Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовом, поданим представником, до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Проботюк Ю.М., Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора, про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: про зобов`язання Департамента державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості щодо обтяження 1/4 нерухомого майна (квартири [ADDRESS] . У обґрунтовування позову зазначено, що позивач є співвласницею квартири [ADDRESS] разом зі свою матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] . З метою оформлення спадщини на 1/3 частину майна після смерті [INFO] матері позивача, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Проботюк Ю.М. та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.10.2025, оскільки приватним нотаріусом встановлено наявність у відомостях Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису № 5573940 про арешт 1/4 частки у праві власності на квартиру. Підстава обтяження - постанова про накладення арешту на квартиру б/н від 03.08.2007 слідчого СВ Автозаводського РВ. Позивачу стало відомо, що вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.07.2008, що набрав законної сили 02.08.2008, скасовано постанову про накладення арешту на 1/4 частини цієї квартири. Позивач на підставі вказаного вироку звернулась до Першої Кременчуцької нотаріальної контори із заявою про внесення відомостей про зняття арешту з майна. 18.09.2025 отримала відповідь № 2119/01-16 про неможливість зняття арешту згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, оскільки накладенням та зняттям заборони та арештів займається Державна реєстраційна служба. 20.10.2025 позивач звернулася до Департамента державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області із заявою про припинення і виключення запису про обтяження зазначеного нерухомого майна на підставі вказаного вироку суду. 31.10.2025 отримала відповідь № 17-16/18 про те, що не вбачається за можливе здійснити зазначені дії на підставі поданих документів, оскільки позивач не може бути заявником при подачі такої заяви на підставі вироку Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.08.2008, у резолютивній частині якого по батькові засудженого [PERSON] зазначено як « [PERSON] », що не відповідає зазначеному в записі про арешт нерухомого майна за № 5573940 - « [PERSON] ». Рекомендовано звернутись до суду. Вважає таку відмову Департамента державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області неправомірною та такою, що порушує її право відповідно до ст. 319 ЦК України володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та перешкоджає в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Крім того, зазначає, що арешт накладений неправомірно без достатніх на те підстав, оскільки співвласники цієї квартири не мали ніякого відношення до кримінального провадження, в межах якого застосований арешт квартири, а [PERSON] не має відношення до зазначеної квартири. 01.12.2025 відкрите провадження по справі у порядку загального позовного провадження із викликом сторін. 17.12.2025, 25.12.2025, 02.01.2026, 05.02.2026 від представника третьої особи Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори та третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Проботюк Ю.М. надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. 22.12.2025 підготовче судове засідання не відбулося по причині неявки відповідача. 23.01.2026 у підготовче судове засідання не з`явилися учасники справи, повідомлені про дату, час, місце розгляду. Від позивача надійшла письмова заява від 23.01.2026 про проведення підготовчого засідання за її відсутності. 23.01.2026 підготовче судове засідання закрите із призначенням судового засідання. 17.02.2026 через систему «Електронний суд» до суду наданий відзив із клопотанням про поновлення пропущеного строку для його подання, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач не є належним відповідачем по справі. 22.02.2026 через систему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив про задоволення позовних вимог позивача, зазначивши, що відповідач подав відзив на позов 17.02.2026 по причині отримання матеріалів позову із запізненням, не надавши при цьому належних, допустимих та достовірних доказів щодо поважності пропущеного строку, із чим погоджується суд та на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами з урахуванням пояснень, наданих стороною відповідача. Сторона позивача у відповіді на відзив вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідач прийшов до помилкового висновку, що він не є належним відповідачем по справі, внаслідок відмови Департаментом державної реєстрації вилучити з реєстру запису про арешт майна, власником якого є позивач, порушується її конституційне право. Визначення особи, що первісно допустила помилку при накладенні арешту, не відновить позивачу порушене право і не створить юридичних наслідків його відновлення. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 припинення обтяження майна шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру здійснює Державна реєстраційна служба. Посилаються на те, що [PERSON] на момент накладення арешту на вказану квартиру не був власником/ співвласником цієї квартири. Арешт було накладено в той час, коли співвласниками квартири були позивач, її сестра та мати, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності. Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.07.2008 скасована постанова про накладення арешту на 1/4 цієї квартири, співвласниками якої є позивач, її сестра та мати, а не [PERSON] , що є підставою для вилучення з реєстру відомостей щодо обтяження у вигляді арешту квартири. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали викладені у позові обставини в повному обсязі, просили позовні вимоги задовольнити. Зазначили, що з метою вирішення питання щодо зняття арешту з квартири зверталися до органу поліції, за постановою якого накладений арешт судом, на що отримали відповідь за вих. № 176273-2025 від 14.08.2025, згідно якої зазначене не входить до компетенції Національної поліції, а здійснюється через судові органи. Повідомили, що до особи, засудженої вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.08.2008 [PERSON] з цим питанням не зверталися. Крім того, позивач наголосила, що у вступній частині вироку Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.07.2008 зазначено адресу проживання обвинуваченого [PERSON] : [ADDRESS] , а у його резолютивній частині - [ADDRESS] . За клопотанням сторони позивача у судовому засіданні досліджений оригінал відповіді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області за вих. № 176273-2025 від 14.08.2025, копія якого долучена до матеріалів справи. Будь-яких клопотань, заяв стороною позивача, у тому числі щодо заміни відповідача або залучення співвідповідача, суду не заявлено, зазначивши у судовому засіданні, що такі клопотання відсутні. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у їх задоволенні. Зазначила про те, що не вбачається фактів порушення відповідачем законодавства, що регулює порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та здійснення дій, що порушують інтереси позивача. Помилку під час накладення арешту допущено не відповідачем. Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернув увагу на наявність розбіжностей у вироку Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.08.2008 щодо написання по батькові обвинуваченого та у написанні в записі про арешт нерухомого майна № 5573940. Заслухавши позивача, її представника та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, та обставини, на які посилається сторона відповідача, як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок доказів у сукупності, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом встановлене наступне. Установлено, що 05.08.2007 постановою старшого слідчого СВ Автозаводського РВ КМУ УМВС в Полтавській області Самойленко М.О. у межах кримінального провадження накладений арешт на квартиру [ADDRESS] . 17.07.2008 вироком Крюківського районного суду м. Кременчука, що набрав законної сили 02.08.2008, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та скасовано постанову про накладення арешту на 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Позивач є співвласницею квартири [ADDRESS] разом зі свою матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] . З метою оформлення спадщини на 1/3 частину майна після смерті [INFO] матері, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Проботюк Ю.М. 02.10.2025 позивач отримала постанову приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Проботюк Ю.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки приватним нотаріусом установлено наявність у відомостях Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису № 5573940 про арешт 1/4 частки у праві власності на квартиру. Підстава обтяження - постанова про накладення арешту на квартиру б/н від 03.08.2007 слідчого СВ Автозаводського РВ. Позивач на підставі вказаного вироку звернулась до Першої Кременчуцької нотаріальної контори із заявою про внесення відомостей про зняття арешту з майна. 18.09.2025 позивач отримала від Першої Кременчуцької нотаріальної контори відповідь № 2119/01-16 про неможливість зняття арешту згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, оскільки накладенням та зняттям заборони та арештів займається Державна реєстраційна служба. 20.10.2025 позивач звернулася до Департамента державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області із заявою про припинення і виключення запису про обтяження зазначеного нерухомого майна на підставі вказаного вироку суду. 31.10.2025 позивач отримала від Департамента державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області відповідь за вих. № 17-16/18 про те, що не вбачається за можливе здійснити зазначені дії на підставі поданих документів з таких причин: 1) позивач не може бути заявником при подачі такої заяви на підставі вироку Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.08.2008, 2) резолютивна частина вироку містить по батькові засудженого [PERSON] як « [PERSON] », що не відповідає запису про арешт нерухомого майна за № 5573940 - « [PERSON] », а тому рекомендовано звернутись до суду. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в ст. 41 Конституції України, в якій передбачене право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 ЦК України можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. У позові зазначено, що згідно вироку Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.07.2008, що набрав законної сили 02.08.2008, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину та скасовано постанову про накладення арешту на 1/4 частини квартири [ADDRESS] під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно - правовим актом. Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Згідно ст. 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніш як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Якщо у виправданого або у особи, щодо якої справа закрита, були вилучені документи, цінності та інші предмети чи був накладений арешт на майно, копія вироку, що набрав законної сили, або ухвала апеляційної чи касаційної інстанції направляються відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей та інших предметів, а також для зняття арешту з майна. Згідно п.9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Судом установлено скасування зазначеним вироком арешту частину кв. [ADDRESS] , що згідно вироку належить [PERSON] . Згідно інформації, наявної у резолютивній частині зазначеного вироку [PERSON] значить таким, що проживає у кв. [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстроване 30.08.2007 за № 5573940 Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою арешт на частини кв. [ADDRESS] , що належить [PERSON] . З наведеного слідує наявність описки у вироку щодо місця проживання засудженого [PERSON] та/або у зазначенні номера квартири, з якої знятий арешт вказаним вироком суду та у зазначенні по батькові засудженого, допущеного під час накладення арешту на квартиру або під час постановлення вироку суду. Виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні у межах кримінального провадження регламентоване ст. 379 КПК України, згідно якої суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України розглядаються у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення із клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів у порядку, передбаченому ст. ст. 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. При цьому, згідно п. 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до КПК України 1960 року: накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба (ч. 6 ст. 126); постановляючи вирок, суд повинен вирішити, що робити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна (п. 8 ч. 1 ст. 324); вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції (ч. 1 ст. 404). Суд разом зі своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок (ч. 2 ст. 404); якщо у виправданого або в особи, щодо якої справа закрита, були вилучені документи, цінності та інші предмети чи був накладений арешт на майно, копія вироку, що набрав законної сили, або ухвала апеляційної чи касаційної інстанції направляються відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей та інших предметів, а також для зняття арешту з майна (ч. 6 ст. 404); своєчасне звернення до виконання вироку, який набрав законної сили, покладається на суддю або голову відповідного суду, який постановив вирок (ч. 8 ст. 404). Органи, що виконуються вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання (ч. 9 ст. 404); питання про сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок (ч. 1 ст. 409). Доказування відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Оцінюючи наявні по справі докази, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність правових підстав для скасування арешту майна, що скасоване вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.07.2008, що набрав законної сили 02.08.2008, з якого вбачається допущення описки щодо місця проживання засудженого [PERSON] та/або зазначення номера квартири, з якої знятий арешт, що вирішується у порядку, передбаченому ст. 379 КПК України шляхом виправлення помилки/ описки у судовому рішенні у межах кримінального провадження з власної ініціативи суду або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні, з подальшим зверненням до органу державної реєстрації для вчинення відповідних дій. У той же час, наявні матеріали справи не підтверджують обґрунтованості заявлених позовних вимог. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: dismissed