Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

29.01.2026 представник позивача Танцуріна Є.В. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №122295-КС-003 від 03.04.2025 в розмірі 71490 грн. та судовий збір 2662,40 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 03.04.2025 між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем укладено кредитний договір №122295-КС-003 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 25000 грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яка вказана при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 07.01.2026 утворилась заборгованість в розмірі 71490 грн., з яких: 25000 грн. прострочені платежі за тілом кредиту; 33500 грн. прострочені платежі за процентами; 11000 грн. заборгованість за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України; 1990 грн. прострочені платежі за комісією. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України, на підставі ухвали суду від 04.02.2026 відкрито провадження у цивільній справі. З урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд проведено в порядку спрощеного позовного провадження. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням за ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. Копію позовної заяви та доданих до неї документів направлено позивачем на адресу відповідача в порядку ст.43 ЦПК України. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено відповідачу рекомендованим повідомленням, але відправлення повернуто до суду через відсутність адресата за вказаною адресою, про що свідчить трекінг Укрпошти від 24.02.2026. У випадку, якщо судову повістку не вручено та зазначено, що «адресат відсутній за вказаною адресою», за п.3,4 ч.8 ст.128 ЦПК України судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. З висновку Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі №947/15524/20, відповідно до ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, у відповідності до ч.10 ст.187 ЦПК України виклик [PERSON] , як відповідача у справі, здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. За ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про судовий розгляд справи, відзив на позовну заяву у встановлені судом строки не подала, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.279,280 ЦПК України. 17.02.2026 представник відповідача [PERSON] подав клопотання про зупинення розгляду справи на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України на час проходження відповідачем військової служби у складі ЗСУ. Представник позивача Козачок М.О. заперечила проти задоволення клопотання про зупинення розгляду справи (вх. № 1558 від 25.02.2026), щодо якого стороною відповідача не виконано вимоги ст.43 ЦПК України. Звернула увагу, що додане до клопотання фото довідки на підтвердження перебування невідомої особи на військовій службі не містить РНОКПП, дату народження та її адреси, що унеможливлює встановлення особи відповідача. Особисті документи, як то встановлено законом, зокрема в сфері проходження військової служби, відповідачем не надано. Окрім того, клопотання не відповідає вимогам ЦПК України, зокрема ст.183, наслідком чого є повернення його заявнику без розгляду. Вважає, що задоволення клопотання призведе до порушення принципу процесуальної економії та затягування розгляду малозначної справи на невизначений строк. Перевіривши доводи клопотання в призмі цивільно-процесуальних вимог, суд дійшов наступного висновку. У п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. За п.2 ч.1 ст.253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п.2 ч.1 ст.251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010). Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20.06.2000). У постанові від 07.10.2015 у справі №6-1367цс15 Верховний Суд України виснував, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. В ухвалі від 29.08.2022 в справі №461/5209/19 (провадження №61-5782св22) Верховний Суд вказав, що провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.11.2023 у справі №402/540/19 (провадження № 61-1369св23). Із наданих представником доказів, [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у в/ч [NUMBER] з 18.01.2026 по теперішній час. Суд погоджується із твердженням представника позивача, що довідка не містить обов`язкових даних для ідентифікації особи відповідача, будь-яких особистих документів не надано, як і доказів, що військова частина переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, тому клопотання представника відповідача про зупинення судового розгляду у справі задоволенню не підлягає. Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову у справі, учасниками справи не заявлено. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «Бізнес Позика» 03.04.2025 в електронній формі направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №122295-КС-003 про надання кредиту, яку відповідач того ж дня прийняла шляхом підписання одноразовим ідентифікатором UA-6491. Таким чином, 03.04.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором UA-6491 укладений кредитний договір №122295-КС-003, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 25000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позивальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів. Строк, на який надається кредит 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом в день 1%, фіксована. Комісія за видачу кредиту 5000 грн. Загальний розмір наданого кредиту 25000 грн. Дата повернення кредиту 18.09.2025. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало 03.04.2025 позичальнику грошові кошти в розмірі 25000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ПрофітГід» про здійснення переказу грошових коштів. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 07.01.2026 утворилась заборгованість в розмірі 60490 грн., з яких: 25000 грн. прострочені платежі за тілом кредиту; 33500 грн. прострочені платежі за процентами; 1990 грн. прострочені платежі за комісією. Доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за кредитними договорами, суду не надано. Правовідносини у цій справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Закону України «Про електронну комерцію». За змістом ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Ч.5 цієї статті передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Ст.12 Закону визначає, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Ч.2 ст.1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання, не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. В ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позовні вимоги про нарахування неустойки (штрафу, пені) в розмірі 11000 грн. у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, задоволенню не підлягають з наступних підстав. За вимогами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції РНБО України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ проти України, Указами Президента продовжено до теперішнього часу. З огляду на викладене, оскільки відповідачу нарахована неустойка (штраф, пеня) у період дії в Україні воєнного стану, в задоволенні позивних вимог в цій частині необхідно відмовити. Оскільки понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial