Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

ТзОВ «Бізнес Позика» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 15.04.2025 року сторони уклали договір про надання кредиту № 534179-КС-001 в електронній формі, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 22000 грн. на умовах сплати процентів за користування кредитом за ставкою у розмірі 1 % в день. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов кредитного договору у нього виникла заборгованість в розмірі 59730 грн., позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить справу розглядати за його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, у зв`язку із чим, враховуючи згоду представника позивача, суд проводить заочний розгляд справи (в порядку, встановленому ст.280 ЦПК). Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (ч.2 ст.247 ЦПК). Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Судом встановлено, що 15.04.2025 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] уклали договір № 534179-КС-001 про надання кредиту (далі - Договір), за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 22000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом та комісією у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів. Розділом 2 договору визначено, що строк кредиту становить 24 тижні; стандартна процентна ставка в день - 1 % (фіксована); комісія за надання кредиту - 4400 грн.; загальний розмір наданого кредиту - 22000 грн.; дата повернення кредиту - до 30.09.2025 року. П.4.2.2 договору передбачено, що погашення кредиту здійснюється відповідно до погодженого сторонами графіку платежів. У раз прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів та/ або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000% процентів вірних від суми заборгованості в силу положень ст. 625 ЦК України. Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування кредитом та/або суму простроченої комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів та/або суму неповернутого кредиту, та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі ст. 625 ЦК України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 2% від неповернутої позичальником суми кредиту (п.7.5 договору). На підтвердження укладення договору № 534179-КС-001 від 15.04.2025 року позивач надав візуальну форму послідовності дій клієнта. Кредитний договір був підписаний відповідачем 15.04.2025 року о 14:28:58 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-2078 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі Інтернет https://my.tpozyka.com, відправленого відповідачу на його номер телефону. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19. 15.04.2025 року о 14:29 ТОВ «ПрофітГід» на підставі договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-5 від 04 листопада 2020 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ПрофітГід», перерахувало на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , вказаний ним в особистому кабінеті, грошові кошти у розмірі 22000 грн., що підтверджується анкетою клієнта від 08.01.2026 року. Відповідно до повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-260216/58099-БТ від 19.02.2026 року банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я відповідача [PERSON] . Із виписки по вказаному рахунку відповідача видно, що 15.04.2025 року на належну йому картку було зараховано 22000 грн. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконало. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст.ст. 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1 ст. 1056-1 ЦК України). Ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З розрахунку, що надав позивач, видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 534179-КС-001 від 15.04.2025 року станом на 08.01.2026 року становить 78240 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 22000 грн., заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 27720 грн., заборгованість за комісією - 330 грн., заборгованість по процентах а підставі ст. 625 ЦК України 9680 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, перераховані на належну йому кредитну картку, що й було предметом укладеного між сторонами Договору, але не повернув їх, то суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в сумі 22000 грн., що ним фактично отримана і на час розгляду цієї справи не повернута, є підставними і підлягають до задоволення. Такі висновки відповідають правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, Верховного Суду у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. Також, виходячи зі змісту Договору, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та сплата комісій за надання та обслуговування кредиту підлягають до задоволення і з відповідача слід стягнути 27720 грн. процентів та 330 грн. комісії за видачу кредиту. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просить також стягнути з відповідача заборгованість за процентами на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 9680 грн. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на вказане та враховуючи, що в Україні діє воєнний стан з 24.02.2022 року, то нараховані позивачем на підставі ст. 625 ЦК України проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі 9680 грн. підлягають списанню і в цій частині позовних вимог слід відмовити. За таких обставин справи, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається з основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами та комісії за видачу кредиту, оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні грошових коштів у визначений договором строк. У відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (83,79%) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2230,82 грн (2662,4 грн * 83,79 % = 2230,82 грн).

Outcome: partial