Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

04.12.2025 року ТОВ «Коллект Центр» через свого представника Ткаченко М.М. звернулося до Звенигородського районного суду Черкаської області із вказаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 4201717 від 23.05.2021 року у розмірі 28498,76 грн., а також стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4201717, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 8600,00 грн. строком на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 30.12.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 30-12/2021-21, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило за плату ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4201717 від 23.05.2021 року, що уклали ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 10.01.2023 року між ТОВ «ВердиктКапітал» та ТОВ «КоллектЦентр» укладений договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ВердиктКапітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КоллектЦентр», в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4201717 від 23.05.2021 року, що уклали ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] .. Взяті на себе зобов`язання позичальниця [PERSON] належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 28498,76 грн., яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 8600,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 19608,00 грн., інфляційні збитки 251,18 грн., нараховані 3% річних у розмірі 39,58 грн.. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.12.2025 року матеріали цивільної справи за позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договоромпередано на розгляд до Калинопільського районного суду Черкаської області за підсудністю. Ухвалою Калинопільського районного суду Черкаської області від 02.02.2026 року відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 13.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона посилаючись на ст. 257 ЦК України просить суд визнати, що строк позовної давності по кредиту, що є предметом позову, сплив. Також просить відхилити позовні вимоги включно із процентами, пенею та витратами на юридичні послуги колектора. Вказує, що у разі, якщо суд не задовольнить заяву про сплив строку давності, просить зменшити суму боргу, виключивши проценти, пеню та витрати на юридичні послуги, а якщо це не буде можливим залишити для стягнення лише основний кредит. 18.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Ткаченко М.М.до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вона просить суд позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі. Вказує, що Законом України від 30.03.2020 року № 540-ІХ, яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України відмінено зазначений карантин. Крім того, 17.03.2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-ІХ від 15.03.2022 року, яким, зокрема, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії». Законом України від 08.11.2023 року № 3450-ІХ пункт 19 викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Посилаючись на зазначене вказує, що позивачем не пропущено позовну давність при зверненні до суду. Щодо клопотання відповідачки про зменшення суми боргу, посилаючись на ст. 551 ЦК України зазначає, що проценти за кредитним договором є платою за користування кредитом, а не штрафними санкціями та їх зменшення нормами матеріального права не передбачено, тим паче не передбачено таке зменшення і тіла кредиту. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. За правилами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсними. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, у приписах ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За правилом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). За змістом ч.ч. 3, 4, 6, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 23.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4201717 про надання споживчого кредиту, який підписано [PERSON] електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора С713954. У пунктах 1.3. 1.5.1 договору сторони погодили, що сума кредиту 8600,00 грн., строк кредиту 30 днів, тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка 1,90% в день. Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту№ 4201717від 23.05.2021 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до таблиці, розрахованої за період з 23.05.2021 року по 22.06.2021 року, кількість днів у розрахунковому періоді 30 днів, сума кредиту 8600,00 грн., проценти за користування кредитом 1470,60 грн., реальна річна процентна ставка 582,51%, загальна вартість кредиту 10070,60 грн.. У паспорті споживчого кредиту, підписаному 23.05.2021 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , зокрема, зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту кредит, сума/ліміт кредиту 8600,00 грн., строк кредитування 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору, мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби, спосіб надання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної позивачем не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору. Відповідно до наданої ТОВ «Авентус Україна» довідки від 11.11.2025 року № 10969/25-Е, 23.05.2021 рокучерез платіжну систему EasyPay, згідно договору№ 4201717 [PERSON] було перераховано кошти у розмірі 8600,00 грн.,№ транзакції 947440801. З довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 10.11.2025 року вих. № 7/17461 встановлено, що 23.05.2021 року о 17:24 була проведена успішно операція по прийняттю коштів від ТОВ «Авентус Україна» в розмірі 8600,00 грн. на картку № [NUMBER] , № транзакції 947440801. 30.12.2021 року між ТОВ «Авентус Україна`та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу № 30-12/2021-21, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 21204683,69 грн., а ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належитьТОВ «Авентус Україна», і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між ТОВ «Авентус Україна» і боржниками. Відповідно до платіжного доручення від 30.12.2021 року № 317260002ТОВ «Вердикт Капітал»заплатило ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти у сумі 534648,91 грн., призначення платежу: оплата лоту згідно договору факторингу № 30-12/2021-21 від 30.12.2021 року без ПДВ. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором№ 4201717від 23.05.2021 року, [PERSON] має заборгованість станом на 10.01.2023 року в сумі 28498,76 грн., з яких: 8600,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 19608,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 39,58 грн. нараховані 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України, 251,18 грн. інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу№ 30-12/2021-21 від 30.12.2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал»набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором№ 4201717від 23.05.2021 року в сумі 28208,00 грн., з яких: 8600,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 19608,00 грн. сума заборгованості за відсотками. 10.01.2023 року між ТОВ «ВердиктКапітал» та ТОВ «КоллектЦентр» укладений договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги,відповідно до умов якогоТОВ «ВердиктКапітал`відступило шляхом продажу ТОВ «КоллектЦентр» належні ТОВ «ВердиктКапітал», а ТОВ «КоллектЦентр» набуло у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ «ВердиктКапітал» до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором№ 4201717від 23.05.2021 року, [PERSON] має заборгованість станом на 13.11.2025 року в сумі 28498,76 грн., з яких: 8600,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 19608,00 грн. заборгованість за відсотками, 39,58 грн. нараховані 3% річних за користування грошовими коштами, 251,18 грн. інфляційні збитки. Відповідно до Реєстру боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, ТОВ «КоллектЦентр»набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором№ 4201717від 23.05.2021 року в сумі 28498,76 грн., з яких: 8600,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 19608,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 290,76 відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України. Так, за умовами зазначеного договору було передбачено надання відповідачці кредитних коштів в розмірі 8600,00 грн. строком на 30 календарних днів. При цьому факт видачі [PERSON] кредитних коштів шляхом перерахування на банківську платіжну картку№ [NUMBER] підтверджений належними та допустимими доказами, а саме довідкою ТОВ «Авентус Україна» від 11.11.2025 року № 10969/25-Е та довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 10.11.2025 року вих. № 7/17461. Крім того, факт отримання кредитних коштів у розмірі 8600,00 грн. та користування ними відповідачкою у відзиві на позовну заяву не заперечується. У зв`язку з цим, суд доходить висновку про доведення позивачем отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 8600,00 грн., які в добровільному порядку не повернуті, а тому грошові кошти у розмірі 8600,00 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «КоллектЦентр», яке набуло права вимоги. При вирішенні питання щодо нарахування та стягнення з відповідачки процентів у розмірі 19608,00 грн., суд виходить з наступного. Згідно з умовами кредитного договору загальний розмір кредиту становить 8600,00 грн., строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту 22.06.2021 року, що зазначається у графіку платежів. Сторони погодили фіксовану стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до пункту 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація відповідно до пункту 4.3 договору. Строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) Договору. Згідно п. 4.2.1. кредитного договору, споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп.4.2.2. Договору. Згідно п. 4.2.2. кредитного договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Згідно з Додатком № 1 до кредитного договору, сума процентів за перші 30 днів кредитування склала 1470, 60 грн. Доказів того, що після 22.06.2021 року кредитний договір було продовжено та строк користування кредитом пролонговано за ініціативою позичальника матеріали справи не містять, також не містять нового графіку платежів, як і відомостей про надання відповідачем згоди на автопролонгацію строку кредитного договору. Отже, після закінчення 22.06.2021 року строку дії кредитного договору у позикодавця були відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З огляду на викладене, нарахування позивачем за договором про надання споживчого кредиту № 4201717 від 23.05.2021 року після 22.06.2021 року процентів в розмірі 18137,40 грн. є незаконним, а заявлена ТОВ «Коллект Центр» вимога в частині стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами в сумі 19608,00 грн. є безпідставною та не підлягає до задоволення. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути відсотки за користування кредитними коштами за період з 23.05.2021 року по 22.06.2021 року, як передбачено умовами укладеного Договору та графіком платежів, що становить 1470,60 грн.. Щодо стягнення з відповідачки інфляційних втрат у розмірі 251,18 грн. та 3 % річних у розмірі 39,58 грн., суд зазначає наступне. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ст.ст. 1049, 1050 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Тобто, застосування ст. 625 ЦК України є тим компенсаційним механізмом захисту кредитотавця від фінансових втрат в разі не виконання боржником свого обов`язку з повернення коштів в період визначений у договорі. Встановлено, що період дії кредитного договору розпочався 23.05.2021 року та закінчився 22.06.2021 року. Отже, оскільки боржником до цього часу не погашено заборгованість за кредитним договором, то починаючи з 23.06.2021 року до 23.02.2022 року у позивача виникло право на компенсацію йому інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати у розмірі 251,18 грн. та 3 % річних у розмірі 39,58 грн.. Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно із приписами ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак, згідно з п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, яким було доповнено ЦК України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12.03.2020 та який в подальшому безперервно продовжувався відповідними постановами КМУ до 30.06.2023. Отже, строк позовної давності у зв`язку з дією карантину було призупинено з 02.04.2020 по 30.06.2023. Крім того, на підставі Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728,786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Законом України від 08.11.2023 № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі Закон № 3450), у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» пункт 19 викладено в такій редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Законом України № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Вказаний закон набрав чинності 04.09.2025, тому саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності. Таким чином, загальний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, був призупинений у період з 02.04.2020 до 03.09.2025. Відтак, строк позовної давності, з урахування його зупинення у зв`язку з дією карантинну та введення воєнного стану, позивачем, при подачі позовної заяви 04.12.2025, пропущений не був, а за вказаних обставин підстав для задоволення клопотання про застосування строку позовної давності суд не вбачає. За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи, що відповідачка належним чином не виконала обов`язку за кредитним договором, не надала суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за кредитним договором № 4201717 від 23.05.2021 року у розмірі 10361,36 грн., з яких: 8600,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1470,60 грн. заборгованість за відсотками, 39,58 грн. нараховані 3% річних за користування грошовими коштами, 251,18 грн. інфляційні збитки, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити за необгрунтованістю заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають задоволенню частково, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідачки на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 881,75 грн. (розмір заявлених вимог 28498,76 грн. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню 10361,36 грн. (36.4%), розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом 2422,40 грн. (2422,40 х 36,4% : 100 % = 881,75). Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач надав до суду договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, з якого вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» уклало з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» договір про надання правової допомоги. На підтвердження розміру понесених витрат на надання правової допомоги, також надано витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року, згідно з яким адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надано юридичну допомогу ТОВ «Коллект Центр» наступного характеру: надання усної консультації з вивченням документів (2 год.) 4000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (3 год.) 9000,00 грн.. Загальна сума, що підлягає оплаті позивачем на користь адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» становить 13000,00 грн.. Проаналізувавши виконаний опис робіт, суд вважає, що такий вид правових послуг, як надання усної консультації з вивченням документів не передбачено вимогами закону, як передумова для звернення до суду - не є окремою процесуальною дією, а є дією, що направлена на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання позовної заяви. Зокрема, Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається. Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї цивільної справи, з огляду на що вищевказана послуга, надана адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», не відповідає критерію «неминучості», охоплена за своєю суттю іншою послугою, а тому не підлягає розподілу. Отже, суд виходячи з критерію реальності послуг за надання правової допомоги та розумності її розміру за конкретних обставин справи вважає, що справедливою та реальною сумою, яка може бути сплачена позивачем, виходячи з наданих цін за підготовку (складання) позовної заяви є 4000,00 грн.. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги № 01-07/2024, а саме на суму 1456,00 грн. (4000 х 36,4% : 100 %). На підставі наведеного та

Outcome: partial