Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

06.01.2026 позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачкою. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 19.11.1991 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу у них є троє дітей, на даний час всі повнолітні. З часом їхні стосунки ставали холоднішими, погляди на життя почали відрізнятися, спілкування стало формальним. Вважає, що їхня сім`я розпалася, подальше перебування у шлюбі є недоцільним, а збереження шлюбу неможливе. Просить позов задовольнити. 07.01.2026 відкрито спрощене провадження та призначено розгляд справи з повідомленням сторін. Позивач просив розгляд справи проводити у його відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечив. Від відповідачки надійшла заява, в якій остання просила розгляд справи проводити у її відсутності, вказала, що позов визнає. Згідно із ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.11.1991, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Як вбачається з позовної заяви, у сторін від шлюбу є троє дітей, на даний час всі повнолітні. Судом встановлено, що сімейне життя в сторін не склалося, вони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. За визначенням ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачці відомі та зрозумілі. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки, однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Виходячи з обставин справи, умов проживання сторін та взаємовідносин у шлюбі, небажання позивача продовжувати шлюб, суд приходить до висновку, що сім`я сторін поновлена бути не може, а тому шлюб між ними слід розірвати. Враховуючи визнання позову відповідачкою до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту суми судового збору необхідно стягнути з відповідачки в користь позивача.

Outcome: approved