Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

В провадженні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області на розгляді перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Костромін Наталія Дмитрівна, до [PERSON] , третя особа Управління соціальної політики Коломийської міської ради як орган опіки та піклування про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, у них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано у 2015 році. Оскільки відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сина, позивач звернулася до суду з позов про стягнення аліментів. 25 липня 2023 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище. Зазначає, що після припинення спільного проживання, відповідач ухилявся від виконання свої батьківських обов`язків, не брав участі у вихованні сина, не піклувався про стан його здоров`я та духовний розвиток, не проявляв щонайменшої батьківської любові, хоча жодних перешкод чи заборон щодо побачень із сином відповідачеві ніхто не чинив. [PERSON] не сплачував вчасно аліменти на утримання дитини, та станом на 01 вересня 2017 року його заборгованість щодо сплати аліментів становила 16 800 грн. За даним фактом позивач зверталася в поліцію. Більше десяти років відповідач не цікавиться життям сина, та не бере участі в його житті, не вітає з днем народження, не телефонує, жодних подарунків не передавав. Призначених судом аліментів, [PERSON] для забезпечення всім необхідним дитини не вистачає. В силу свого віку, неповнолітній [PERSON] потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту. Відповідач є молодий та працездатного віку та повинен виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини. У зв`язку із зазначеними обставинами, позивач звернулася до суду із позовом про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 18.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.10.2025 року закрито провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Витребувано в Управлінні соціальної політики Коломийської міської ради як органу опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 04.12.2025 року витребувано докази у справі. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги просила їх задовольнити. Пояснила, що в 2015 році розлучилася з відповідачем по справі, з цього часу він не цікавився долею дитини, боргував аліменти, не брав участі у вихованні сина. Зазначила, що [PERSON] ніколи не бачив батька, не знає хто він, батько ніколи не передавав сину подарунків та не вітав його з днем народження. Її новий чоловік добре віноситься до її сина [PERSON] та має намір його усиновити після того як [PERSON] буде позбавленим батьківських прав. Щодо аліментів, то дитині потрібно більше коштів на утримання, адже він росте, також з урахуванням цін вважає, що аліменти в розмірі 1 100 грн є недостатніми для забезпечення елементарних потреб сина. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач не з`явився, повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання та місцем роботи, однак судові повістки повернулися на адресу суду не врученими з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні 04.12.2025 року надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та підтримала даний висновок. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши у судовому засіданні позивача, її представника, врахувавши позицію третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Фактичні обставини встановлені судом з письмових доказів та пояснень свідків. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно копії рішення від 09.09.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, малолітнього [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю. Позивачці повернуто дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] , виданої Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 25 липня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Згідно довідки від 12.12.2019 року [PERSON] , [INFO] з 25.04.2017 року по 30.08.2019 року відвідував ЗДО №19 «Ромашка». За цей період, зі слів вихователів групи «Дзвіночок», батько жодного разу не відвідував сина, не був присутній на зборах, не цікавився успіхами своєї дитини. Згідно довідки від 10.12.2019 року, виданої [PERSON] , про те, що він дійсно навчається в 1-В Коломийського ліцею № 1 ім. В.Стефаника, за час навчання дитини в школі батько жодного разу не був присутній на батьківських зборах, не цікавився успіхами сина у навчальному та позакласному житті. Згідно довідок від 02.12.2020, 29.11.2021рр., виданій [PERSON] , про те, що батько [PERSON] , [INFO] не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з класним керівником, не забирає дитину зі школи, не відвідує батьківські збори. Згідно довідки від 24.04.2023р, виданої директором Коломийського ліцею № 1 Забронській О.М., про те, що [PERSON] регулярно відвідує школу, завжди охайний та доглянутий. Мати спілкується з класним керівником, цікавиться життям дитини. Батько участі у шкільному житті дитини не бере. Згідно довідки 01.04.2025р., виданої [PERSON] , матері [PERSON] , [INFO] , учня 6-А класу Коломийського ліцею № 1, про те, що батько дитини контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківській збори не відвідує. Довідкою Косівського РВ ДВС від 21.09.2017 року повідомлено, що у відділі на виконанні перебуває виконавчий лист № 347/1712/15 виданий 04.11.2015 року про стягнення з [PERSON] 1986 року аліменти на утримання сина, заборгованість по аліментах на 01.09.2017 року становить 16800 грн. Згідно повідомлення старшого дільничного офіцера поліції Косівського відділу поліції ГУНП від 09.11.2017 року, за заявою [PERSON] про те, що колишній чоловік [PERSON] не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . В ході проведення перевірки встановлено, що [PERSON] не сплачував аліменти у зв`язку з скрутним становищем і не відмовляється сплачувати в подальшому. Розгляд матеріалів закінчено. Відповідно до довідки про доходи, виданої [PERSON] про те, що загальна сума доходу за період з лютого 2025 року по липень 2025 року з урахуванням аліментів становить 151 520 грн 14 коп. Згідно довідки лікуючого лікаря [PERSON] №185, виданої [PERSON] , 01.12.2012 року встановлено, що прийоми сімейного лікаря відвідує на постійній основі з матір`ю [PERSON] . Згідно висновку, затвердженим начальником управління соціальної політики Коломийської міської ради від 26.11.2025 року № 138,орган опіки і піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до йог осина [PERSON] , [INFO] . Згідно відповіді Коломийського відділу ДРАЦС у Коломийському районі від 09.01.2026 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 червня 2016 року, що підтверджується актовим записом про шлюб № 19. Згідно актових записів про народження № 31 від 08 липня 2016 року, № 14 від 31 січня 2019 року, № 592 від 20 вересня 2023 року в [PERSON] та [PERSON] народилися троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно інформації Пенсійного фонду україни [PERSON] працює в ТОВ «АФ-Транс», код 37767220, дохід його за 2025 рік склав 111350 грн. Допит свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка являється її подругою та вони знайомі більше 9 років. Знає, що в [PERSON] є син [PERSON] 13 років. За весь час спілкування з позивачкою вона ніколи не бачила батька дитини, весь час сином займається мама. Чи передає батько якісь кошти дитині не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка являється її колегою по роботі. Позивачка виховує дитину сама, завжди участь у житті сина бере тільки мама, батька дитини ніколи не бачила. З садочку сина завжди забирала мама, бо бувало йшла з роботи швидше. Знає, що у відповідача є інша сім`я та діти. Думка дитини. В судовому засіданні суд заслухав думку дитини [PERSON] , який вказав, що батька не пригадує, він ніколи з ним не спілкувався і не відвідував його, не вітав з днем народження чи іншими святами. Хоче щоб батька позбавили батьківських прав щодо нього. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до статті 19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). При цьому суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, не надано. Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції. Європейським судом зазначалося, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення про позбавлення батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Відповідно до положень ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав, позивачка посилалась, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не приймає участі у його житті, не забезпечує необхідним утримання дитини, не спілкується з ним. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд не погоджується з обставинами, на які посилається позивачка як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків. Дійсно, після розірвання шлюбу свої батьківські обов`язки відповідач поклав на матір [PERSON] , яка дбає про розвиток дитини, здоров`я, навчання та благополуччя вцілому. Відповідач, мав заборгованість зі сплати аліментів, згідно з розрахунком, наданим державним виконавцем, станом на 01.09.2017 року [PERSON] мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 16 800 грн. Як повідомила позивачка останнім часом аліменти на дитину відповідач сплачує вчасно, заборгвоаності немає. В той же час, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2020 року у справі №420/1075/17 наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька / матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька / матері до надання їй належного утримання. Отже, позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо. Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, то аналізуючи даний доказ, суд виходить з такого. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Водночас, судом встановлено, що згідно рішення Управління соціальної політики органу опіки та піклування від 26.11.2025 року №1380/2 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Згідно даного висновку встановлено, що 17 вересня 2025 року працівники відділу «Служба у справах дітей» управління соціальної політики провели обстеження умов проживання сім`ї по [ADDRESS] . [PERSON] має окрему кімнату облаштовану необхідними меблями, технікою, місцями для навчання та проведення дозвілля. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 30.10.2025 року розглядалося питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , запрошувались батьки дитини. Однак, батько не з`явився та жодного пояснення не надав. Згідно листа Яблунівської селищної ради від 10.10.2025 року громадянин [PERSON] зареєстрований в с. Уторопи, але за місцем реєстрації не проживає. Зі слів матері [PERSON] , він знає про те, що розглядається питання про позбавлення його батьківських прав. Але про його ставлення до цього питання мати нічого не могла повідомити. Орган опіки вважає, що доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] . Актом обстеження умов проживання № 92 від 17.09.2025 року, комісією проведено обстеження умови проживання дитини в сім`ї. Умови проживання добрі. Підключені всі комунікації. Стосунки між вітчимом [PERSON] та малолітнім [PERSON] побудовані на взаємоповазі та любові. Створені належні умови для виховання та утримання малолітнього [PERSON] . Проте, суд, ознайомившись зі змістом даного висновку, не приймає його до уваги, оскільки останній є недостатньо обґрунтованим, поверхневим та суперечливим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. Суд відзначає, що органом опіки і піклування не вживалось всіх можливих засобів для встановлення місця проживання батька, з`ясування його позиції, життєвих обставин, ставлення до виховання сина [PERSON] та можливості зміни ним поведінки. Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Докази, що стосовно відповідача представниками служби у справах дітей вживались заходи впливу з цього приводу в тому числі попередження його про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків чи притягнення до відповідальності за ст. 184 КУпАП, в матеріалах справи відсутні. Не здобуто судом і підтвердження того, що позбавлення відповідачки батьківських прав змінить життя дитини на краще. При цьому, слід враховувати, що батьківські права засновані на спорідненості матері чи батька з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. А та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається позивачка, а батько дитини не спілкується, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не свідчить безумовно про те, що відповідач не бажає приймати участь в утриманні та вихованні дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та втрати інтересу до участі у вихованні дитини, суд не вбачає наявності правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Крім цього, суд не може будувати своє рішення лише на тій обставині, що малолітній [PERSON] , проживає разом з матір`ю і вітчимом, який ним опікується та забезпечує всім необхідним. А бажання малолітнього [PERSON] позбавити його біологічного батька батьківських прав може грунтуватись на неповному розумінні такого в силу його віку, бути зумовленим емоційними образами на батька, який з ним в силу певних незясованих обставин не спілкується та не розумінні можливих юридичних наслідків. Суд зазначає, що проживання дитини з вітчимом не є підставою для позбавлення відповідача, біологічного батька дитини, батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20). Відмовляючи в позові в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин суд в даній справі не встановив. За таких обставин, суд доходить до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивачка не довела, та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у задоволенні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина відмовити. Щодо вимоги про зміну розміру аліментів, то суд вважає зазначити наступне. Статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3ст. 181СК України). Згідно положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 5 ст.183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 1100 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.15). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Враховуючи положеннями ст.ст.183,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Разом з цим, статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд дійшов висновку, присуджений за рішенням суду від 18 червня 2019 року розмір аліментів 1 100 грн в місяць з врахуванням індексації на сьогодні не є таким, який відповідає інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина позивачкою не наведено доказів, які б свідчили про погіршення її матеріального становища або про те, що матеріальне становище платника аліментів суттєво покращилось і він може сплачувати вищий розмір аліментів. Визначаючи розмір аліментів суд враховує, що відповідач на сьогодні працевлаштований і отрмує стабільний дохід, разом з тим, у нього на утриманні перебуває троє інших малолітніх дітей і стягнення аліментів на сина [PERSON] не повинно погіршувати становище дітей відповідача у новому шлюбі. Таким чином, суд доходить висновку, що необхідно змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій суму 2 500 гривень на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ч. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено матеріалами справи, позивач звернувся з двома вимогами 1 щодо позбавлення батьківських прав та 2) щодо збільшення стягнення аліментів, при цьому останній сплатив судовий збір саме за вимогу про позбавлення батьківських прав. Враховуючи, що вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав залишено без задоволення, тому за цю вимогу - судовий збір покладається на позивачку. Водночас, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, на підставі ст. 141 ЦПК України та з урахуванням задоволення в цій частині вимог, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial