Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , та відповідно до змісту позовних вимог просить стягнути з відповідачки на користь ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором №2028625165 в розмірі 49584,33 грн. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2028625165. 28.06.2023 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28/06/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №2028625165, укладеним між «ОТП Банк» та [PERSON] , перейшло до ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". Відповідно до Реєстру боржників №2 до договору факторингу TOB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за за кредитним договором №2028625165 в сумі 49584,33 грн, з яких: 29000,00 грн - загальна сума боргу по тілу, 20584,33 грн - загальна сума боргу за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, у зв`язку з чим, зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідачки на його користь. Ухвалою суду від 07.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача у позовній заяві, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду (а.с.5). Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У призначені судові засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду не відомі. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 січня 2020 року між АТ «ОТП Банк» (банк) та [PERSON] (позичальник/клієнт) було укладено кредитний договір №2028625165 (а.с.6). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору - загальний розмір кредиту складає 33090,00 грн., з яких: 31950,00 грн на придбання товару, 390,00 грн на сплату додаткових послуг банку та 750,00 грн на придбання послуг із страхування. Дата остаточного повернення кредиту 18 грудня 2021 року; строк, на який надається кредит, визначено графіком платежів. Передоплата позичальника становить 1245,00 грн. (розмір власного платежу (фінансової участі) позичальника). Згідно п.1.2 кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 0,01% річних. Паспортом споживчого кредиту, власноручно підписаного відповідачем, передбачено умови надання кредитних коштів по типу кредиту «кредит». Згідно даного паспорта сума кредиту становить 33090,00 грн., строк кредитування 23 місяці, спосіб та строк надання кредиту безготівково, шляхом перерахування коштів на придбання товару у строк, визначений кредитним договором, процентна ставка 0,01% річних, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору: 390,00 грн на оплату додаткових послуг банку, а саме послуга «СМС+Довідка», загальні витрати за кредитом (витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту) становить 4363,78 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) становить 37063,78 грн (а.с.8). Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору №2028625165 від 18.01.2020 року - графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту строк кредиту становить 23 місяці з 18.01.2020 року по 18.12.2021 року, загальна вартість кредиту 37063,78 грн. (а.с.7). 18.01.2020 року відповідачем [PERSON] підписано анкету-заяву на отримання кредиту, в якій зазначено ціль отримання кредиту придбання товарів та послуг (а.с.6). За змістом товарного чеку №000040006996600 від 18.01.2020 р. відповідач придбав у ТОВ "Технополіс-1" товар на загальну суму 33195,00 грн (а.с.12). Відповідно до специфікації до кредитного договору належна до перерахування відповідачу сума складає 31950,00 грн, з початковим внеском 1245,00 грн. (а.с.14). У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у АТ "ОТБ Банк" виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Судовим розглядом також встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі 33090,00 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Натомість [PERSON] допустив порушення умов договору, свої зобов`язання не виконав. Позивач стверджує, що в результаті неналежного виконання відповідачем договору утворилась заборгованість в розмірі 49584,33 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 29000,00 грн, заборгованість по процентам 20584,33 грн, що слідує з розрахунку. 28.06.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та АТ «ОТП Банк» укладено договір факторингу №28/06/23, згідно умов якого клієнт передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (а.с.14). Згідно п.6.2.3 договору право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. З Витягу з Реєстру боржників №2 до Договору факторингу №28/06/23 від 28.06.2023 року слідує, що [PERSON] є боржником за кредитним договором №2028625165, сума заборгованості становить 49584,33 грн., яка складається з: 29000,00 грн. загальної суми боргу по тілу кредиту; 20584,33 грн. загальної суми боргу по відсотках (а.с.22). З розрахунку заборгованості за кредитним договором №2028625165 від 18.01.2020 року, складеного представником ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», слідує, що станом на 04.02.2025 року заборгованість за кредитним договором №2028625165 від 18.01.2020 року [PERSON] не погашена, залишок заборгованості складає 49584,33 грн., яка складається з: 29000,00 грн. загальної суми боргу по тілу кредиту; 20584,33 грн. загальної суми боргу по відсотках нарахованих за період з 28.06.2023 по 04.02.2025 (а.с.23). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності його не спростована. Зважаючи на те, що відповідач не повернув кредит протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору, тобто до 18.12.2021 року, тим самим допустив істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 29000,00 грн, які підлягають задоволенню. Щодо нарахування відсотків, то суд дійшов наступних висновків. Виходячи з умов договору проценти підлягали нарахуванню у період з 18.01.2020р. по 18.12.2021 року в розмірі 0,01% річних, що становило лише 2,98грн. за весь період користування коштами. Проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора яку вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625, ст. 1048 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як слідує з наданих ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" розрахунків, проценти за користування кредитом були нараховані в період поза межами строку кредитування, в розмірі, що явно не відповідає умовам договору, при цьому нараховані саме як проценти за користування кредитом, а не як міра відповідальності на підставі ст. 625 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заявлених процентів слід відмовити. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: partial