Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Приватне Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації. В обгрунтування позовних вимог вказують, що 01.09.2021 між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ТзОВ "ВОЛИНЬДОРІНВЕСТ" укладено договір № 06/107-68-007616/21 добровільного страхування наземного транспорту, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу, яким забезпечено транспортний засіб, марки «CATERPILLAR 950GC», д.р.н. [NUMBER] . 12 грудня 2021 року, о 18 год. 10 хв., [PERSON] керуючи автомобілем, марки «VOLVO FH460», д.р.н. [NUMBER] , з напівпричепом «STAS SA33-9K», д.р.н. [NUMBER] , під часу руху заднім ходом, не переконавшись в безпечності руху, здійснив наїзд на припаркований навантажувач фронтальний марки «CATERPILLAR 950GC», д.р.н. [NUMBER] . Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб, марки «CATERPILLAR 950GC» д.р.н. [NUMBER] , з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого, як водія «VOLVO FH460», д.р.н. [NUMBER] , була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ №207018526 (виданий ПРАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ") та який діяв на момент ДТП 12.12.2021. Відповідно до постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області по справі №565/29/22 від 20 січня 2022 року, Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 27.01.2022 ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІСННА ІНШУРАНС ГРУП» розрахувало суму страхового відшкодування по даній страховій справі на підставі рахунку №KVZP0383485 від 05.01.2022р. Згідно з умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/107-68-007616/21 від 01.09.2021, на підставі страхового акту №210000504227 від 27.01.2022 р., акту огляду транспортного засобу, рахунку №KVZP0383485 від 05.01.2022 та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «CATERPILLAR 950GC», д.р.н. [NUMBER] , склав 195 842,73 грн. Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІСННА ІНШУРАНС ГРУП», виплатило суму страхового відшкодування на розрахунковий рахунок СТО у розмірі 195 842,73 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32008010 від 31.01.2022 року (копія додається). Позивач звернувся до ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" з заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування в порядку регресу на суму 195 842,73 грн., у відповідь на яку ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 127 500,00 грн. в рамках ліміту відповідальності передбаченою полісом № 207018526. Невідшкодованою залишилася сума в розмірі 68 342,73 грн., яка становить суму даного позову. Розрахунок залишкової суми боргу: 195 842,73 (рахунок СТО №К?ZP0383485 від 05.01.2022р.) - (130 000,00 (ліміт страховика) - 2 500,00 (франшиза передбачена полісом № 207018526)) = 68 342,73 (різниця). Згідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин до Позивача (ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІСННА ІНШУРАНС ГРУП») у порядку зворотної вимоги перейшло право на отримання від відповідача ( [PERSON] ) різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), завданої внаслідок зазначеної вище ДТП, яку вони просять стягнути в судовому порядку. Вказаний позов надійшов до Рівненського районного суду Рівненської області - 12 грудня 2024 року. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 07.02.2025. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 14.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду з викликом сторін. 13.05.2025 від відповідача надійшло клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, оскільки вважає, що позивач значно завищив суму збитків, внаслідок пошкодження майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Волиньдорінвест», завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. А тому, з метою усунення будь яких сумнів та суперечностей, повного і об`єктивного вирішення даної справи, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для справи необхідні спеціальні знання, просить призначити судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Волинського НДЕКЦ МВС України, (місцезнаходження: вулиця Вінниченка, 43, м. Луцьк, Волинська область, 43000). Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 липня 2025 року, призначено по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації, судову автотоварознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання: який розмір матеріального збитку, завданого власнику майна - Товариству з обмеженою відповідальністю «Волиндорінвест» (ідентифікаційний код 43063975) внаслідок пошкодження його майна - навантажувача фронтального, марки «Caterpillar 950GC», державний номерний знак [NUMBER] у результаті його пошкодження при ДТП, що сталася 12.12.2021.. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 24 вересня 2025 року з Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 23.09.2025 №СЕ-19/103-25/11088-АВ, в зв`язку з ненаданням для експертного огляду фронтального навантажувача, марки «Caterpillar 950GC», державний номерний знак [NUMBER] . 07 жовтня 2025 року ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області відновлено провадження у справі. Як зазначає позивач у клопотанні про долучення доказів від 13.10.2025, позивач не є власником - навантажувача «Caterpillar 950GC», державний номерний знак [NUMBER] та не може розпоряджатися зазначеним майном. Навантажувач «Caterpillar 950GC», державний номерний знак [NUMBER] на момент подання позовної заяви до суду був відремонтований, що підтверджується податковою накладною №2112 від 31.01.2022 та розрахунком коригування кількісних і вартісних показників №1-89 від 17.03.2022 до податкової накладної №2112. Відповідач не клопоче про повторне призначення автотоварознавчої експертизи, 08.12.2025 подав письмові пояснення та заперечення щодо призначення експертизи по матеріалах справи, де вказує, що визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обгрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. В даному разі відсутні достатні дані для того, щоб обгрунтувати неможливість надання об`єкта дослідження на огляд, ухилення від надання транспортного засобу на огляд власником пошкодженого транспортного засобу, який отримав повне відшкодування по КАСКО, а тому не зацікавлений в подальшому розгляді даної справи, не є тим обгрунтуванням, яке може бути визнане за належне. Те обгрунтування, що вказує позивач що транспортний засіб відремонтований, такий наслідок покладається цілком на позивача, адже він будучи своєчасно повідомлений про подію ДТП (заява про настання події від 15.12.2021 р.) в якій зазначені відомості про всіх учасників події, маючи рахунок-фактуру від 05.01.2022 року, з якої вбачається, що сума страхового відшкодування може перевищувати мінімально встановлену законодавством суму на той час (130 000 грн.), заходів до збереження доказу в справі до остаточних розрахунків між сторонами не вжив, а саме, не надсилав будь-яких клопотань до власника майна про збереження майна в непорушному стані, не здійснив товарознавчого дослідження. В своєму клопотанні представник позивача покликається на те, що не є власником навантажувача «CATERPILLAR 950GC» д.р.н. Т01512АС та не може розпоряджатися майном. Разом з тим, відповідач теж не є власником цього майна і не може ним розпоряджатися, отже теж не може нести ризики недобросовісної поведінки власника майна щодо ненадання майна на екпертизу. За таких обставин, нездійснення експертизи через ухилення від її проведення власником майна просять розцінювати на користь позиції сторони відповідача, та відмовити у позові. Також зазначають, що позивач належними та достатніми доказами не підтвердив, що саме [PERSON] є належним відповідачем у справі. У відповідності до ч.1 статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У заяві про настання події є інформація про власника транспортного засобу, керованого [PERSON] , - [PERSON] . Як вбачається із записів трудової книжки [PERSON] серія [NUMBER] за №№ 31-32, відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах із фізичною особою підприємцем [PERSON] у період з 09.12.2019 по 01.08.2022, тобто в час настання страхового випадку. А тому просить в позові Приватного Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації, відмовити. Крім того суд констатує, що позивачем також не надано клопотання відповідно вимог ЦПК про призначення експертизи. А в додаткових письмових поясненнях від 23.01.2026 вказують, що предметом позову у даній справі є вимога позивача, як страховика, про відшкодування збитків, понесених в результаті здійснення виплати з настанням страхової події 12 грудня 2021 року, о 18 год. 10 хв. за участю транспортного засобу «VOLVO FH460», д.р.н. [NUMBER] , з напівпричепом «STAS SA33-9K», д.р.н. [NUMBER] та навантажувача «CATERPILLAR 950GC», д.р.н. [NUMBER] забезпеченого за Договором добровільного страхування транспортного засобу № 06/107-68-007616/21 від 01.09.2021 р. Відповідно до ст.25 ЗУ «Про страхування» страхова виплата і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано належні та достатні докази, які підтверджують позовні вимоги та їх розмір. Це, зокрема, копія рахунку № [NUMBER] від 05.01.2022 р. на підставі якого відповідно до умов договору страхування була розрахована сума страхового відшкодування, копію платіжного доручення №ЗР008010 від 31.01.2022 року, яке підтверджує факт безпосереднього перерахування суми страхового відшкодування та всі інші докази, які додані до позовної заяви та підтверджують вимоги позивача. Верховний суд у постанові від 25.07.2018 року по справі №922/4013/17 зазначив, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Позивач виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору, набув права вимоги до відповідача у сумі страхового відшкодування в межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи. Відповідно до умов Договору страхування, Позивач перерахував на рахунок СТО відповідно до рахунку №KVZP0383485 від 05.01.2022 р., страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «CATERPILLAR 950GC», д.р.н. [NUMBER] , в розмірі вартості відновлювального ремонту, про що свідчить платіжне доручення №ЗР008010 від 31.01.2022 року, яке додане до позовної заяви. Отже, розмір суми страхового відшкодування, виплаченої страхувальнику зі сторони позивача, встановлений та підтверджений належним чином, а рахунок №KVZP0383485 від 05.01.2022 р., та платіжне доручення №ЗР008010 від 31.01.2022 року, що підтверджують таку виплату, є належними, допустимими та достовірними доказами цього. До предмету доказування по цій справі, окрім наявності елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, також входить й доведення обставин перебування відповідача в трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а також заподіяння ним шкоди саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідачем на підтвердження доводів викладених в додаткових поясненнях надано копію трудової книжки, яка містить тільки інформацію про те, що [PERSON] перебував в цивільно-правових відносинах з фізичною особою- підприємцем [PERSON] з 09.12.2029 р. по 01.08.2022 р. Тобто, хоча вказана копія трудової книжки і може бути опосередкованим доказом існування трудових відносин між відповідачем та третьою особою, проте не містить умов укладеного вказаними особами договору, який би давав можливість встановити, що в момент настання ДТП 12.12.2021 [PERSON] виконував трудові обов`язки. 27.01.2026 представником відповідача адвокатом Крестинською Л.А. надано додаткові пояснення, зазначають, що в своїх письмових поясненнях від 23.01.2026 року сторона позивача частково визнала доводи відповідача про вчинення ним ДТП під час виконання трудових обов`язків. Зокрема, представник позивача зазначила, що відомостей трудової книжки недостатньо для доведення вказаного факту, оскільки на думку позивача, сам факт перебування відповідача в трудових відносинах, не може свідчити про те, що ДТП трапилась під час виконання особою своїх трудових обов`язків. В заяві про настання події є інформація про власника транспортного засобу, керованого [PERSON] [PERSON] . Як вбачається із записів трудової книжки [PERSON] серія [NUMBER] за №№ 31- 32, відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах із фізичною особою підприємцем [PERSON] у період з 09.12.2019 по 01.08.2022, тобто в час настання страхового випадку. З метою підтвердження того, що ДТП трапилась саме в період виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків просять долучити до матеріалів справи в якості доказів трудовий договір № 4 між [PERSON] та ФОП [PERSON] (який і є власником керованого [PERSON] ) транспортного засобу. При цьому, надають пояснення по пунктах 4 і 5 трудового договору, в яких значиться, що час робіт установлюється з 8.00 год до 12.00 год та з 13.00 до 17.00 год. Вихідними днями є 2 дні на тиждень (субота, неділя). В п.4 трудового договору вказано "…сторони мають право встановлювати сумарний облік робочого часу за певний період (місяць, квартал тощо). Тривалість робочого часу не повинна перевищувати у вибраному періоді нормальну тривалість робочого часу з розрахунку 40 годин на тиждень. А тому, просять також долучити до матеріалів справи товаро-транспортну накладну від 12.12.2021 року, з якої вбачається, що цього дня [PERSON] виконував обов`язки працівника ФОП [PERSON] в якості водія автомобіля VOLVO [NUMBER] з напівпричіпом STAS [NUMBER] , не дивлячись на те, що 12.12.2021 року о 18.10 год. виходило за межі робочих годин і робочих днів, оскільки це була неділя та після 17-ї години, але товаро-транспортна накладна на нього була виписана на недільний день і він виконував вказаний у ній рейс. З чого можна зробити висновок, що в даному разі застосовувався підсумований облік робочого часу. Суд, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 01.09.2021 між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ТзОВ "ВОЛИНЬДОРІНВЕСТ" укладено договір №06/107-68-007616/21 добровільного страхування наземного транспорту, згідно якого Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу, яким забезпечено транспортний засіб, марки «CATERPILLAR 950GC», д.р.н. [NUMBER] . Згідно постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 січня 2022 року, [PERSON] , 12 грудня 2021 року, о 18 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки «VOLVO FH460», д.р.н. [NUMBER] , з напівпричепом «STAS SA33-9K», д.р.н. [NUMBER] , під часу руху заднім ходом, не переконавшись в безпечності руху, здійснив наїзд на припаркований навантажувач фронтальний, марки «CATERPILLAR 950GC», д.р.н. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п.10.9, 2.3 б Правил дорожнього руху України. [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 13.12.2021 страхувальник ТОВ «Волиньдорінвест» звернувся до СК «Княжа» із заявою про настання події (КАСКО), де зазначено відомості про власника автомобіля, марки VOLVO [NUMBER] з напівпричіпом STAS [NUMBER] [PERSON] , водій автомобіля - [PERSON] . 26.01.2022 ТОВ «Волиньдорінвест» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою на виплату страхового відшкодування. 27.01.2022, страховиком проведено розрахунок суми страхового відшкодування до справи №210000504227, страховий акт №210000504227 від 27.01.2022, акту огляду транспортного засобу, платіжна інструкція №ЗР008010 від 31.01.2022 про виплату 195 842,73 грн., платіжне доручення №16440 від 03.05.2022 про виплату ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» - 127 500 грн. відшкодування за «CATERPILLAR 950GC», д.р.н. [NUMBER] , страховий випадок від 12.12.2021, страховик [PERSON] , потерпіла ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІСННА ІНШУРАНС ГРУП». Згідно відповіді від НПУ (ДТП), сідельний тягач VOLVO, модель FN460, д.р.н. [NUMBER] з напівпричіпом STAS [NUMBER] , власник [PERSON] , водій [PERSON] , страховий поліс учасника ДТП діє до 29.11.2022, ПРАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ». Як вбачається з трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] , 09.12.2019, прийнятий ФОП [PERSON] на роботу на посаду водія автотранспортних засобів. (наказ №4 від 08.11.2019), звільнений з роботи з посади водія автотранспортних засобів на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) - 01.08.2022 (наказ №3 від 01.08.2022). Згідно Трудового договору №4 між працівником та фізичною особою, яка використовує майнову працю від 09.12.2019, час виконання робіт установлюється 40 годин на тиждень (з 08.00 до 12.00 та з 13.00 до 17.00). Вихідні дні надаються 2 дні на тиждень (субота, неділя). Сторони мають право встановлювати сумарний облік робочого часу за певний період (місяць, квартал тощо). Тривалість робочого часу не повинна перевищувати у вибраному періоді нормальну тривалість робочого часу з розрахунку 40 годин на тиждень. (п.4 Трудового договору №4 між працівником та фізичною особою, яка використовує майнову працю від 09.12.2019) 12.12.2021 водій [PERSON] виконував перевезення згідно товаро-транспортної накладної №КЛ-251924 від 12 грудня 2021 року. (Перевізник [PERSON] ) З вище наведеного слідує, що ДТП сталося під час виконання [PERSON] трудових обов`язків. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Аналіз змісту глави 82 ЦК України підтверджує, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц, від 20 вересня 2023 року у справі №758/6777/21. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17). Відповідно до положень ст.ст.12ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом наведених правових норм, доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Отже, мета доказування - з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки в матеріалах справи наявні письмові докази, що [PERSON] , перебуваючи в трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , керуючи належним [PERSON] автомобілем, марки «VOLVO FH460», д.р.н. [NUMBER] , з напівпричепом «STAS SA33-9K», д.р.н. [NUMBER] , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тобто наявний причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою, а також наявні докази перебування [PERSON] у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем [PERSON] , та завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків), відтак обов`язок щодо відшкодування шкоди підлягає покладенню на роботодавця на підставі частини першої статті 1172 ЦК України. Відповідно в задоволенні позову Приватного Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації, слід відмовити. Щодо судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову Приватного Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації, відмовлено, тому судові витрати покладено на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed