Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.06.2021 року між ТОВ «Займер» та відповідачем було укладено кредитний договір №197842 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 17.02.2022 між позивачем та ТОВ «Займер» укладено договір факторингу, відповідно до якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором. Наразі відповідач має непогашену заборгованість в сумі 8360 грн., яка складається з 2000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6360 грн. прострочена заборгованість за відсотками. Посилаючись на викладене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 8360 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну юридичну допомогу у розмірі 10500 ,00 гривень В судове засідання представник позивача не з`явився, позовна заява містить клопотання, що у разі його неявки в судове засідання просить розгляд справи провести без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачу [PERSON] направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив. Адвокатом Томищ М.С. ,що діє в інтересах відповідача [PERSON] подано до суду письмові пояснення по суті справи від 06.03.2026 року, в яких міститься також клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача та її відсутності . У поданих до суду письмових поясненнях від 06.03.2026 року відповідач [PERSON] позов не визнає та заперечує. В поясненнях відповідач зазначає , що в матеріалах даної цивільної справи відсутні належні докази надання та перерахунку кредитних коштів відповідачу [PERSON] в сумі 2000,00 гривень ТОВ "Займер" відповідно до кредитного договору, укладеного 23.06.2021 року між ТОВ "Займер" та відповідачем [PERSON] , відсутні копії квитанцій чи інших банківських документів , які б підтверджували факт надання ТОВ "Займер" та отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в сумі 2000,00 гривень 23.06.2021 року. Інформаційна довідка, на яку посилається позивач на підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів відповідачу (а.с.50), не є належним доказом надання кредитних коштів ТОВ "Займер" на користь відповідача [PERSON] , оскільки вказана довідка видана іншою юридичною особою , а саме ТОВ "ПрофітГід" та платником вказано ТОВ "Клайн інвест" .Тобто даний документ виданий іншою юридичною особою , у довідці платником також вказано іншу юридичну особу ТОВ "Клайн інвест" , а не ТОВ "Займер" . З ТОВ "Клайн інвест " та ТОВ "Профітгід" відповідач [PERSON] ніяких угод не укладав . Також у договорі фінансового кредиту від 23.06.2021 року укладеного між ТОВ "Займер " та відповідачем про надання коштів на умовах споживчого кредиту не зазначені банківські реквізити, за якими відповідачу мають бути перераховані кредитні кошти. Інформаційна довідка підтвердження щодо здійснення переказу коштів (а.с.50), на якій навіть відсутня дата видачі такої довідки , не містить даних повного номера картки ,прізвища ім`я та по батькові власника банківської картки. Інші докази, які б підтверджували факт перерахування грошових коштів, в матеріалах справи відсутні. А тому, виходячи з наведеного відповідач вважає , що належних доказів про перерахування ТОВ "Займер" та отримання відповідачем [PERSON] від даного товариства кредитних коштів в сумі 2000,00 гривень матеріали даної цивільної справи не містять і позивач таких доказів не надав . Також відповідач вважає , що позивачем було неправомірно та безпідставно здійснено нарахування відсотків в сумі 6360 гривень , оскільки за умовами кредитного договору укладеного з ТОВ "Займер" було визначено строк надання кредиту 25 днів та відповідно до п.1.2 строк дії договору 25 днів до 17.07.2021 року . Виписку з особового рахунку за кредитним договором №197842 [PERSON] , яку надав позивач до позовної заяви, було складно позивачем ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" при цьому у ній відсутня інформація про період за який нараховано відсотки за користування кредитом та вказано , що дані відсотки нараховані станом на 15.04.2025 року , однак строк дії кредитного договору з ТОВ "Займер" закінчився 17.07.2021 року , як про це зазначено в п.1.2. і тому не зрозуміло ким і за який період було нараховано вказані відсотки , не обгрунтовано їх розмір , не вказано на підставі якого пункту договору проведено нарахування , чи не порушено строки нарахування . В свою чергу позивач на підставі договору факторингу не вправі нараховувати самостійно відсотки за користування кредитними коштами. Також відповідач вважає , що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів того, що до ТОВ "ФК"КЕШТУ ГОУ" від ТОВ "Займер" перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором . На підтвердження переходу права вимоги за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №197842 від 23.06.2021року, підписаним між ТОВ "Займер" та відповідачем позивачем було надано Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №01-17\\02\\2022 від 17.02.2022 року . Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, вважає, що зазначений розмір є необґрунтованим, оскільки складність справи є незначною та неспівмірною із розміром витрат, понесених позивачем. Посилаючись на вищевикладені обставини, просить суд у задоволенні позову відмовити. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся через систему «Електронний суд», позовна заява містить клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник- адвокат Томищ М.С. не з`явилися, у письмових поясненнях від 06.03.2026 року міститься клопотання про розгляд справи без участі відповідача та адвоката Томищ М.С. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вбачається, що 23.06.2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №197842 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», який [PERSON] підписав за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с.18). Відповідно до умов договору ТОВ «Займер» надав відповідачу кошти у кредит у сумі 2000 грн. на 25 днів, які відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти за ставкою 2 % на день . строк дії договору до 17.07.2021 року . Відповідно до договору факторингу №01-17\\02\\2022 від 17.02.2022 року , укладеного між ТОВ «Займер» (Клієнт) та ТОВ ФК КЕШ ТУ ГОУ» (Фактор), фактору відступлено права грошової вимоги до боржників за договорами позики вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором та боржниками . Згідно витягу реєстру боржників до договору факторингу №01-17\\02\\2022 від 17.02.2022 року , відбулося і відступлення прав вимоги за договором №197842, де боржником є [PERSON] із загальним боргом 8360 ,00 грн., який складається з 2000 грн. заборгованість за сумою кредиту; 6360 грн. прострочена заборгованість за відсотками (а.с.16). Відповідно до виписки з рахунку, складеної позивачем, за кредитним договором №197842 відповідач має непогашену заборгованість в сумі 8360 грн., яка складається з 2000 грн. заборгованість за сумою кредиту; 6360 грн. прострочена заборгованість за відсотками . За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України). Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд констатує, що у даному випадку договір про надання кредиту підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20); від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21); від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відтак, оскільки договір між сторонами був укладений у електронній формі, у такому договорі сторони досягли згоди щодо всіх істотних його умов. Однак відповідач заперечує факт виконання кредитором своїх зобов`язань та перерахунку кредитних коштів у розмірі 2000 грн. на банківську карту відповідача та виникнення між сторонами кредитних зобов`язань . Інформаційна довідка, на яку посилається позивач на підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів відповідачу (а.с.50), не є належним доказом надання кредитних коштів ТОВ "Займер" на користь відповідача [PERSON] , оскільки вказана довідка видана іншою юридичною особою , а саме ТОВ "ПрофітГід" та платником вказано ТОВ "Клайн інвест" .Тобто даний документ виданий іншою юридичною особою , у довідці платником також вказано іншу юридичну особу ТОВ "Клайн інвест" , а не ТОВ "Займер" . З ТОВ "Клайн інвест " та ТОВ "Профітгід" відповідач [PERSON] ніяких угод не укладав . Також у договорі фінансового кредиту від 23.06.2021 року, укладеного між ТОВ "Займер " та відповідачем про надання коштів на умовах споживчого кредиту, не зазначені банківські реквізити, за якими відповідачу мають бути перераховані кредитні кошти. Інформаційна довідка підтвердження щодо здійснення переказу коштів (а.с.50), на якій навіть відсутня дата видачі такої довідки , не містить даних повного номера картки ,прізвища ім`я та по батькові власника банківської картки. Інші докази, які б підтверджували факт перерахування грошових коштів в матеріалах справи відсутні. А тому, виходячи з наведеного,суд констатує, що належних доказів про перерахування ТОВ "Займер" та отримання відповідачем [PERSON] від даного товариства кредитних коштів в сумі 2000,00 гривень матеріали даної цивільної справи не містять . Водночас, позивачем також належними та допустимим доказами не доведено розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, який ставиться під сумнів представником відповідача. Так, на підтвердження розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором позивачем до позовної заяви долучено виписку з особового рахунка за кредитним договором, відповідно до якої заборгованість становить 8360 грн., яка складається з 2000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6360 грн. заборгованість за відсотками. Однак суд ставить під сумнів правильність такого розрахунку заборгованості, розгорнутий розрахунок заборгованості в матеріалах справи відсутній. Суд констатує, що позивачем не надано жодного доказу з відображенням руху коштів по даному кредитному договору, у якому були б відображені можливі здійснені (якщо такі мали місце) проплати [PERSON] за кредитним договором, куди скеровувалися такі проплати (за умови, що вони мали місце), а також за який період нараховувалися відповідні відсотки, тобто чи здійснено таке нарахування у межах строку кредитування, що позбавляє суд можливості самостійно здійснити розрахунок боргу, виходячи з умов договору. Узагальнюючи наведене, на думку суду, позивачем належним чином не обґрунтовано та не доведено розмір заборгованості та її складових відповідача за кредитним договором, і суд позбавлений можливості встановити такі обставини, виходячи з матеріалів справи. За встановлених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за недоведеністю. Судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу слід залишити за позивачем,оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed