Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

У провадженні судді Соборного районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним наказу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у період з 21.08.2023 по 01.10.2025 перебував у трудових відносинах з Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності міністерства охорони здоров`я України». 21.08.2023 року на підставі Наказу від 14.08.2023 №442-к/тр позивач прийнятий на посаду лікаря-ортопеда-травматолога експертно-реабілітаційного відділення реконструктивної травматології та ортопедії. 01.10.2025 на підставі Наказу від 30.09.2025 №484-к/тр Позивача звільнено за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України. Факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами №19-21 у трудовій книжці Позивача серії [NUMBER] . Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, відповідно до п.2 наказу ДУ «УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ УКРАЇНИ» №192-адм від 26.09.2025 «про введення в дію рішення Медичної ради за результатами службового розслідування раннього післяопераційного ускладнення з тяжкими наслідками» Позивачу оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків, які призвели до тяжких наслідків для здоров`я пацієнтки. Оспорюваний наказ, в частині якою оголошено догану Позивачу, останній вважає незаконним і таким, що порушує його законні права, винесений без урахування обставин події, яка ставиться йому за вину, без посилання на конкретні обставини порушення трудової дисципліни чи невиконання посадових обов`язків, покладених на лікаря-ортопеда-травматолога трудовим договором чи відповідною посадовою інструкцією, оскільки останній не вчиняв дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином виконував свої посадові обов`язки, визначені посадовою інструкцією. У зв`язку з викладеним просить визнати незаконним і скасувати наказ Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності міністерства охорони здоров`я України» №192-адм від 26.09.2025 «про введення в дію рішення Медичної ради за результатами службового розслідування раннього післяопераційного ускладнення з тяжкими наслідками», в частині, якою [PERSON] , лікарю-ортопеду-травматологу відділення реконструктивної травматології та ортопедії, оголошено догану. Ухвалою судді Батманової В.В. від 17 грудня 2025 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача скористався правом подачі відзиву та заперечень в яких позовні вимоги не визнав, зазначив, що наказ було винесено у відповідності до норм діючого законодавства без порушень прав позивача, а відтак вказаний наказ не підлягає скасуванню, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову. Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій заперечував доводи викладені у відзиві з підстав зазначених у позові, просив позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Як встановлено судом, з 21.08.2023 по 01.10.2025 перебував у трудових відносинах з Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності міністерства охорони здоров`я України». 21.08.2023 року на підставі Наказу від 14.08.2023 №442-к/тр позивач прийнятий на посаду лікаря-ортопеда-травматолога експертно-реабілітаційного відділення реконструктивної травматології та ортопедії. 01.10.2025 на підставі Наказу від 30.09.2025 №484-к/тр позивача звільнено за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України. Факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами №19-21 у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] . Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, відповідно до п.2 наказу ДУ «УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ УКРАЇНИ» №192-адм від 26.09.2025 «про введення в дію рішення Медичної ради за результатами службового розслідування раннього післяопераційного ускладнення з тяжкими наслідками» позивачу оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків, які призвели до тяжких наслідків для здоров`я пацієнтки. 16.09.2025 року до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» звернулася на лікування [PERSON] , [INFO] з діагнозом двосторонній коксартроз. Хвора виявила бажання бути оперованою саме лікарем [PERSON] , оскільки у 2022 році він вже виконував їй успішне ендопротезування правого кульшового суглоба. Оскільки протипоказань до оперативного втручання на момент огляду виявлено не було, пацієнтка була госпіталізована до відділення реконструктивної травматології та ортопедії для оперативного втручання. Після госпіталізації проведено клінічний розбір пацієнтки, після чого хворій було рекомендовано проведення оперативного втручання тотальне ендопротезування лівого кульшового суглоба, безцементна фіксація. Після операції 18.09.2025 пацієнтка скаржилась на біль в ділянці живота. Після втручання у ситуацію керівництва та проведення ряду обстежень та діагностики, виникли підозри раннього післяопераційного ускладнення у пацієнтки [PERSON] у вигляді кровотечи в позачеревний простір. Враховуючи це та нестабільність гемодинаміки, після проведеного консиліуму, було прийнято рішення про переведення хворої до Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.Мечникова (яка ургентує цілодобово і має в наявності вузьких спеціалістів різного профілю), шляхом виклику реанімаційної бригади швидкої медичної допомоги, яка транспортувала пацієнтку до Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.Мечникова для подальшого лікування. Водночас у зв`язку із вказаним випадком, було терміново ініційовано скликання засідання медичної ради, рішенням якої, оформленим Протоколом №3 від 19.09.2025 рекомендовано зокрема створити клініко-експертну комісію для розслідування випадку післяопераційного ускладнення у пацієнтки [PERSON] . Наказом директора ДУ «УкрДержНДІМСПІ МОЗ України» від 19.09.2025 року № 191 «Щодо службового розслідування раннього операційного ускладнення з тяжкими наслідками» було створено відповідну тимчасову КЕК для проведення службового розслідування випадку післяопераційного ускладнення у пацієнтки [PERSON] . Згідно Експертного висновку тимчасової клініко-експертної комісії ДУ «УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ УКРАЇНИ» від 24.09.2025 було встановлено, що раннє післяопераційне ускладнення у вигляді кровотечі у позачеревний простір з розвитком геморагічного шоку, у пацієнтки [PERSON] , є ятрогенним і пов`язане з технологічними причинами під час оперативного втручання, що виникли внаслідок індивідуальних патоморфологічних змін в опорно-руховій системі пацієнтки (ригідність м`яких тканин навколо кульшового суглоба; протрузія кульшової западини; розростання синовіальної оболонки у порожнині суглобу; екзостози по краю кульшової западини; виражений склероз стінок кульшової западини), та ймовірно пов`язано з особливостями анатомічної архітектоніки судин в оперативній зоні. КЕК також визначила помилки у наданні медичної допомоги [PERSON] саме лікарями ортопедами-травматологами ( [PERSON] , [PERSON] ) та лікарями-анестезіологами ( [PERSON] , [PERSON] ), які не розпізнали клінічних ознак внутрішньої кровотечі під час операції. Приймаючи до уваги, що саме Позивач виступав хірургом-оператором (безпосередньо оперував пацієнтку), КЕК було рекомендовано за неналежне виконання посадових обов`язків винести догану та відсторонити позивача від всіх оперативних втручань до проходження циклу тематичного удосконалення. Протоколом №4 від 26.09.2025 року медичною радою відповідача рекомендовано затвердити вищевказаний висновок і рекомендації тимчасової клініко експертної комісії щодо клінічного випадку ускладнення у пацієнтки [PERSON] . Наказом №192-адм від 26.09.2025 «Про введення в дiю рiшення Медичноi ради за результатами службового розслiдування раннього пiсляоперацiйного ускладнення з тяжкими наслiдками», серед іншого, введено в дію вищевказане рішення медичної ради, затверджено вищевказаний експертний висновок та оголошено догану Позивачу за неналежне виконання його посадових обов`язкiв, якi призвели до тяжких наслiдкiв для здоров`я пацiентки. Відповідно до ч. 2 ст. 34 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. У відповідності до ст. 37 цього ж Закону, медичні працівники зобов`язані невідкладно надавати необхідну медичну допомогу у разі виникнення невідкладного стану людини. За приписами ст. 1 вказаного Закону, а також п.7 ст. 1 ЗУ «Про екстренну медичну допомогу», невідкладний стан людини - раптове погіршення фізичного або психічного здоров`я, яке становить пряму та невідворотну загрозу життю та здоров`ю людини або оточуючих її людей і виникає внаслідок хвороби, травми, отруєння або інших внутрішніх чи зовнішніх причин. Згідно п.п. а, б, е, и ч.1 ст. 78 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», медичні працівники зобов`язані, серед іншого, сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, своєчасно надавати кваліфіковану медичну, лікарську та реабілітаційну допомогу, у тому числі з використанням методів і засобів телемедицини; б) безоплатно надавати відповідну невідкладну медичну допомогу громадянам у разі нещасного випадку та в інших екстремальних ситуаціях; здійснювати діяльність відповідно до принципів доказової медицини/доказової реабілітації, а також усвідомлювати відповідальність перед пацієнтом під час надання йому медичної допомоги. При цьому відповідно до п.45 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом МОЗ України №117 від 29.03.2002, лікар ортопед-травматолог, серед іншого, дотримується принципів медичної деонтології та повинен знати: чинне законодавство про охорону здоров`я та нормативні документи, що регламентують діяльність органів та закладів охорони здоров`я; організацію ортопедотравматологічної допомоги; в тому числі швидкої та невідкладної. До завдань та обов`язків лікаря ортопеда-травматолога віднесено вимоги керуватися чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно правовими актами, що визначають діяльність органів та закладів охорони здоров`я, організацію ортопедотравматологічної допомоги. Вказані положення кореспондуються із приписами розділу 5 Посадової інструкції позивача, наданої останнім. Серед трудових (посадових) обов`язків Позивача, передбачених п.п. 2.6., 2.7. вказаної Посадової інструкції визначено, що лікар-ортопед-травматолог надає кваліфіковану медичну допомогу; корегує план лікування залежно від стану хворого. Верховний Суд у постанові у справі №351/2550/14-к (провадження №51 3946км22) від 06 липня 2023 року зазначив, що під час оперативних втручань саме члени операційної бригади повністю відповідають за хід всієї операції та при виникненні ускладнень під час оперативного втручання вони зобов`язані вчасно діагностувати їх та усунути. Оскільки позивач, як хірург-оператор, в ході оперативного втручання не розпізнав клінічних ознак внутрішньої кровотечі та відповідно не вжив заходів її усунення й вжиття заходів із запобігання/мінімізації шкідливих ризиків для пацієнта, що призвело до виникнення шкідливих для пацієнта ускладнень та невідкладного стану, позивач порушив вказані приписи чинного законодавства та не виконав покладені на позивача обов`язки. При цьому, за приписами ст. 147 КЗпП України, під порушенням трудової дисципліни слідує розуміти винне протиправне невиконання або не належне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Підставою для застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме у КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором. Урахувавши обставини справи у сукупності, в силу статей 147-149 КЗпП України, Відповідач, як роботодавець, в даному випадку мав право застосувати до Позивача, як працівника, дисциплінарне стягнення за неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. ТНЕ UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року). Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року). Відтак, твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами та нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог та порушення його права. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed