Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Укр кредит фінанс» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.01.2025 між ТОВ «Укр кредит фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр кредит фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № № 1505-3188. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 10 100,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 20,00 % від суми кредиту; знижена % ставка - 0,90 % в день; стандартна % ставка - 1,00 % в день. Також, Додатковою угодою №1 від 18.02.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1505-3188 від 31.01.2025 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1 100,00 грн. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору та додаткові кредитні кошти відповідно до Додаткової угоди № 1, а відповідач порушив умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором. Станом на 21.10.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 30 661,42 гривень, а саме: заборгованість за кредитом - 9 095,85 гривень; - заборгованість за нарахованими процентами - 17 206,98 гривень, заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 4 358,59 гривень;. Позивача просить стягнути з відповідача на його користь загальну суму заборгованості за Кредитним договором №1505-3188 від 03.01.2025 р., в розмірі 30 661,42 грн., та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін. Не погоджуючись із заявленими вимогами, відповідач [PERSON] 13.01.2026 подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила позов ТОВ «Укр кредит фінанс» задоволити частково, стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 7000 гривень. Зокрема відповідач вказала, що надані позивачем докази та обставини не підтверджують укладення договору про споживчий кредит в електронній формі, про який зазначено позивачем у позовній заяві. Надана позивачем до суду електронна копія кредитного договору та додаткова угода до нього не може вважатись електронним документом, оскільки не містить ні фізичного ні електронного підпису відповідача. Крім того, відповідач вважає, що позивач має право вимагати з відповідача лише повернення тіла кредиту з урахуванням сум, які відповідач вносила для погашення кредиту тобто в розмірі 7000грн. Нарахування відсотків є незаконним, оскільки договір не укладений в електронній формі та не підписаний позивачем. Дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом установлено, що 31.01.2025 між ТОВ «Укр кредит фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр кредит фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1505-3188. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 10 100,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 20,00 % від суми кредиту; знижена % ставка - 0,90 % в день; стандартна % ставка - 1,00 % в день;. Також, Додатковою угодою №1 від 18.02.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1505-3188 від 31.01.2025 року позивач та відповідач домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1 100,00 грн. Вказані обставини також підтверджуються довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту за договором №1505-3188 від 31.01.2025 у сумі 10100, 00 грн; 18.02.2025 у сумі 1 100,00 грн. Отже позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було у повному обсязі виконано своє зобов`язання. Відповідно до розрахуноку заборгованості за договором № 1505-3188 від 31.01.2025 року, станом на 21.10.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 30 661,42 гривень, а саме: заборгованість за кредитом - 9 095,85 гривень; заборгованість за нарахованими процентами - 17 206,98 гривень; заборгованість за процентами річних на підставі ст 625 ЦК - 4 358,59 гривень. Разом з тим, відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 1505-3188 від 31.01.2025 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості. За змістом статей 626,628 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1, 2ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1ст. 1056-1 ЦК України). В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 561/77/19 від 16.12.2020 зазначено, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень статті 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства. Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Суд звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом. У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України. На виконання зазначених вимог, відповідачу [PERSON] було надано наступний одноразовий ідентифікатор A2929, для підписання Кредитного договору № №1505-3188 від 31.01.2025 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. В подальшому, 18.02.2025 року, відповідачу було надано наступний одноразовий ідентифікатор A3599, для підписання додаткової угоди до зазначеного кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду. Пунктом 64 постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» від 29 липня 2022 року №164, що суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати платіжний інструмент чи його реквізити. Отже відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до наведених вище постанов Правління НБУ позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Крім того, згідно з нормами ст. 46 Закону України «Про платіжні послуги» порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг утримувача має право: зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного утримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; не уточнювати номер рахунку та/або код утримувача. У такому разі надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення. Зважаючи на наведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного утримувача кредиту не підтвердилися, операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулася. Водночас, заперечуючи обставини укладення електронного кредитного договору та додаткової угоди до нього відповідач не подав суду жодних доказів на спростування позиції позивача. Крім того, усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем, відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1505-3188 від 31.01.2025 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви. Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц, а саме: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Водночас, суд відхиляє доводи відповідача про те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним доказом. На сьогодні сформувалась стала судова практика, відповідно до якої чітко вказано, що у спорах кредитних спорах документами, які підтверджують розмір заборгованості є первинні бухгалтерські документи і банківська виписка, зокрема, відноситься до таких первинних бухгалтерських документів. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи повинні фіксувати факт здійснення господарської операції. Ця норма не встановлює вичерпного переліку таких документів, а зосереджується на їхній суті. У випадку перерахування коштів через платіжного оператора офіційний звіт платіжного оператора, що детально описує транзакцію (дату, час, суму та реквізити карткового рахунку позичальника, на який були зараховані кошти), є належним та допустимим первинним документом, що беззаперечно підтверджують факт перерахування грошових коштів позичальнику. Вони фіксують всі етапи господарської операції від кредитора до позичальника через платіжного оператора. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Натомість боржник не позбавлений права спростувати зазначені у виписці операції, надавши суду відповідні розрахункові документи. З обставин цієї справи відомо, що кредит надавався позивачу шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника, відкритий у банку. Отже, наявна у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості, що надані кредитором, є належним доказам наявності заборгованості позичальника. Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості підтверджують рух коштів по рахунку, видачу кредиту, його використання та розмір заборгованості, в тому числі і щодо розміру процентної ставки, та враховує внесені відповідачем платежі, а відтак є належними доказами у справі щодо заборгованості відповідача за сумою кредиту. Крім того, суд вважає, що наданий ТОВ "Укр кредит фінанс" розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем у повній мірі ґрунтується на умовах укладеного між сторонами кредитного договору. Будь якого контррозрахунку відповідачем не подано. Відповідно до доданого представником позивача до позовної заяви розрахунку заборгованості, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором про відкриття кредитної лінії № 1505-3188 від 31.01.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 30 661,42 гривень, а саме заборгованість за кредитом - 9 095,85 гривень; заборгованість за нарахованими процентами - 17 206,98 гривень; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 4 358,59 гривень. Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). У такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що відповідач не отримував кредитних коштів. І якщо такі кошти кредитодавцями мали бути перераховані на визначений у договорі картковий рахунок, то єдиним безспірним доказом може бути виписка по картковому рахунку, з якої можливо встановити відсутність або наявність певної банківської операції. І якщо сторона заперечує отримання коштів і має можливість подати такі докази, то тягар доказування таких обставин покладається саме на цю сторону. Натомість будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідач не надав. Свого розрахунку, контррозрахунку заборгованості ним не надано. Будь-яких клопотань про витребування інших доказів не заявлено. Інші доводи відповідача зокрема щодо неправомірності нарахування комісії за надання кредиту, стягнення непропорційно великої суми відсотків, суд також відхиляє з огляду на таке. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за надання кредиту. Сплата комісії за надання кредиту передбачена умовами кредитного договору п. 4.7, який підписаний відповідачем, а відтак погоджений ним. Укладаючи кредитний договір № 1505-3188 від 31.01.2025 року сторони погодили наступні умови: Відповідно до пунктів 4.6 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом усього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою). Знижена процентна ставка становить 0,9 % за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору (п.10.2) Заявлений строк користування кредитом, який складає 14 днів, і нараховані за цей період проценти, на стягнення яких і погодилася [PERSON] , є обраним позичальником строком користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за зниженою процентною ставкою. Відповідно до пункту 4.9 кредитного договору строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит позичальнику: 300 (триста) календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 26.11.2025 року. Строк кредитування може бути продовжений за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього договору, згідно з якою після укладення додаткової угоди строк кредитування продовжується і складає з моменту укладення додаткової угоди до його закінчення 300 (триста) календарних днів. У такому випадку актуальний строк кредитування зазначається в останній укладеній сторонами додатковій угоді до цього договору, якою змінювався строк кредитування. Відповідно до п. 1 додаткової угоди до договору про відкриття кредитної лінії № 1505-3188 продукту «НА ВСЕ» від 18.02.2025 кредитодавець та позичальник підтверджують, що станом на момент укладення цієї додаткової угоди: сума кредиту, яка була надана позичальнику за договором та неповернута на момент укладення цієї Додаткової угоди становить: 10100.00 грн. - заборгованість за отриманим кредитом; сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить: 454.50 грн.; сума нарахованої та несплаченої комісії за видачу Кредиту становить: 1161.37 грн.. При цьому як видно з розрахунку заборгованості кредитодавцем здійснювалося нарахування за процентами за користування кредитом (згідно з пунктами 4.6, 10.2 кредитного договору) в строк договору (відповідно до пункту 4.11 договору), що погоджений між сторонами. Отже нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору, умовами додаткових угод та доказами кредитної заборгованості. Водночас, відсотки не є платою за неналежне виконання умов кредитного договору, в розумінні ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» так як нараховувалися за користування кредитним коштами протягом строку кредитування згідно з умовами кредитного договору та умовами додаткової угоди до кредитного договору. Отже, позивач правомірно нарахував проценти за користування кредитом, що підтверджується умовами договору та доказами заборгованості. Таким чином, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, враховуючи, що Договір про відкриття кредитної лінії № 1505-3188 від 31.01.2025 та додаткової угоди до нього, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що свідчить про обізнаність [PERSON] про нарахування відсотків та їх розмір, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1ст.141 Цивільного процесуального кодексу Україниз відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved