Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася в суд із цим позовом. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно (житловий будинок). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , позивачка є спадкоємцем після її смерті за законом, але не може оформити своїх спадкових прав через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно (житловий будинок). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направивши суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, заявлений позов підтримує, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просить розглядати у його відсутності, повідомляє, що він відмовляється від своїх спадкових прав на майно після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] в користь сестри - [PERSON] , з наслідками відмови від спадщини ознайомлений, а в майбутньому на спадщину претендувати не буде, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа Красненська селищна рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечив, направив суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутності представника, заперечень щодо позову не має. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] підтверджено, що вона померла [INFO] . Згідно свідоцва про одруження серії [NUMBER] від 02 квітня 1962 року, підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 02 квітня 1962 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 березня 2008 року, підтверджено, що [PERSON] (батько позивачки) помер [INFO] . Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] (позивачка) має батьків: [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвище №00054722086 від 12 листопада 2025 року, підтверджено, що [PERSON] мала дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] (спадкодавця) відкрилась спадщина на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ФОП Ю.Я. Владика від 21.10.2025 року вбачається, що житловий будинок 1968 року побудови, загальною площею 64,7 кв.м. придатний для проживання. Належність спадкового житлового будинку матері позивачки [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, посвідченим державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори від 17.05.1991 року, зареєстрованого в реєстрі за №577 та Реєстраційним посвідченням, виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації від 03.06.1991 року. Відповідно до Акту від 11.11.2025 року №43, виданим Красненською селищною радою підтверджується, що [PERSON] проживала без реєстрації разом із матір?ю [PERSON] до дня її смерті в одному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а тому згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України та ст. 548 ЦК УРСР 1960 року, позивачка прийняла спадщину після смерті матері за законом. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. З огляду на те, що позивачка є спадкоємцем за законом, яка вступила в управління спадковим майно, прийняла спадщину в силу вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права. Норма статті 316 цього Кодексу визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За вимогами ст. 328 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Нормою ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тобто права та обов`язки власника (спадкодавця) переходять до позивача (спадкоємця), а тому за позивачкою слід визнати право власності на спадкове майно (житловий будинок), за законом, яке належало померлій матері [PERSON] на праві приватної власності. Окрім того, оскільки визнання цього позову відповідачем по справі, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відтак, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved