11.2021 у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Таким чином, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надано суду доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за договором №655998574 від 16.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів передачі права вимоги від первісного кредитора до позивача за договором №655998574 від 16.03.2021, що свідчить про відсутність у позивача права вимоги та є самостійною та достатньою підставою до відмови в задоволенні позову, незалежно від обґрунтованості вимог позивача по суті спору. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч.1,2ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача ; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed