Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2010 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2010 року на користь позивача з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частині від усіх видів заробітку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] .. Відповідно до висновку Лікарсько-консультативної комісії «Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні» ДОР» від 28.06.2014 року № 137 [PERSON] є дитиною з інвалідністю (з дитинства) із діагнозом: тяжка розумова відсталість, судоржний синдром (прості і складні парциальні припадки 2-3 в місяць) F 72/0. Виражені і значно виражені (III -IV) психічних функцій. Обмеження життєдіяльності 3-4 ступеня по категоріям: здатність до самообслуговування, орієнтування, переміщення, здатність до спілкування, контроль за своєю поведінкою, здатність навчання, трудової діяльності - «дитина інвалід підгрупи А». Потребує постійного догляду. Оскільки [PERSON] тяжко хворіє, потребує постійного догляду, лікування, індивідуальних занять із психологом та логопедом, страждає епілепсією та є інвалідом дитинства, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2014 року по справі № 200/18341/14-ц розмір аліментів було збільшено та ухвалено стягнути аліменти у розмірі 1/3 частині від усіх видів заробітку відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] .. У подальшому, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2024 року у справі № 199/5770/24 розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зменшено та встановлено у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час позивачка здійснює постійний догляд за дитиною, у зв`язку з чим не має можливості працювати та забезпечувати себе, доходу не має, тому звернулася до суду та просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на її утримання як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, починаючи стягнення з 14.08.2022 року і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом. Представник відповідача [PERSON] адвокат Присенко О.Г. надала до суду відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що відповідач [PERSON] із 01.03.2025 року є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується витягом із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 154/25/75 від 20.03.2025 року. Також зазначає про значне погіршення стану здоров`я відповідача через важкі травми та захворювання, пов`язані з військовою службою, на необхідність тривалого лікування і реабілітацію, неможливість працевлаштування та відсутність стабільного джерела доходу, окрім державної допомоги/пенсії по інвалідності. Позивачка [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, де зазначила обставини, аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники позивача [PERSON] адвокати Погрібняк О.М. та Щербина Ю.О., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Присенко О.Г. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме у стягненні з відповідача аліментів у розмірі приблизно 1/6 частини від усіх видів його доходу, що, на її думку, не буде для нього надмірним тягарем, а також просила врахувати стан здоров`я відповідача та його витрати на лікування. У задоволенні решти позовних вимог просила відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2010 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку Лікарсько-консультативної комісії «Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні» ДОР» від 28.06.2014 року № 137 [PERSON] є дитиною з інвалідністю (з дитинства) з діагнозом: тяжка розумова відсталість, судоржний синдром (прості і складні парциальні припадки 2-3 в місяць) F 72/0. Виражені і значно виражені (III -IV) психічних функцій. Обмеження життєдіяльності 3-4 ступеня по категоріям: здатність до самообслуговування, орієнтування, переміщення, здатність до спілкування, контроль за своєю поведінкою, здатність навчання, трудової діяльності - «дитина інвалід підгрупи А». Потребує постійного догляду. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2024 року у справі № 199/5770/24 розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] встановлено у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] здійснює постійний догляд за неповнолітнім [PERSON] , є його представником, що підтверджується посвідченням [NUMBER] , виданим Лівобережним управлінням соціального захисту населення (а.с.14). Як зазначає позивачка у позовній заяві та стверджували у судовому засіданні її представники, на даний час [PERSON] не працює, оскільки здійснює постійний догляд за дитиною з інвалідністю, у зв`язку з чим не має можливості працювати та забезпечувати себе, доходу не має. Щодо матеріального становища відповідача, судом досліджено довідку про доходи ГУ ПФУ № 1430 4348 5194 5426, надану стороною відповідача, відповідно до якої розмір пенсійної виплати відповідача становить 15 794,94 грн. При цьому, судом досліджено банківські виписки, витребувані у справі, зокрема виписку по картковому рахунку відповідача № [NUMBER] , з якої вбачається, що 05.03.2026 року на його рахунок від Пенсійного фонду України надійшла виплата у розмірі 20 850,44 грн. Також судом досліджено виписки банку по картковому рахунку № [NUMBER] , з яких встановлено регулярні надходження соціальних виплат та інші зарахування. Судом прийнято до уваги письмові пояснення представників позивачки щодо руху коштів за рахунками відповідача, зокрема щодо відкриття та закриття депозитів і надходжень від сторонніх осіб, які, на думку сторони позивача, у сукупності підтверджують наявність у відповідача грошових активів та фінансової спроможності. Оцінюючи ці пояснення, суд виходить з того, що встановлені регулярні пенсійні виплати та соціальні надходження є щомісячним гарантованим доходом, який безпосередньо підтверджує можливість надання матеріальної допомоги, тоді як окремі операції за рахунками (депозити/надходження від третіх осіб) оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, як додаткова інформація щодо фінансового обороту відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина і чоловік зобов`язані матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, вирішуючи спір, суд має встановити: факт проживання позивачки з дитиною з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду, факт здійснення догляду, а також наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що повнолітній син сторін є дитиною з інвалідністю підгрупи А, потребує постійного стороннього догляду, проживає з матір`ю, позивачка фактично здійснює такий догляд. Вказані обставини підтверджені належними доказами та відповідачем по суті не спростовані. Доводи відповідача зводяться насамперед до заперечення наявності у нього можливості надавати матеріальну допомогу у заявленому розмірі, посилань на інвалідність, лікування та реабілітацію. Разом із тим, суд оцінює витяг із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 154/25/75 від 20.03.2025 року, яким відповідачу з 01.03.2025 року встановлено ІІІ групу інвалідності без обмеження у працевлаштуванні чи окремих рекомендацій до умов праці. Отже, сам по собі факт встановлення ІІІ групи інвалідності за відсутності обмежень щодо працевлаштування, не свідчить про повну неможливість отримання доходу та не виключає можливості надання матеріальної допомоги, особливо з огляду на наявність у відповідача стабільного гарантованого щомісячного доходу у вигляді пенсійних та соціальних виплат. При цьому, суд бере до уваги подані відповідачем медичні документи про лікування та реабілітацію, однак зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що він позбавлений будь-якої можливості працювати або отримувати інші доходи, а також не надано доказів наявності інших осіб на утриманні, окрім сина, які б істотно впливали на його платоспроможність. Окремо суд оцінює процесуальну поведінку сторони відповідача: з одного боку, у відзиві заявлялося про неможливість працевлаштування та відсутність доходів, окрім державної допомоги, з іншого боку, в судовому засіданні представник відповідача визнав можливість сплати аліментів на утримання колишньої дружини у розмірі 1/6 частини доходу. Така позиція підтверджує наявність у відповідача певної платоспроможності та можливості регулярних платежів, а спір між сторонами фактично стосується розміру частки аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує: тяжкий, хронічний та тривалий стан здоров`я дитини, що обумовлює постійну зайнятість позивачки доглядом; відсутність у позивачки стабільного заробітку; наявність у відповідача стабільного щомісячного доходу у вигляді пенсії та соціальних виплат; відсутність доказів наявності інших утриманців, окрім здійснення сплати аліментів на дитину у розмірі 1/4; а також необхідність дотримання принципів розумності й справедливості та балансу інтересів сторін. Суд також бере до уваги стан здоров`я відповідача та необхідність лікування, однак доходить висновку, що заявлений позивачкою розмір 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача є співмірним його фінансовим можливостям, не позбавляє відповідача засобів існування, водночас забезпечує реалізацію права позивачки на утримання у зв`язку з доглядом за дитиною з інвалідністю та відповідає змісту ч. 1 ст. 88 СК України. При цьому суд зауважує, що аліменти на утримання одного з подружжя присуджуються за умови можливості другого з подружжя надавати матеріальну допомогу, а встановлені у справі обставини (пенсійне забезпечення, регулярні соціальні виплати та інші надходження) підтверджують таку можливість. Також суд вважає зазначити, що відповідач не виконував та не виконує добросовісно батьківські обов`язки щодо утримання та приймання участі у лікуванні й додаткових витратах на дитину-інваліда, має заборгованість по аліментах. Також не приймає жодної участі у вихованні, спілкуванні та реабілітації дитини, догляд за якою є повсякденним фізичним та моральним тягарем для того з батьків, із ким дитина проживає та хто здійснює постійний догляд, що позбавляє цю особу працювати та заробляти на життя. Таким чином, батьківський обов`язок відносно дитини-інваліда відповідачем [PERSON] здійснюється та має вигляд лише у відрахуванні частки від його доходу. Частиною 2 ст. 191 СК України визначено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. У той же час, суд не приймає доводи позивачки щодо необхідності стягнення аліментів за період до подання позову (зокрема з 14.08.2022 року), оскільки доказів звернення позивачки саме з цього часу до відповідача з приводу аліментів на її утримання та ухилення відповідача від надання такої допомоги, суду не надано. Оскільки відповідно до вимог ст. 79 СК України аліменти присуджуються від дня подання позову, а із матеріалів справи вбачається, що позов подано 18.08.2025 року, отже аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Із матеріалів справи не вбачається, що позивачка вживала заходів для одержання аліментів від відповідача, або що їх несплата зумовлена ухиленням останнього від виконання відповідного обов`язку. Належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених у позові стверджень, окрім пояснень самої позивачки, суду не надано. Таким чином, у частині позову про стягнення аліментів за попередній час, суд вважає відмовити. Враховуючи зазначені обставини, стан здоров`я відповідача та його матеріальний стан, суд вважає стягувати із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на її утримання як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю у розмірі 1/5 частини від усіх видів доходу, починаючи стягнення з 18.08.2025 року і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом. Також з відповідача підлягає стягненню 1211,20 гривень судового збору на користь держави.

Outcome: partial