Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

До Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 493434 від 19.11.2022 у розмірі 19624 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 19.11.2022 ТОВ «Селфі Кредит» та відповідач уклали договір про надання споживчого кредиту № 493434, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2200 грн на умовах визначених кредитним договором. Відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, відповідач не виконав умов кредитного договору. 01.02.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № 01022024-1, згідно з яким позивач отримав право грошової вимоги, в тому числі і до відповідача за кредитним договором № 493434 від 19.11.2022. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 19624 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 2200 грн та заборгованість за відсотками - 17424 грн. Ухвалою судді від 22.12.2025 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути у відсутності представника позивача, про що також подав клопотання про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подав. Враховуючи норми ст. 280 ЦПК України, суд вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 19 листопада 2022 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір № 493434 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.4 договору, надати позичальнику кошти в сумі, визначеній у п. 1.3 договору, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 6 зворот - 15). Сума кредиту становить 2200 грн (п. 1.3 договору). Кредит надається строком 365 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 9 днів (п. 1.4 договору). Згідно з п. 1.5 договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. Відповідно до п. 1.6, 1.7 договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 151905,69% річних. 1.8. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 19624 грн. Кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (п. 2.1 договору). Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним (п. 9.2 договору). Зазначений договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 19.11.2022 (п. 10 договору). В такий же спосіб відповідачем підписані додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 493434 від 19.11.2022 (а.с. 16), паспорт споживчого кредиту (а.с. 17-18), інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг (а.с. 18 зворот). Як вбачається з довідки про ідентифікацію, відповідачу 19.11.2022 на номер телефону [NUMBER] було відправлено одноразовий ідентифікатор С420 (а.с. 19). Відповідно до умов договору товариство надало [PERSON] кредит шляхом зарахування на його платіжну картку № [NUMBER] коштів у розмірі 2200 грн, що стверджується повідомленнями ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20251020-3706 від 20.10.2025 (а.с. 20) та АТ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-251231/22936-БТ від 03.01.2026 (а.с. 58). Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення 19.11.2022 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] договору № 493434 про надання споживчого кредиту продукту «NewShort» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та виконання ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свого зобов`язання щодо надання кредиту у сумі 2200 грн. Цей кредитний договір у судовому порядку не оскаржувався. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 493434 від 19.11.2022 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, сформованим ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (а.с. 20 зворот - 26), [PERSON] на виконання умов договору кошти не сплачував, внаслідок чого станом на 14.11.2023 у нього виникла заборгованість у розмірі 19624 грн, з яких 2200 грн за тілом кредиту та 17424 грн - за відсотками за користування кредитом. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. 01.02.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (Фактор) було укладено договір факторингу № 01022024-1 (а.с. 27 зворот - 32), відповідно до якого Фактор набуває Права Вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимоги Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором, а Клієнт відступає (передає) Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними договорами (Портфель Заборгованості) (п. 1.1. зазначеного договору). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 (а.с. 32 зворот), акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 01.02.2024 до договору факторингу від 01.02.2024 № 01022024-1 (а.с. 33), платіжної інструкції № 74877 від 01.02.2024 (а.с. 33 зворот) ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 493434 від 19.11.2022 у сумі 19624 грн, з яких 2000 грн за тілом кредиту та 17424 грн - за процентами. Суд погоджується, що перехід права вимоги позивача ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до відповідача [PERSON] за договором № 493434 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 19.11.2022 відбувся у встановленому законодавством порядку. Позивачем на адресу відповідача за вихідним номером 23364809 від 07.12.2025 було надіслано досудову вимогу, де повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 493434 новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», а також про необхідність сплатити заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 19624 грн (а.с. 34), однак на цей час борг не сплачений. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, наявність очевидних ознак неспроможності позичальника належним чином обслуговувати кредитне зобов`язання та/або порушення умов договору (що не були усунені позичальником) має наслідком виникнення у банку права вимагати повернення суми кредиту, що в т.ч. передбачено нормами ч. 2 ст. 1054 ЦК України. З урахуванням обставин та підтверджуючих ці обставини документів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, задовольняючи позов повністю, стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копії виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 34 зворот - 35, 35 зворот - 36), договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року (а.с. 36 зворот), акту № 468 наданих послуг (правової (правничої) допомоги від 08.12.2025 (а.с. 37), детального опису від 08.12.2025 надання послуг до акту № 468 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с. 37 зворот), ордера на надання правничої допомоги серії ВС № 1381377 від 02.07.2025 (а.с. 38 зворот), згідно з якими вартість послуг з надання правничої допомоги становить 8000 гривень. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. За таких обставин суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розумної необхідності судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, суд вважає розмір у сумі 5000 грн співмірним розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved