Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява представника [PERSON] адвоката Мартинова О.Ю. до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» про визнання іпотеки припиненою та виключення запису про обтяження об`єкту нерухомого майна, в якій просить визнати іпотеку, яка виникла на підставі Договору іпотеки № 01/06/І-Ф від 02 серпня 2006 року припиненою; стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що основне зобов`язання за кредитним договором № 01/06/К-Ф від 02 серпня 2006 року припинилося внаслідок належного виконання боржником плану реструктуризації боргів у справі про неплатоспроможність № 918/520/21 та подальшого прощення (списання) решти заборгованості ПАТ АБ «Укргазбанк», що підтверджується ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15 березня 2023 року, яка набрала законної сили. З огляду на похідний характер іпотеки від основного зобов`язання, передбачений статтями 3, 17 Закону України «Про іпотеку» та статтею 593 ЦК України, припинення основного зобов`язання є самостійною та достатньою підставою для припинення іпотеки. Попри це, відповідач безпідставно відмовляється вчинити дії щодо державної реєстрації припинення іпотеки та виключення запису про обтяження, чим порушує право позивача на володіння майном та принцип правової визначеності, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач, у своєму відзиві, заперечує проти задоволення позову та зазначає, що припинення зобов`язань позивачки за договором поруки в межах справи про неплатоспроможність № 918/520/21 не свідчить про припинення основного зобов`язання позичальника [PERSON] за кредитним договором № 01/06/К-Ф від 02 серпня 2006 року. На думку відповідача, господарським судом було припинено виключно особисті зобов`язання [PERSON] як поручителя, тоді як кредитне зобов`язання позичальника залишається невиконаним у повному обсязі, а рішення судів про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки не виконаними. Відповідач також вказує, що позивачка не є правонаступником померлого позичальника, а тому виконання нею плану реструктуризації боргів не може бути підставою для припинення іпотеки, яка, на переконання Банку, зберігає чинність до повного виконання основного зобов`язання або реалізації предмета іпотеки відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку». ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 вересня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 61-62) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с. 103-104) Представник позивача адвокат Мартинов О.Ю. у своєму клопотанні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що основне зобов`язання за кредитним договором припинене у зв`язку з виконанням боржником умов плану реструктуризації боргів у справі про неплатоспроможність, що підтверджується ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15 березня 2023 року, яка набрала законної сили. Відтак, на думку позивача, іпотека як похідне забезпечувальне зобов`язання також підлягає припиненню. (а.с. 105-109) Крім того, представник позивача адвокат Мартинов О.Ю. подав до суду письмові судові дебати, у яких просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що виконання позивачем умов плану реструктуризації боргів, затвердженого ухвалою Господарського суду Рівненської області у справі № 918/520/21, свідчить про припинення основного зобов`язання, що підтверджується також висновками Верховного Суду. У зв`язку з припиненням основного зобов`язання іпотека як похідне забезпечувальне зобов`язання підлягає припиненню, а невиключення відповідачем запису про іпотеку з відповідного реєстру порушує право позивача на належне розпорядження майном. З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази. Суд встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі є цивільно-правовими, зобов`язальними, які пов`язані з виконанням кредитного зобов`язання та його забезпеченням іпотекою, та регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку». 02 серпня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 01/06/К-Ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 150 600,00 доларів США строком до 01 серпня 2031 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,9 % річних. (а.с. 12-17) З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 02 серпня 2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 01/06/І-Ф, предметом якого стало домоволодіння, що складається з житлового будинку, господарських будівель та земельної ділянки площею 0,0509 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 8-11) 11 квітня 2017 року [PERSON] визнано померлим. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло вказане домоволодіння. Спадкоємцями померлого є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які проживали разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. 30 липня 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» направило до Другої Рівненської державної нотаріальної контори вимогу (претензію) про обов`язок спадкоємців щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно з вимогою банку, розмір заборгованості за кредитним договором станом на той час становив 270 749,35 доларів США та 36 600,00 грн. (а.с. 6-7) У березні 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2023 року у справі № 569/5960/21, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року та постановою Верховного Суду від 28 травня 2025 року, у задоволенні позову банку відмовлено. Під час розгляду справи № 569/5960/21 судами встановлено, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року у справі № 918/520/21 ПАТ АБ «Укргазбанк» визнано забезпеченим кредитором [PERSON] з грошовими вимогами у загальному розмірі 3 652 438,31 грн, які виникли з кредитного договору № 01/06/К-Ф. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17 травня 2022 року у справі № 918/520/21 затверджено план реструктуризації боргів [PERSON] , відповідно до якого боржник зобов`язалася сплатити на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 735 591,95 грн з відсотками у розмірі 11,27 % річних, а решта заборгованості у сумі 2 916 846,36 грн підлягала прощенню (списанню) після повного виконання плану реструктуризації. (а.с. 35-49) Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15 березня 2023 року у справі № 918/520/21 затверджено звіт про виконання плану реструктуризації боргів [PERSON] , встановлено факт повного виконання боржником зобов`язань за планом реструктуризації, закрито провадження у справі про неплатоспроможність, звільнено [PERSON] від боргів та визнано погашеними грошові вимоги кредиторів, у тому числі вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» у сумі 2 916 846,36 грн. Переглядаючи справу № 569/5960/21 у касаційному порядку, Верховний Суд у постанові від 28 травня 2025 року зазначив, що зміст судових рішень у справі № 918/520/21 свідчить про припинення основного зобов`язання за кредитним договором, а не лише зобов`язань позивачки як поручителя. 06 серпня 2025 року [PERSON] звернулася до ПАТ АБ «Укргазбанк» із заявою про припинення іпотеки та подання відповідної заяви нотаріусу для державної реєстрації припинення обтяження щодо земельної ділянки кадастровий номер 5610100000:01:019:0061 та розташованого на ній житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Листом від 16 вересня 2025 року ПАТ АБ «Укргазбанк» повідомило позивачку про відмову у вчиненні дій щодо припинення іпотеки, посилаючись на чинність договору іпотеки № 01/06/І-Ф від 02 серпня 2006 року. У судовому засіданні представник позивача адвокат Мартинов О.Ю. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що основне зобов`язання за кредитним договором припинене у зв`язку з виконанням позивачем умов плану реструктуризації боргів у справі про неплатоспроможність, що підтверджується ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15 березня 2023 року, яка набрала законної сили, а також висновками Верховного Суду у справі № 569/5960/21. На думку представника позивача, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання іпотека як похідне забезпечувальне зобов`язання також припинилася, однак відповідач безпідставно відмовляється вчинити дії щодо державної реєстрації її припинення. Представник відповідача Кравчук О.О. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, та зазначила, що припинення зобов`язань позивачки у справі про неплатоспроможність не свідчить про припинення основного зобов`язання позичальника за кредитним договором, у зв`язку з чим, на переконання банку, підстави для припинення іпотеки відсутні. Зазначає, що позивачці було визначено план реструктуризації боргів з урахуванням її частки як співвласника (1/2 житлового будинку), порука охоплювала лише зобов`язання позивачки, однак в банку залишається право звернення до інших спадкоємців щодо іншої частини предмету іпотеки, яка не належить позивачці. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права застави відбувається у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Iпотека відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні i користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання i є дiйсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дiї іпотечного договору. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дiї іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недiйсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Iз зазначених норм права випливає, що іпотека припиняється, зокрема у разі припинення основного зобов`язання належним винонанням. При цьому, законодавець не вимагає вiд іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обгрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. Зазначений висновок відповідає правовій позицiї, висловленій Верховним Судом Украiни в постанові вiд 06.07.2016 року по справі № 6-118цс16. іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, оскільки вона має акцесорний (додатковий) характер. Отож, суд враховує, що іпотека як захід забезпечення припиняється у разі припинення основного зобов`язання, оскільки вона має акцесорний (додатковий) характер. З матеріалів справи суд встановив, що основне кредитне зобов`язання припинене не фактичною оплатою, а юридичним способом в силу закону і ухвали господарського суду. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 i 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-якi дiї, які не суперечатъ закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)). У випадку виникнення судового спору учасники цивільного обороту мають розуміти, що їхні дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23). Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (пункт 220 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 917/1212/21 (провадження № 12-24гс23)). У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Вирішуючи спір, суд виходить із того, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, а тому її існування безпосередньо залежить від наявності або припинення забезпеченого нею зобов`язання. Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17 травня 2022 року у справі № 918/520/21 затверджено план реструктуризації боргів [PERSON] , відповідно до якого частина заборгованості перед ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягала погашенню боржником, а решта прощенню (списанню) після виконання умов плану. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15 березня 2023 року затверджено звіт про виконання плану реструктуризації боргів, встановлено факт повного виконання боржником передбачених планом зобов`язань, закрито провадження у справі про неплатоспроможність та звільнено [PERSON] від боргів. При цьому грошові вимоги кредитора ПАТ АБ «Укргазбанк» у сумі 2 916 846,36 грн визнано погашеними. Крім того, під час розгляду справи № 569/5960/21 судами, у тому числі Верховним Судом, надано правову оцінку правовим наслідкам виконання плану реструктуризації у справі № 918/520/21. У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року зазначено, що зміст судових рішень у справі про неплатоспроможність свідчить про припинення основного зобов`язання за кредитним договором, а не лише зобов`язань позивачки як поручителя. З огляду на зазначене доводи відповідача про те, що у справі про неплатоспроможність припинено лише особисті зобов`язання позивачки як поручителя, а кредитне зобов`язання позичальника продовжує існувати спростовуються встановленими судами обставинами та висновками Верховного Суду. Адже відсутні вимоги щодо майна, борг погашений у процедурі банкрутства, тому іпотека не може існувати навіть щодо частини майна, незалежно від того, кому вона належить, оскільки забезпечує зобов`язання, а не право на майно саме по собі. Суд враховує, що відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства наслідком виконання плану реструктуризації боргів фізичної особи є погашення вимог кредиторів у визначеному судом обсязі та звільнення боржника від подальшого виконання непогашених вимог. Отже, після виконання позивачем плану реструктуризації та списання решти заборгованості вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором № 01/06/К-Ф від 02 серпня 2006 року вважаються погашеними, а відповідне зобов`язання припиненим. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що основне зобов`язання, виконання якого було забезпечене договором іпотеки № 01/06/І-Ф від 02 серпня 2006 року, припинилося. Відтак з моменту припинення основного зобов`язання припинилося і забезпечувальне зобов`язання за договором іпотеки. Невчинення відповідачем дій щодо припинення іпотеки та виключення відповідного запису з державних реєстрів фактично зберігає обтяження майна за відсутності забезпечуваного зобов`язання та створює перешкоди у реалізації позивачем повноважень власника, що суперечить положенням статей 316, 317, 319, 321 ЦК України. З урахуванням того, що ухвалою господарського суду визнано погашеними вимоги кредиторів, які виникли до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; основне зобов`язання перед банком припинилося; іпотека має акцесорний характер і не може існувати без забезпечуваного зобов`язання; право кредитора на примусове задоволення вимог припинилося; збереження іпотеки суперечило б принципу правової визначеності та остаточності процедури банкрутства, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, а саме визнання іпотеки припиненою та виключення запису про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 15 000 грн. 00 коп. При вирішенні заявлених вимог позивача в частині відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі про визнання іпотеки припиненою та виключення запису про обтяження об`єкту нерухомого майна суд також приймає до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 (справа № 905/1795/18) та від 08.04.2020 (справа № 922/2685/19), відповідно до яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved