Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - територіальна громада Червоногригорівської селищної ради Нікопольського р-ну та територіальна громада Томаківської селищної ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та стягнення аліментів. В обгрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вона є бабусею малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] - її донька та [PERSON] . [INFO] її донька [PERSON] померла. Ще за час спільного проживання її доньки та відповідача по справі у них постійно виникали сварки, в результаті чого вони припинили спільне проживання та рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2013 року їх шлюб було розірвано та 19 червня 2013 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь [PERSON] . На даний час [PERSON] , [INFO] , проживає з нею, вона повністю нею опікується, а відповідач як батько дитини участі в її вихованні не приймає, не цікавиться її життям, розвитком та станом здоров`я, не утримує дитину ні морально, ні матеріально. Тому, на підставі викладеного, змушена звернутись до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на ім`я державного дитячого закладу, куди буде влаштована дитина, або законного представника - опікуна дитини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісяця з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з`явилась, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позову наполягає та просить вимоги задовольнити (а.с.147). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Конверт, який був направлений за адресою його місця реєстрації та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.109). Представники третьої особи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули, при цьому, від них на адресу суду надійшли заяви, в яких вони просять суд розгляд справи проводити за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують (а.с.148). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як встановлено судом, [INFO] народилась [PERSON] , про що свідчить актовий запис № 47, складений 25 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.4). У відповідності до вищевказаного актового запису, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з актового запису № 1284 від 12 серпня 2016 року, донька позивачки по справі [PERSON] [INFO] померла (а.с.6-8). Відповідно до довідок та актів, онука позивачки [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею - позивачкою по справі та перебуває на її утриманні та забезпеченні. Позивачка весь час піклується про онуку, виховує її, матеріально забезпечує всім необхідним, відповідно віку дитини, піклується про духовний та фізичний розвиток тощо. Натомість, відповідач як батько дитини аліменти не сплачує, життям дитини не цікавиться. Рішенням виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.129-131). Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 СК України, батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема, п.п.15.16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи те, що [PERSON] ухиляється від виховання своєї доньки [PERSON] , [INFO] , не піклується про її фізичний і духовних розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає позбавленню батьківських прав по відношенню до своєї доньки - [PERSON] , [INFO] . Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст.169 СК України, він має право звернутись до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Крім цього, як вбачається з заявлених вимог, [PERSON] в позовній заяві, окрім вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав, просила суд вирішити питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на ім`я одержувача державного дитячого закладу, куди буде влаштована дитина, або законного представника - опікуна дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісяця з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Суд, розглянувши дану вимогу, вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від прибутку його матері, батька або у твердій грошовій сумі. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). 25 червня 2013 року [PERSON] було видано виконавчий лист, який вона пред`явила до виконання, внаслідок чого Томаківським районним управлінням юстиції Відділу державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження (а.с.13-14). Тобто, дані обставини свідчать про те, що відносно відповідача наявне виконавче провадження з приводу примусового виконання рішення щодо стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , що, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, дає суду підстави для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці наступне. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін, виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Під правонаступництвом у виконавчому провадженні розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь у виконавчому провадженні. Підставою правонаступництва є, зокрема, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України). За змістом статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачка, у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», а також вимог чинного законодавства, не позбавлена можливості для звернення до суду з відповідною заявою щодо заміни стягувача у відповідному виконавчому провадженні. На підставі викладеного,

Outcome: partial