Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів», від імені якого діє представник Король Владислав Анатолійович, звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №806652166 у розмірі 14350,00 гривень ( 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9350,00 грн сума заборгованості за відсотками). В обґрунтування позову зазначено, що 26.04.2019 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір №806652166. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №806652166. На підставі Договору факторингу №20190103 від 03.01.2019, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «Таліон Плюс» передало ( відступило) ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі і за кредитним договором №806652166. Ураховуючи те, що відповідач своїх зобов`язань щодо сплати кредитних коштів не виконує, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 14350,00 грн, з яких 5000,00 грн загальна заборгованість по тілу кредиту, 9350,00 грн - загальна заборгованість по відсоткам. 23.12.2025 судом відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просив справу розглядати без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з урахуванням приписів п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позов не подавав. 09.03.2026 судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази у справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26.04.2019 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір №806652166. Договір укладений в електронній формі( а.с. 5-6). Відповідно до п.1.1 договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало клієнту кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 30 днів ( п. 1.3), зі сплатою 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3 цього Договору. Відповідно до п. 4.3 Договору, сторони погодили, що нараховані згідно п. 4.2 Договору після закінчення строку Кредиту, визначеного в п. 1.3 цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 526 ЦК України. 26.05.2019 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Додаткову угоду до Договору №806652166 від 26.04.2019, відповідно до умов якої було продовжено строк користування кредитом на 30 днів. 25.06.2019 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Додаткову угоду до Договору №806652166 від 26.04.2019, відповідно до умов якої було продовжено строк користування кредитом на 30 днів. Відповідно до витягу з договору 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01. 03.01.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ з ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»» укладено договір факторингу № 20190103. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 28.05.2020 до Договору факторингу №20190103 зазначений боржник [PERSON] , № кредитного договору 806652166, заборгованість 14350 грн. Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ з ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за кредитним договором № 806652166 заборгованість складає 14350 грн ( а. с. 13). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 27.12 2007 № 8462, виданого Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» зареєстровано як фінансову установу та на підставі додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи №183 серія ФК, виданого 27.12.2007 Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» має право здійснювати фінансові послуги без отримання ліцензії: факторинг. Відповідно до розпорядження від 23.03.2017 №691 виданого Національною комісією що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, «Про видачу «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)», видати «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання послуг з факторингу. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до положень ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами статтей 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1ст. 519 ЦК України). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами частини першої ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зокрема зазначив, що право вимоги за кредитним договором №806652166 від 26.04.2019 першочергово перейшло від первісного кредитора до ТОВ « ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та надав копію витягу вказаного договору . Відповідно до п.2.1. договору, згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Разом із тим, позивачем не додано до позову підтвердження переходу права вимоги саме за кредитним договором №806652166 від 26.04.2019 до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», зокрема реєстр прав вимоги та документи наведені у п.2.1 договору факторингу. Із наданих позивачем доказів не можливо встановити обсяг прав, які перейшли до нового кредитора, зокрема розмір заборгованості. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо). Отже, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитним договором №806652166 від 26.04.2019. Відтак, позивачем не доведено факт переходу до нього права вимоги до відповідача за кредитним договором №806652166 від 26.04.2019. Відповідно до вимог ч. 3, ч. 4 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позовна заява не містить застережень про неможливість надання доказів, на які посилається в обгрунтування позовних вимог. Клопотань про витребування таких позивачем також не було заявлено. У своїй позовній заяві ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» просило розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи та клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Крім того, судом у порядку ст. 12 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 03.02.2026, роз`яснено про необхідність доведення тих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог. Представник позивача надіслав до суду пояснення, у яких посилається на те, що договір факторингу №28/1118 01 від 28.11.2018 є чинним та за таким відступлено і право майбутніх вимог, що підтверджено в постанові апеляційної інстанції у іншій справі. Також послався на те, що не має можливості надати докази переходу права вимоги за вказаним договором, оскільки позивач не є його стороною, як і докази перерахунку коштів боржнику. Зазначив, що звернувся до первісних кредиторів з відповідними запитами , але станом на 12.02.2026 відповіді не отримав. Разом із тим, рішення суду апеляційної інстанції у іншій справі, у якому судом надана оцінка щодо дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 не має для суду у цій справі преюдиційного значення. Законом передбачено, за змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Поряд із тим, із наданого суду витягу договору факторингу ( який містить розділ 1, п.п. 2.1. та 2.2 розділу 2, п.п. 11.7,11.8, та розділ 12 ) не вбачається строку його дії, чи діяв він на час ймовірного відступлення права вимоги первісним кредитором, порядку передачі прав вимоги та моменту переходу права вимоги від клієнта до фактора, не містить такий і відомостей безпосередньо, що стосується саме кредитного договору №806652166 від 26.04.2019 ( зокрема обсяг прав вимоги). Відповідно до умов п. 5.1.1 договору факторингу №20190103 згідно з письмовим запитом фактора , клієнт протягом п`яти календарних днів зобов`язаний надати належним чином засвідчені копії кредитних договорів та всіх додатків до них, що підтверджують права вимоги, передані фактору, відповідно до умов цього договору…Клієнт, також на обгрунтований запит фактора , може надати й інші необхідні документи , які безпосередньо необхідні для реалізації фактором права вимоги до боржників та стягнення суми боргу …. Позивачем не надані підтвердження вжиття заходів для здобуття доказів, у порядку визначеному п. 5.1.1 договору факторингу № 20190103, та не надання відповіді ТОВ « ТАЛІОН ПЛЮС», не подані клопотання про витребування доказів або необхідність відкладення розгляду справи з метою самостійного надання доказів, як переходу права вимоги до ТОВ « ТАЛІОН ПЛЮС» так і підтвердження перерахунку коштів боржнику. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20 зазначив наступне: В оцінці поведінки та способу ведення справ банком чи фінансовою установою суд ураховує те, що вони є професійними учасниками ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до них висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком чи фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. За вказаних обставин суд розглянув справу за наявними у ній матеріалами. Отже, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. За встановлених у цій справі обставин, позивачем не доведено перехід права вимоги за кредитним договором №806652166 від 26.04.2019 до ТОВ « ТАЛІОН ПЛЮС». Що, у свою чергу, викликає сумніви у переході права вимоги за вказаним кредитним договором до позивача на підставі договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019, оскільки такий є похідним від договору факторингу, на підставі якого б ТОВ «Таліон плюс» належало право вимоги за кредитним договором №806652166 від 26.04.2019. Оскільки позивачем не доведено факту переходу права вимоги за кредитним договором, то відповідно не доведено і факту порушення права позивача на отримання коштів за кредитним договором №806652166 від 26.04.2019, а від так і захисту такого права. Ураховуючи наведені обставини, суд не надає оцінки доказам, долученими на підтвердження суми заборгованості за кредитним договором №806652166 від 26.04.2019, оскільки встановлені обставини щодо недоведеності переходу права вимоги за вказаним договором до позивача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до положень частин 1,2 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору залишаються на рахунку позивача.

Outcome: dismissed