Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області (далі - відповідач), третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Копил Валерія Валеріївна (далі - третя особа), про визнання права власності на спадкове майно. У позовній заяві Позивач просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] на день смерті [PERSON] , померлої [INFO] , разом зі спадкодавцем, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , а також визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірний житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належав на праві приватної власності [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, спадкоємцем другої черги є її рідна сестра [PERSON] , яка на момент смерті [PERSON] проживала разом з нею та вступила в управління спадковим майном, а відтак спадщину прийняла. [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилася спадщина, і єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України є позивач, [PERSON] , оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на момент її смерті. Постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Копил В.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що на думку нотаріуса факт прийняття спадщини позивачем не підтверджено. Відтак, Позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадщину на спірний житловий будинок тому вирішила звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 липня 2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2026 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні по суті заявлених позовних вимог. Належним чином повідомлена Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник Позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та без участі Позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив справу розглянути за відсутності представника Відповідача. Третя особа надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зміст позовної заяви із додатками, а також інші матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та дійшов наступних висновків. Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав на праві приватної власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району 27.11.1991 року р№2-1504, про що 04.12.1995 року внесено відповідний запис в реєстрову книгу №6 під реєстровим №720. Даний факт підтверджено довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації Безлюдівської селищної ради» від 03.03.2025 року №438. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області 04.02.2002 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 28,5 кв.м., житловою площею 13,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на випадок своєї смерті заповіт не залишила, спадкоємці першої черги в неї відсутні. Спадкоємцем другої черги була її рідна сестра [PERSON] , яка на момент смерті [PERSON] проживала разом з нею та вступила в управління спадковим майном. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно статті 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно статті 530 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року перебачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 561 ЦК Української РСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки вона фактично вступила в управління спадковим майном, а також з заявою про відмову від прийняття спадщини в порядку передбаченому законом не зверталася. Даний факт підтверджується інформацією від 18.03.2025 року, підтвердженою депутатом Пісочинської селищної ради Борисом Єгуповим, а також листом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 29.04.2025 року №02-31/1489. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19 лютого 2009 року Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №16. Після її смерті відкрилася спадщина, і єдиним спадкоємцем за законом є позивач, [PERSON] , яка є донькою померлої. Позивач постійно проживала разом зі спадкодавцем на момент її смерті, що підтверджується листом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 29.04.2025 року №02-31/1488. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У відповідності зі ст. ст. 1270, 1272 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом вказаного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що з 2004 року і до моменту своєї смерті [INFO] [PERSON] фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю, [PERSON] , піклувалася про неї та доглядала. Даний факт може доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, листом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 29.04.2025 року №02-31/1488. Позивач, [PERSON] , зверталася до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Копил В.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Однак, постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Копил В.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що факт прийняття спадщини позивачем не підтверджено. Разом з тим, суд на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи приходить до висновку що Позивач є такою, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] , померлої [INFO] , в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на момент її смерті та від спадщини в передбаченому законодавством порядку не відмовлявся. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті 328 ЦК України закріплені положення, згідно яких право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до вимог ч.1ст. 1223 ЦК України право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а ст. 16 ЦК України передбачено, що засобом захисту свого права є визнання права. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови №7 від 30 травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави для державної реєстрації прав. Так, зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін. Згідно положень, закріплених уст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктами 4.15 та 4.18 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У частинах 1 та 2 ст. 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їх їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Під час судового розгляду належними та допустимими доказами підтверджено, що право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 28,5 кв.м., житловою площею 13,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набутий [PERSON] правомірно, тобто на підставах, що не заборонені законом. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , є її сестра [PERSON] , яка на момент смерті [PERSON] проживала разом з нею та вступила в управління спадковим майном і відповідно спадщину прийняла. [PERSON] , за життя не встигла в установленому законом порядку оформити свої спадкові права на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , є її донька [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавиці постійно з нею проживала. Отже, з урахуванням вищевказаного, з огляду на те, що під час судового розгляду повністю доведені належними і допустимими доказами всі обставини, на які позивач посилалася як на підставу заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог позивача шляхом встановилення факту постійного проживання [PERSON] на день смерті [PERSON] , померлої [INFO] , разом зі спадкодавцем, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , а також визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved