Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 3934036 від 16.03.2021 у сумі 25190 грн., судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 16.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір № 3934036, за умовами якого останнє надало позичальнику грошові кошти в сумі 9000 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язалася повернути його, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, відповідно до графіку сплати кредитних коштів, визначених у додатку № 1 кредитного договору. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника. Укладений договір було розміщено в особистому кабінеті позичальника. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на обумовлену суму. 02.07.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 3934036. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 3934036 у розмірі 25190 грн., з яких: 9000 грн. - сума заборгованості за сумою кредиту, 14480 грн. - сума заборгованості за сумою відсотків, 1710 грн. 00 коп. - сума заборгованості за комісією. Відповідно до норм ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. Про час і місце розгляду справи [PERSON] повідомлена поштовим повідомленням за встановленим місцем реєстрації. Будь-якого роду клопотань від відповідача не надходило. Оскільки відповідач не подала відзив на позовну заяву, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ознайомившись із матеріалами справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За правилами з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Судом установлено, що 16.03.2021 [PERSON] склала анкету-заяву та уклала договір про споживчий кредит № 3934036, за умовами якого отримала кредитні кошти у сумі 9000 грн. 00 коп., строком на 30 днів, до 15.04.2021. Позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту у сумі 1710 грн. та проценти за його користування у сумі 5400 грн. Остаточний день погашення заборгованості 18.01.2023. Пунктом 1.5. договору передбачено, у тому числі, орієнтовну загальну вартість кредиту, яка складає 16110 грн. За умовами п. 3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4 договору. Відповідно до п. 6.1. договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно пункту 7.1, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 3934036 від 12.10.2022, визначено графік платежів кредитних коштів, за яким загальна вартість кредиту становить 16110 грн. Відповідно до платіжного доручення № 41687170 від 16.03.2021 ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача [PERSON] 9000 грн. 00 коп. 02.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог № 73-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передає/відступає ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, що вказані в реєстрі боржників. За умовами п. 6.2.3. договору право вимоги переходить до нового кредитора у день підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Розрахунок між сторонами за договором відступлення прав вимог № 73-МЛ від 02.07.2021 підтверджується платіжною інструкцією № 33394 від 02.07.2021. На підтвердження наявної у [PERSON] заборгованості за договором про споживчий кредит № 3934036 від 12.10.2022, позивачем надано виписку з особового рахунку боржника, відповідно до якої, загальна заборгованість за кредитним договором становить 25190 грн., з яких: 9000 грн. - сума заборгованості за сумою кредиту, 14480 грн. - сума заборгованості за сумою відсотків, 1710 грн. 00 коп. - сума заборгованості за комісією. У матеріалах позовної заяви відсутні виписка з особового рахунку/розрахунок заборгованості [PERSON] , складеної ТОВ «Мілоан», наявна лише складена останнім відомість про щоденні нарахування та погашення. Із указаної відомості вбачається, що ТОВ «Мілоан» здійснювало нарахування процентів за користування кредитом поза строками кредитування 15.04.2021. Як неодноразово зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 300/438/18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Із викладеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок отримання процентів установлюється договором, протягом дії якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до умов договору. А після закінчення дії договору, у випадку наявності невиконаного зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тому суд не погоджується із нарахованим позивачем розміром заборгованості та приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню сума коштів, яка була передбачена умовами договору та розмір якої був погоджений останньою під час укладення договору, а саме 16110 грн. 00 коп. При цьому за договором факторингу можуть бути передані лише ті права та обов`язки, які належали клієнту на час передачі таких прав. Позовних вимог про відповідальність позичальника у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не заявляв. Тому позов підлягає до часткового задоволення і стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості в загальній сумі 16110 грн. 00 коп. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, тому на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Позивачем подано до суду договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, акт № Д/486 наданих послуг від 24.07.2025 на суму 8000 грн. та детальний опис послуг. При цьому суд враховує, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12- І71гс19). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial