Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Закарпатська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону в особі заступника керівника Харлапова А. звернулась в суд з вказаним позовом в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації, Адміністрації Державної прикордонної служби до [PERSON] , де третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [NUMBER] прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ), про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що прокуратурою під час вивчення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у земельній сфері встановлено факт порушення вимог законодавства України, яке регулює порядок користування та розпорядження землями оборони в межах прикордонної смуги. Так, встановлено, що в межах ділянки відповідальності [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України на території Ужгородського району Закарпатської області, за межами [ADDRESS] , у межах прикордонної смуги, між лінією державного кордону та лінією основних прикордонних споруджень існує сформована земельна ділянка площею 0,10 га з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019, яка згідно з відомостями Державного земельного кадастру України перебуває у приватній власності [PERSON] . Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 площею 0,10 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] належить до категорії земель Землі житлової та громадської забудови, вид використання землі комерційної діяльності, цільове призначення: Іншого призначення, та була перенесена до Державного земельного кадастру з Державного реєстру земель згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку від 01.04.2011 серії ЯЛ № 243036, виданим громадянину [PERSON] на підставі рішення органу виконавчої влади 14.10.2010 № 312. Державний акт на вказану земельну ділянку виготовлено на підставі Проекту землеустрою щодо відведення (зміни цільового призначення) земельної ділянки громадянину [PERSON] для комерційної діяльності за межами [ADDRESS] (розробник: ФОП [PERSON] , 2009 рік). Вказана Технічна документація із землеустрою затверджена розпорядженням голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області № 312 від 24.10.2021 та, як результат, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 з цільовим призначенням «для індивідуального дачного будівництва» змінено на «іншого призначення» (для комерційної діяльності). До моменту зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 перебувала у приватній власності [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 13.01.2010 серії ЯИ № 082250. Станом на дату пред`явлення позову інформація про речові права на дану земельну ділянку у Державному земельному кадастрі відсутні. Так само відсутні будь-які відомості про права на земельну ділянку з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як зауважує позивач, документом, що посвідчує право власності [PERSON] є Державний акт на право власності на земельну ділянку від 01.04.2011 серії ЯЛ № 243036. Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 до архівного шару Державного земельного кадастру не перенесено. За твердженнями позивача, земельна ділянка площею 0,10 га з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 належить до земель оборони та входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною [NUMBER] прикордонного загону, така земельна ділянка розташована безпосередньо уздовж державного кордону на території [ADDRESS] , перебуває в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону. При цьому у позові йдеться про те, що фактично, земельна ділянка площею 0,10 га з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 2120883600:02:003:0022, зареєстровану у Державному земельному кадастрі 17.12.2021 на підставі Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування Державній організації (установа, заклад) військовій частині [NUMBER] (розробник: ТОВ Моя Земля, 2021 рік). Позивач зазначає, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав №375078444 на підставі розпорядження Закарпатської обласної державної адміністрації від 09.04.2024 №404 у державній власності та у постійному користуванні військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] прикордонний загін) перебуває земельна ділянка з кадастровим номером 2120883600:02:003:0022 площею 51,7042 га для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби України. На вказаній земельній ділянці з кадастровим номером 2120883600:02:003:0022, до складу якої фактично входить також спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019, Державною прикордонною службою України облаштовано лінію прикордонних інженерних споруд. Земельна ділянка з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 розташована між державним кордоном та лінією прикордонних інженерних споруд, тобто в прикордонній смузі, та відповідно належать до земель оборони. З огляду на викладене, позивач стверджує, що [PERSON] не може вільно володіти, розпоряджатись та користуватись земельною ділянкою площею 0,10 га з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019, так як на неї розповсюджується прикордонний режим з усіма визначеними законодавством обмеженнями, та така земельна ділянка належить до земель оборони. Оскільки, за твердженням позивача, спірна земельна ділянка вибула з державної власності незаконно, усупереч волі держави в особі уповноважених органів, а відповідач [PERSON] отримав її безвідплатно з порушенням установленого законом порядку та інтересів держави, така земельна ділянка підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі уповноважених органів державної влади. Як зауважує прокурор, спірна земельна ділянка вибула з державної власності не через помилку органу державної влади, а фактично у зв`язку із вчиненням протиправних дій за відсутності належного волевиявлення власника, а її перебування у приватній власності фізичної особи унеможливлює належне цільове використання землі за призначенням з метою забезпечення національної безпеки та оборони. З огляду на характер спірних правовідносин та застосовувані для їх регулювання правові норми позивач зауважує, що пропонований захід втручання держави у право власності [PERSON] на нерухоме майно, є необхідним і єдиним можливим у цьому випадку та повністю відповідає критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном, напрацьованим у сталій практиці ЄСПЛ. Також у позовній заяві Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону йдеться про те, що прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки уповноважені органи державної влади при всій очевидності порушення правового режиму земель оборони, яке було виявлено на етапі виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] прикордонний загін) земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:02:003:0022 площею 51,7042 га, який було затверджено розпорядженням Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації №404 від 09.04.2024 «Про затвердження проекту землеустрою», самостійно в судовому порядку належних і своєчасних заходів щодо усунення виявлених порушень інтересів держави не вжили. Ухвалою від 29.12.2025 суд задовольнив заяву прокурора про застосування заходів забезпечення позову. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 30.12.2025 відкрито провадження у вказані справі та призначено підготовче засідання. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У підготовчому засіданні, призначеному до розгляду на 20.01.2026, позовні вимоги визнав. Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України неподання відзиву на позовну заяву не перешкоджає розгляду та вирішенню справи по суті за наявними матеріалами. Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20.01.2026 справу призначено до судового розгляду. 13.01.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшли пояснення третьої особи [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ). У вказаних поясненнях, підтримуючи позицію прокуратури, викладену у позовній заяві, третя особа, посилаючись на доводи, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, зазначає, що земельна ділянка площею 0,10 га з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 належить до земель оборони та входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною [NUMBER] прикордонного загону. Ця земельна ділянка розташована безпосередньо уздовж державного кордону на території Ужгородського району Закарпатської області, за межами [ADDRESS] , тобто перебуває в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, що підтверджується відкритими даними Державного земельного кадастру та є очевидним для будь-якого стороннього спостерігача при візуальному спостереженні. Фактично, земельна ділянка площею 0,10 га з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 2120883600:02:003:0022 зареєстровану у Державному земельному кадастрі 17.12.2021 на підставі Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування Державній організації (установа, заклад) військовій частині [NUMBER] (розробник: ТОВ Моя Земля, 2021 рік). При цьому зауважує, що вздовж державного кордону України встановлюється прикордонна смуга, яка не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень та належить до земель оборони, що можуть перебувати виключно у власності держави. З огляду на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 розташована між державним кордоном та лінією прикордонних інженерних споруд, тобто в прикордонній смузі, та відповідно належить до земель оборони, [NUMBER] прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ) зауважує, що відповідач не може вільно володіти, розпоряджатись та користуватись земельною ділянкою площею 0,10 га з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019, так як на неї розповсюджується прикордонний режим з усіма визначеними законодавством обмеженнями. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з державної власності незаконно, усупереч волі держави в особі уповноважених органів, а відповідач [PERSON] отримав її безвідплатно з порушенням установленого законом порядку та інтересів держави, третя особа зазначає, що спірна земельна ділянка підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння відповідача на користь держави в особі уповноважених органів державної влади. 13.01.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшли пояснення від Закарпатської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації (надалі також Позивач 2), де, підтримуючи позовні вимоги прокуратури, Позивач 2, зазначає, зокрема, таке. Відповідно до наявних у матеріалах справ доказів, а саме фотокопій (скріншотів) з Національної кадастрової карти, земельна ділянка з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 розташована між державним кордоном та лінією прикордонних інженерних споруд, тобто в прикордонній смузі, та відповідно належить до земель оборони. Перебування земель, що розташовані між державним кордоном України та лінією інженерно-технічних споруд у приватній власності фактично унеможливлює виконання Державною прикордонною службою України завдань щодо забезпечення недоторканості державного кордону, недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів. Спірна земельна ділянка, входить до складу земель оборони та перебуває в приватній власності [PERSON] всупереч вимог статей 77, 84, 122 Земельного кодексу України, статей 22 та 23 Закону України «Про державний кордон України». Крім того, Закарпатська обласна державна адміністрація обласна військова адміністрація зазначає, що розпорядженням Закарпатської обласної державної адміністрації від 09.04.2024 № 404 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у постійне користування» надано Військовій частині [NUMBER] ( [NUMBER] прикордонному загону Державної земель прикордонної служби України) (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) із промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення державної власності земельні ділянки площею 51,7042 га (кадастровий номер 2120883600:02:003:0022), 6,1304 га (кадастровий номер 2120883600:03:003:0022), які розташовані за межами населеного пункту на території Дубриницько-Малоберезнянської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області, у постійне користування для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби (код виду цільового призначення земель 15.03). Листом від 24.09.2025 № 30.52/02-5749ВИХ-25 Закарпатська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону повідомила Закарпатську обласну державну (військову) адміністрацію про факт незаконного вибуття зі складу земель оборони земельної ділянки площею 0,10 га з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019, розташованої в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:02:003:0022 площею 51,7042 га, що знаходиться безпосередньо на ЛПІС за загороджувальним парканом на контрольно-слідовій смузі та необхідна для забезпечення покладених на прикордонний загін завдань і підлягає віднесенню до складу земель оборони. У відповідь на вказаний Закарпатська обласна державна (військова) адміністрація повідомила Закарпатську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону листом від 30.09.2025 № 06-16/12057 про те, що виявлені порушення вимог земельного законодавства від уповноваженого органу державної влади на проведення заходів державного контролю за використанням та охороною земель до обласної військової адміністрації не надсилалися, тому факти незаконного вибуття зі складу земель оборони земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 не було відомо. Враховуючи відсутність у обласної військової адміністрації коштів, достатніх для сплати судового збору за подання позовних вимог до суду, підтримано захист органами прокуратури інтересів держави у судовому порядку в особі обласної військової адміністрації. Як зазначає позивач, вбачаються порушення інтересів держави в особі Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, яка відноситься до категорії земель оборони (прикордонна смуга) та право власності на яку належить приватній особі. Крім того, зазначає, що відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка перебуває у межах прикордонної смуги і відноситься до земель оборони та вибула з володіння держави з порушенням вимог закону. 14.01.2026 на адресу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області надійшли письмові пояснення Адміністрації Державної прикордонної служби України (надалі також Позивач 3), в яких підтримуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, зокрема, те, що земельну ділянку з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 передано у приватну власність [PERSON] всупереч вимогам ст. 4 Земельного кодексу України від 18.12.1990, ст. ст. 20, 77, 84, 122 Земельного кодексу України від 25.10.2001, ст. 3 Закону України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003 року, ст. ст. 22, 23 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991. Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у його постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, Позивач 3 зазначає, що відповідач не може вважатися добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, та не може бути звільнений від юридичної відповідальності у цій справі. При цьому вказує, що стосовно земель оборони установлено пріоритет права власності Українського народу, а саме державної власності над комунальною та приватною, тобто, законно набути право комунальної чи приватної власності на земельні ділянки відповідних характеристик, розміру і територіального розташування із земель оборони, які є державною власністю, не могла жодна територіальна громада, юридична чи фізична особа, у тому числі відповідач. Заволодіння такими земельними ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого законом органу влади зумовлює очевидний дисбаланс та конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на національну безпеку і забезпечення належної оборони. Потреба держави у спірній земельній залишається актуальною для її використання за цільовим призначенням, оскільки в районі знаходження спірної земельної ділянки покладені на нього завдання виконує [NUMBER] прикордонний загін Державної прикордонної служби України, а наявність у межах прикордонної смуги земельної ділянки, незаконно переданої в приватну власність, негативно впливає на ефективність забезпечення національної безпеки, організації надійної охорони і захисту державного кордону України та на обороноздатність держави в цілому. Як зауважує Адміністрація Державної прикордонної служби України, позов прокурора не суперечить загальним принципам та критеріям правомірного та пропорційного втручання в право особи на мирне володіння майном, передбачене в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відтак позовні вимоги заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20.01.2026 закрито підготовче провадження у вказані справі та справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні на 05.02.2026. У судове засідання, призначене до розгляду на 05.02,2026, 17.02.2026, 26.02.2026, представники Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації та Адміністрації Державної прикордонної служби України не з`явились, в матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Суд, з урахуванням положень ч. 3 ст. 223 ЦПК України, дійшов висновку про проведення розгляду справи без участі представників позивачів. У судовому засіданні, призначеному до розгляду на 05.02.2026, представник Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Малик Ю.Л. позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, просила такі задовольнити. У судовому засіданні, призначеному до розгляду на 05.02.2026, представник третьої особи [INFO] (військова частина [NUMBER] ) Курило Т.П. позовні вимоги підтримав, з підстав, наведених у письмових поясненнях третьої особи на стороні позивача, просив такі задовольнити. У судовому засіданні, призначеному до розгляду на 05.02.2026, відповідач [PERSON] заявив клопотання про долучення до матеріалів судової справи ряду доказів, які, за його твердженням, свідчать про безпідставність позовних вимог. Протокольною ухвалою суду від 05.02.2026 наведене клопотання відповідача залишено без розгляду. Крім того, відповідач, змінюючи свою позицію про визнання позовних вимог, та заперечуючи проти їх задоволення, зауважив, зокрема, таке. За твердженнями відповідача, належна йому земельна ділянка межує з пунктом пропуску Чопської митниці Малий Березний-Убля. В декількох метрах біля шлагбауму несе службу озброєний прикордонник, працюють камери спостереження, їздять автомобілі дорогою міжнародного значення. Контрольно-слідова смуга як засіб охорони кордону призначена фіксувати порушення в містах, де відсутній особовий склад прикордонного загону, колючі загородження так само необхідні в безлюдній місцевості. Відтак використання їх поряд з міжнародним пунктом пропуску не має раціонального пояснення. Земельна ділянка з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 розміщена безпосередньо біля дороги та митниці не відіграє ролі в охороні кордону. Якщо вважати обґрунтування позовних вимог правдивим, то слід позбавити права власності на земельні ділянки усіх суб?єктів господарювання, які працюють у кількаметровій близькості до пунктів пропуску на всьому кордоні України. До прикладу: на пункті пропуску Ужгород - Вишнє Немецке, біля прикордонного посту, тобто на землях оборони, розміщений заклад торгівлі. Крім того, на землях оборони розташовані дорога та митниця. Нема в Україні таких пунктів пропуску, крім Малий Березний-Убля, де б заклади громадського харчування та торгівлі не були розташовані по сусідству з постом прикордонної служби, і за логікою позивача, це все незаконно. Визначення ділянки з кадастровим номером 2120883600:03:003:019, як такої, що знаходиться в чужому незаконному володінні є безпідставним та недоведеним. Прокурор не довів незаконність володіння ділянкою, бо для цього потрібно, щоб в судовому порядку були визнані як незаконні усі правовстановлюючі документи, які привели до отримання ним акту на право власності. Вираз «витребувати» ніщо інше як забрати силою, не отримати за згодою сторін, а саме відібрати. При цьому, такі конституційні засади права, як людська гідність, та право на власність ігноруються. Словосполучення «Чуже незаконне володіння» маніпулятивне припущення, його правдивість не доведена. Використовуючи його, сторона позивача прагне спрямувати суд шляхом викривлення істини. Земельна ділянка кадастровий номер 2120883600:03:003:0019 набута у власність законно, внаслідок дії розпоряджень голови Великоберезнянської районної державної адміністрації, кожне з яких, за процедурою, пройшло погодження юридичного відділу РДА. З моменту отримання акту на право власності земельної ділянки минуло 16 років. За цей час законність її набуття у власність під сумнів не ставилася. Як зазначає відповідач, спірна земельна ділянка виділена виконавчим органом, як відповідь на те, що його батько [PERSON] , розуміючи суспільну відповідальність підприємництва, взяв участь у відбудові житла громадянам, які постраждали від паводків 2008 року у Закарпатській області. При цьому відповідач вказав, що під час підготовчого судового засідання він заявив про бажання добровільно та без будь яких умов передати у власність держави вищевказану земельну ділянку та припинити розгляд судової справи. Представник позивача прокурор Малик Юлія Леонідівна висловилася проти його добровільної відмови від права власності на цю ділянку, та зажадала продовження судового розгляду. Відповідно, суд змушений був призначити справу до розгляду по суті. За твердженнями [PERSON] для представника позивача важливим є не так повернути земельну ділянку до державної власності як відібрати її шляхом примусового відчуження, застосувавши службові повноваження там, де в цьому нема потреби. Посилаючись на ст. 41 Конституції України, відповідач зазначає, що особа, до якої застосовують конфіскацію, повинна бути визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення, де санкцією статті КК України передбачено конфіскацію власності. При цьому відповідач зауважив, що не вчиняв кримінальних злочинів, тому застосовувати до нього конфіскацію власності є неправомірним. Виходячи з наведеного, просив суд не допустити порушення його конституційних прав, відмовити Закарпатській Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону в задоволенні позову, стягнути судовий збір із Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону . Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд встановив таке. Як убачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами у справі відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019. Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 2120883600:03:003:0019 та поземельної книги вказана земельна ділянка площею 0,10 га розташована за адресою: [ADDRESS] , належить до категорії земель «Землі житлової та громадської забудови», цільове призначення: Іншого призначення, вид використання: землі комерційної діяльності. Документом, що посвідчує право приватної власності, є Державний акт на право власності на земельну ділянку від 01.04.2011 серії ЯЛ № 243036, виданий громадянину [PERSON] на підставі рішення органу виконавчої влади 14.10.2010 №312. Документом, на підставі якого здійснено державну реєстрацію земельну ділянку, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, 12.08.2010. Дата державної реєстрації земельної ділянки 01.04.2011, орган, який зареєстрував земельну ділянку, Відділ держкомзему у Великоберезнянському районі. Як убачається з фото місцевості, зробленого орієнтовно з території земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019, така знаходиться орієнтовно поруч з ЛПІС в напрямку пункту пропуску «Малий Березний». На фото видно контрольно-слідову смугу та загороджувальний паркан на ЛІПС, а також будівлю (згідно з зазначеними на фото відомостями - павільйон службових собак на території пункту пропуску «Малий Березний», огорожу пункту пропуску. З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 2120883600:03:003:0019 № 444943083 від 24.09.2025 та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта РНОКПП [NUMBER] убачається, що земельна ділянка з вказаним кадастровим номером за станом на 24.09.2025 за громадянином [PERSON] не зареєстрована. Згідно з листом головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 16.05.2025 №10-7-0ю2-237/2-25, отриманим на запит Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 25.04.2025 № 30.53/02-2505ВИХ-25, державний акт на спірну земельну ділянку виготовлено на підставі Проекту землеустрою щодо відведення (зміни цільового призначення) земельної ділянки громадянину [PERSON] для комерційної діяльності за межами [ADDRESS] на території Малоберезнянської сільської ради, Великоберезнянського району, Закарпатської області (розробник: ФОП [PERSON] , 2009 рік). Вказана Технічна документація із землеустрою затверджена Розпорядженням голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області № 312 від 14.10.2010 та, як результат, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 з цільовим призначенням «для індивідуального дачного будівництва» змінено на «іншого призначення» (для комерційної діяльності). До моменту зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 така перебувала у приватній власності [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 13.01.2010 серії ЯИ № 082250. Станом на 15.05.2025 інформація про речові права на дану земельну ділянку у Державному земельному кадастрі відсутня. Документом, що посвідчує право власності [PERSON] є Державний акт на право власності на земельну ділянку від 01.04.2011 серії ЯЛ № 243036. Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 до архівного шару Державного земельного кадастру не перенесено. Розпорядженням Закарпатської обласної державної адміністрації від 09.04.2024 №404 Військовій частині [NUMBER] ( [NUMBER] прикордонному загону Державної прикордонної служби України) (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) на підставі клопотання від 28.03.2024 № 06.2.3/3699-24-Вих затверджено проект землеустрою щодо відведення у постійне користування для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби (код виду цільового призначення земель 15.03) земельні ділянки площею 51,7042 га (кадастровий номер 2120883600:02:003:0022), 6,1304 га (кадастровий номер 2120883600:03:003:0022), які розташовані за межами населеного пункту на території Дубриницько-Малоберезнянської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області; надано військовій частині [NUMBER] ( [NUMBER] прикордонному загону Державної прикордонної служби України) (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) із земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення державної власності земельні ділянки площею 51,7042 га (кадастровий номер 2120883600:02:003:0022), 6,1304 га (кадастровий номер 2120883600:03:003:0022), які розташовані за межами населеного пункту на території Дубриницько-Малоберезнянської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області, у постійне користування для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби (код виду цільового призначення земель 15.03). Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9961934702025 від 06.05.2025 цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:02:003:0022 15.03 Для розміщення та забезпечення діяльності Державної прикордонної служби, а також розміщення військових частин, військових навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, що перебувають у сфері управління Державної прикордонної служби. Згідно з листом головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 16.05.2025 № 10-7-0ю2-237/2-25, отриманим на запит Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 25.04.2025 № 30.53/02-2505ВИХ-25, земельна ділянка з кадастровим номером 2120883600:03:003:0022 зареєстрована у Державному земельному кадастрі 17.12.2021 на підставі Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування Державної організації військовій частині [NUMBER] (розробник ТОВ Моя Земля, 2021 рік). Інформація щодо погодження меж із суміжними земельними ділянками у Державному земельному кадастрі відсутня. 10.07.2024 [NUMBER] прикордонний загін в особі начальника [PERSON] звернувся до Голови Ужгородської районної військової адміністрації з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки № [NUMBER] /8297-24-Вих відповідно до вимог ст. 151 ЗК України. Як убачається з обґрунтування, доданого до такого клопотання, у ньому, зокрема, йдеться про те, що реалізуючи вищезазначені завдання, в межах 50-ти метрової смуги вздовж українсько-словацького Державного кордону України у зв`язку з розташуванням лінії прикордонних інженерних споруд в межах земельної ділянки приватної власності кадастровий номер 2120883600:03:003:0019, виникли обставини, які передбачають відчуження даної земельної ділянки для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності або ж забезпечення власника земельною ділянкою іншого призначення, яка рівноцінна відчужуваній. В порядку статей 8, 10 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» в межах Ужгородського району вирішення даного питання відноситься до компетенції Ужгородської районної військової адміністрації. Відомості про місцезнаходження, розміри, характер використання, земельної ділянки: Територія, яка запропонована, являє собою земельну ділянку приватної власності, категорія - землі житлової та громадської забудови, призначення іншого призначення, вид використання для комерційної діяльності, кадастровий номер 2120883600:03:003:0019, загальна площа земельної ділянки 0,1 га, орієнтовні розміри 22*45 м, площа накладання на лінію прикордонних інженерних споруд 0,1 га. Як ідеться в обґрунтуванні, ця приватна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки кадастровий номер 2120883600:02:003:0022 (Землі для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби України, код 15.03.), розташованої на території Дубриницько-Малоберезнянської ОТГ Ужгородського району Закарпатської області. Як зазначається у схемі розташування приватної земельної ділянки кадастровий номер 2120883600:03:003:0019, що знаходиться в межах прикордонної смуги на ділянці [NUMBER] прикордонного загону, відстань по прямій лінії від даної земельної ділянки до: лінії державного кордону становить близько 0, 2 км., до лінії прикордонних інженерних споруд 0, 0 км., до пункту пропуску «Малий Березний» близько 0, 13 км., до с. Малий Березний близько 0, 2 км. Дана земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки кадастровий номер 2120883600:02:003:0022 (Землі для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби України, код 15.03.). 19.09.2024 [NUMBER] прикордонний загін в особі начальника [PERSON] звернувся до голови Ужгородської районної військової адміністрації з повторним клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки № [NUMBER] /11284-24-Вих. 21.02.2025 [NUMBER] прикордонний загін в особі начальника Вітровчака В. звернувся до голови Закарпатської обласної державної адміністрації начальника військової обласної адміністрації Білецького М. з проханням надати практичну допомогу [NUMBER] прикордонному загону у забезпеченні відчуження земельної ділянки для потреб інженерного облаштування державного кордону України (вих. № 06.2.3/2564-25-Вих). Листом від 09.08.2024 № 01-10/248 Управління містобудування та архітектури Закарпатської обласної військової адміністрації рекомендувало Ужгородську районну військову адміністрацію, [NUMBER] Прикордонний загін Державної прикордонної служби України звернутися до Дубриницької сільської ради з питанням про надання висновку стосовно погодження місця розташування об`єкта або про відмову в такому погодженні на підставі ст. 151 Земельного кодексу України. Листом від 25.09.2024 № 03-26/1300 Ужгородська районна військова адміністрація Закарпатської області на клопотання 94 прикордонного закону про вибір розташування земельної ділянки, посилаючись на лист Управління містобудування та архітектури Закарпатської обласної військової адміністрації від 09.08.2024 № 01-10/248, звернула увагу, що 21.08.2024 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощеної процедури відведення земельних ділянок для розвитку цифрової інфраструктури», яким, зокрема, змінено процедуру вилучення земельних ділянок приватної власності для розміщення військових інженерних споруд. Листом від 06.09.2024 № 02-07/2097 Дубриницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, посилаючись на положення ст. 9 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», до повноважень органів місцевого самоврядування не належить прийняття рішень про викуп земельних ділянок приватної власності для суспільних потреб, зокрема, для забезпечення національної безпеки і оборони. Посилаючись на ту обставину, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони та у власність [PERSON] передана без відповідної на те правової підстави, позивач звернувся з позовом, в якому просив витребувати таку земельну ділянку на користь держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації до складу земель оборони із одночасною зміною цільового призначення цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Вирішуючи порушений у позові спір, суд виходить з такого. В ст. 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Як установлено в ході судового розгляду та не спростовується сторонами у справі, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер 2120883600:03:003:0019, загальною площею 0.10 га. Вказану земельну ділянку набуто відповідачем у власність на підставі Державного акта на право власності на земельну від 01.04.2011 серії ЯЛ № 243036. Документ, який є підставою для виникнення права рішення органу виконавчої влади Великоберезнянської районної державної адміністрації, від 14.10.2010 № 312. державний акт на спірну земельну ділянку виготовлено на підставі Проекту землеустрою щодо відведення (зміни цільового призначення) земельної ділянки громадянину [PERSON] для комерційної діяльності за межами [ADDRESS] на території Малоберезнянської сільської ради, Великоберезнянського району, Закарпатської області (розробник: ФОП [PERSON] , 2009 рік). Вказана Технічна документація із землеустрою затверджена Розпорядженням голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області № 312 від 14.10.2010 та, як результат, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 з цільовим призначенням «для індивідуального дачного будівництва» змінено на «іншого призначення» (для комерційної діяльності). До моменту зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 така перебувала у приватній власності [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 13.01.2010 серії ЯИ № 082250. Вирішуючи питання щодо законності набуття вказаної земельної ділянки відповідачем з урахуванням доводів позивачів, суд виходить з законодавчих положень, чинних на момент ухвалення рішення про виділення спірної земельної ділянки відповідачу. Згідно з ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України у відповідній редакції (надалі ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ч. 3 ст. 1 ЗК України). Згідно зі ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 65 ЗК України землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності; порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом. В статті 77 ЗК України визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України; землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності; навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування; порядок використання земель оборони встановлюється законом. Згідно з п. б ч. 3, п. в ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну та комунальну власність, серед інших, належать землі оборони. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 115 ЗК України уздовж державного кордону України встановлюється прикордонна смуга, у межах якої діє особливий режим використання земель; розмір та правовий режим прикордонної смуги встановлюються відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про використання земель оборони» у відповідній редакції (далі Закону України «Про використання земель оборони») уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель; землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України; навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах; розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний кордон України» у відповідній редації (далі Закон України «Про державний кордон України») державний кордон України визначається Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Захист державного кордону України є невід`ємною частиною загальнодержавної системи забезпечення національної безпеки і полягає у скоординованій діяльності військових формувань та правоохоронних органів держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Ця діяльність провадиться в межах наданих їм повноважень шляхом вжиття комплексу політичних, організаційно-правових, дипломатичних, економічних, військових, прикордонних, імміграційних, розвідувальних, контррозвідувальних, оперативно-розшукових, природоохоронних, санітарно-карантинних, екологічних, технічних та інших заходів. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про державний кордон України» з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення (частини перша, друга). Сукупний аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони, щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання. Крім того, вказані земельні ділянки можуть перебувати виключно у державній власності та не підлягають передачі в комунальну чи приватну власність. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23, від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц, від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц, від 26.07.2017 у справі № 914/1748/16. Встановлення факту розташування спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги є свідченням того, що вказана земельна ділянка належить до земель оборони. Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998 «Про прикордонний режим» у відповідній редакції Кабінет Міністрів України постановив установити вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим. З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. Відповідно затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 Положення про прикордонний режим у відповідній редакції прикордонна смуга це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. Аналіз наведених норм законодавства в аспекті порушеного у позові спору дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27 липня 1998 року «Про прикордонний режим». Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки її розміри встановлені законом та фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд. Вказаний висновок узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 297/1395/15-ц та від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц. Аналіз наведених законодавчих положень, а також положень, що регулюють правовідносини, аналогічні зі спірними, за станом на сьогодні, показує, що вищенаведені законодавчі положення узгоджуються з нині діючими законодавчими положеннями. Крім того, з урахуванням порушеного у позовній заяві спору, слід звернути увагу на положення ч. 3 ст. 77 ЗК України, що набрали чинності з 01.01.2020 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення інженерно-технічного облаштування та утримання державного кордону» № 232-IX від 29.10.2019, згідно з якими встановлено, що у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30 - 50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь - шириною до 2 кілометрів. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Як установлено в ході судового розгляду та не заперечується сторонами у справі, земельна ділянка з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019 розташована між лінією державного кордону України та земельною ділянкою з кадастровим номером 2120883600:02:003:0022, на якій облаштовано прикордонні інженерні споруди. Факт розташування вказаних об`єктів у вказаній місцевості на момент виділення відповідачу спірної земельної ділянки у власність з боку відповідача не спростовується. Наведені обставини свідчать про те, що в розумінні положень статті 22 Закону України «Про державний кордон України», п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998 «Про прикордонний режим» спірна земельна ділянка за станом на момент ухвалення органом виконавчої влади рішення про її виділення у власність відповідача була розташована в межах прикордонної смуги, а отже, належала до земель оборони та була державною власністю. Вказане, в свою чергу, свідчить про той факт, що така земельна ділянка не могла бути передана в приватну власність з огляду на встановлений в ч. 5 ст. 20, ст. 77, п. в ч. 4 ст. 84 ЗК України імператив про неможливість перебування земель оборони у приватній власності. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЗК України в чинній редакції землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. У постанові від 02.10.2024 у справі №444/1011/20 Верховний Суд вказав, що земельні ділянки, розташовані в межах прикордонної смуги, можуть перебувати виключно у державній власності, не можуть передаватися у приватну власність або в користування іншим особам, крім випадків, встановлених законом, оскільки їх правовий режим характеризується особливим значенням для забезпечення державної безпеки та охорони державного кордону. Передача цих земель у користування чи володіння іншим суб`єктам суперечить встановленому правовому режиму та може створювати загрози для національної безпеки. У такий спосіб набуття громадянами та юридичними особами прав власності та користування землями оборони в межах прикордонної смуги є неможливим, оскільки її розташування вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця. Велика Палата Верховного Суду в п. 84 постанови від 09.11.2021 року (справа № 466/8649/16-ц) зазначила, що відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). За наведених обставин суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 ЗК України, констатує, що оскільки земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером 2120883600:03:003:0019, що розташована на території Ужгородського району Закарпатської області, за межами [ADDRESS] , у межах прикордонної смуги, між лінією державного кордону та лінією основних прикордонних споруджень на ділянці відповідальності [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України відповідач отримав всупереч встановленої законодавчої заборони щодо передачі такої земельної ділянки у приватну власність, позовні вимоги про її витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі уповноважених органів державної влади є обґрунтованими, а отже, такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що відповідач, отримуючи земельну ділянку впритул до Державного кордону України, проявивши належну обережність, міг з`ясувати про існування відповідних обмежень щодо передачі такої земельної ділянки у приватну власність. Також в аспекті порушеного у позові питання суд вважає слушними доводи третьої особи, яка зазначила, що відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка перебуває у межах прикордонної смуги і відноситься до земель оборони, щодо яких встановлено законодавчу заборону щодо перебування таких земель у приватній власності. Оцінюючи пропорційність такого втручання, суд погоджується з доводами позивачів про те, що таке втручання переслідує легітимну мету створення належних умов для інженерно-технічного облаштування державного кордону України з метою забезпечення виконання Держприкордонслужбою завдань з охорони та захисту державного кордону. Заволодіння такими земельними ділянками всупереч чинному законодавству зумовлює очевидний дисбаланс та конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на національну безпеку і забезпечення належної оборони. До того ж в умовах сьогодення потреба держави у спірній земельній ділянці є особливо актуальною для її використання за цільовим призначенням, оскільки в районі знаходження спірної земельної ділянки покладені на нього завдання виконує [NUMBER] прикордонний загін Державної прикордонної служби України, а наявність у межах прикордонної смуги земельної ділянки, що незаконно перебуває у приватній власності, негативно впливає на ефективність забезпечення національної безпеки, організації надійної охорони і захисту державного кордону України, а також на обороноздатність держави в цілому. В цьому аспекті заслуговують також на увагу доводи позивачів про те, що перебування земель, що розташовані між державним кордоном України та лінією інженерно-технічних споруд у приватній власності фактично унеможливлює виконання Державною прикордонною службою України завдань щодо забезпечення недоторканості державного кордону, недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму. Стосовно заявлених позовних вимог в частині зміни цільового призначення спірної земельної ділянки суд зазначає, що такі задоволенню не підлягають з огляду на те, що така земельна ділянка належить до земель оборони в силу законодавчо встановлених приписів. Надаючи оцінку доводам позивача щодо належності позивачів у справі, суд, зазначає таке. Статтею 324 Цивільного кодексу України визначено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Відповідно до статті 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. У частині 2 статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Статтею 118 Конституції України закріплено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Зі змісту частини 2 статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» убачається, що місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Закарпатська обласна державна (військова) адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території Закарпатської області. Відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи військові адміністрації. Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування. В умовах воєнного стану на виконання статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указами Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій» утворено Закарпатську обласну військову адміністрацію, до якої перейшли повноваження обласної державної адміністрації. Статтею 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, Законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про критичну інфраструктуру», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. За приписами пункту 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Статтею 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що до повноважень у галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля місцевої державної адміністрації належить, у тому числі, і розпорядження землями державної власності відповідно до закону. Згідно з частиною 2 статті 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади згідно з повноваженнями, визначеними цим Кодексом. Відповідно до частини 5 статті 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, передбачених частин 3, 4, 8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (стаття 123 Земельного кодексу України). Згідно з положеннями статей 84, 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації є розпорядниками земель державної форми власності, які розташовані на їхній території у межах міст обласного значення, для всіх потреб та відповідно суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. Приписами статті 17 Земельного кодексу України також визначено повноваження державних адміністрацій у розпорядженні землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Разом із тим слід врахувати, що відповідно до статті 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільні адміністрації району, області це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом. Районні та обласні державні адміністрації, що набули статусу військово-цивільних адміністрацій, не потребують внесення змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. У офіційній назві цих органів може застосовуватися поряд з назвою відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань додаткова назва «військово-цивільна адміністрація», що вказує на їхній тимчасовий статус із додатковими повноваженнями. В силу статті 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення. Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні. Основними функціями Державної прикордонної служби України є, в тому числі, охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму (стаття 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»). Також, у пункті 45 частини 1 статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» визначено, що Державна прикордонна служба України має право у порядку, передбаченому законодавством, одержувати і використовувати земельні ділянки для розміщення стаціонарних технічних засобів та інженерних споруд на державному кордоні України, розташування органів, підрозділів, навчальних закладів, підприємств, установ та організацій Державної прикордонної служби України, пунктів (місць) тимчасового тримання осіб, базування кораблів і катерів, авіаційних підрозділів, стрільбищ і навчальних полів тощо. Відповідно до пункту 1 частини 3 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 533, серед основних завдань Адміністрації Держприкордонслужби є реалізація державної політики та здійснення управління у сфері охорони державного кордону землями державної прикордонної смуги. Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, вказаний орган набуває статусу позивача. Таким чином, Закарпатська обласна державна (військова) адміністрація є розпорядником земель державної форми власності, у тому числі і земель оборони, а Адміністрація Державної прикордонної служби України органом щодо охорони державного кордону, що зокрема, передбачає використання земель прикордонної смуги для виконання визначених законодавством завдань, тобто уповноваженими органами на захист інтересів держави у цьому спорі. Вирішуючи питання правомочності Ужгородської окружної прокуратури на звернення до суду в інтересах позивачів, суд виходить з такого. В ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з приписами статті 131-1 Конституції України, статті 56 ЦПК України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурора наділено повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у сфері Західного регіону доведено, що Адміністрація Державної прикордонної служби України та Закарпатська обласна державна (військову) адміністрація не звертались до відповідача з позовними вимогами, про необхідність задоволення яких ідеться у поданому прокуратурою позові. Відтак в силу положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 травня 2020 року по справі №912/2385/18. До того ж відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Закарпатська спеціалізована прокуратура у сфері Західного регіону до подання до суду вказаного позову повідомила позивачів про звернення із даним позовом до суду. Відтак, звернувшись з цим позовом, Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у сфері Західного регіону обґрунтовано та доведено наявність підстав для представництва інтересів держави. Надаючи оцінку доводам відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на положення статті 261 ЦК України, статті 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» перебіг строку позовної давності починається не з дня виявлення прокурором порушень законодавства під час здійснення перевірки, а з моменту коли орган, в інтересах якого звертається прокурор, довідався або міг довідатися про порушення своїх прав. Зокрема, оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який, на думку прокурора, мав відповідні повноваження щодо спірного майна, то й перебіг позовної давності мав розпочатися з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган, а не прокурор. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №915/463/17, від 12.04.2018 у справі №914/999/17, від 16.04.2018 № 18/5009/7393/11, від 10.05.2018 у справі № 17/5007/98/11. Згідно з указаними правовими позиціями Верховного Суду перебіг строку позовної давності за позовами прокуратури, поданими в інтересах державних органів, органів місцевого самоврядування має рахуватись з часу, коли відповідний орган довідався чи міг довідатись про порушення його прав чи особу, що їх порушила, а не з часу отримання таких даних прокуратурою. Отже, закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом коли саме уповноваженому органу, право якого порушено внаслідок прийнятого незаконного рішення, стало відомо про таке порушення. Як установлено в ході судового розгляду та підтверджується матеріалами справи, зокрема, листом Закарпатської обласної військової адміністрації, про вказані порушення до моменту інформування прокуратурою листом від 24.09.2025 № 30.52/02-5749ВИХ-25 не було відомо, оскільки рішення про передачу у власність земельних ділянок приймались без її участі. До того ж, як ідеться у позові, порушення правового режиму земель оборони було виявлено на етапі виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] прикордонний загін) земельної ділянки з кадастровим номером 2120883600:02:003:0022 площею 51,7042 га, який було затверджено розпорядженням Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації №404 від 09.04.2024 «Про затвердження проекту землеустрою». Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що встановлений в ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено. Відтак посилання відповідача на необхідність застосування позовної давності суд вважає безпідставними. Зважаючи на положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача - Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері Західного регіону підлягають стягненню документально підтверджені судові витраті зі сплати судового збору.

Outcome: partial