Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 01 жовтня 2024 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Березнівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області, про що 01 жовтня 2024 року складено відповідний актовий запис за N?166 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У спільному шлюбі, у їхній сім?ї, народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . В Книзі реєстрації народжень батьком дитини записано [PERSON] і своє батьківство він не оспорює. Неповнолітня дитини проживає разом з матір?ю і знаходиться на повному її утриманні. Під час спільного проживання сім?ї [PERSON] відповідач матеріально періодично, у незначних розмірах, допомагав матері дитини утримувати їх спільну дитину, але з листопада 2025 року повністю припинив надавати матеріальну допомогу чим поставив позивачку з дитиною у скрутне матеріальне становище. Лише на Новий рік передав на утримання дитини 1 тис.грн., що може свідчити про повне самоусунення відповідача від утримання його рідної дитини. Позивачка разом з неповнолітнім сином [PERSON] та ще з трьома неповнолітніми дітьми від першого шлюбу, проживає у своїх батьків, які матеріально допомагають утримувати позивачці її неповнолітніх дітей. Клопотання, процесуальні дії у справі. 02 лютого 2026 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась- представник позивача , адвокат Остапенко В.С. подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі та без участі позивача, позов підтримав, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується поштовим повідомленням. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Згідно копій свідоцтв про народження (серії № [NUMBER] ) батьками: [PERSON] , [INFO] є сторони по справі. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч. 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу статей 180 та 141 СК України батьки є взаємозобов`язаними щодо дітей і кожна сторона повинна внести свою рівну частку у здійснення спільного обов`язку в забезпечення дітям гарантованого Конституцією України та Законом України «Про охорону дитинства» права на ДОСТАТНІЙ життєвий рівень. Не вдаючись у подробиці юрдефініції «ДОСТАТНЬОГО» життєвого рівня ми вважаємо, що такий рівень повинен бути у жодному випадку не нижче «МІНІМАЛЬНИХ ПОТРЕБ» дітей. Визначення даних мінімальних потреб та порядку їх визначення, у свою чергу, міститься у ст.ст. 1, 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», їх зміст розкривається у ст. 3 даного Закону. Сума коштів на покриття «МІНІМАЛЬНО НЕОБХІДНИХ» потреб дітей на повноцінне харчування для розвитку організму та додаткове харчування для активного соціального та фізичного розвитку, забезпечення засобами гігієни, медикаментозними засобами, а також засобами для влаштування побуту, а також коштів для забезпечення транспортних, побутових потреб, а також соціально-культурних потреб (за змістом ст. 3 Закону України «Про прожитковий мінімум») незалежно від наявності чи відсутності рішення про стягнення аліментів не змінюється оскільки вона є законодавчо закріплено. Єдине питання, на яке впливає рішення суду про стягнення аліментів це на співвідношення вищезазначених взаємних зобов`язань батьків за принципом оберненої арифметичної пропорційності чим більше дасть один із батьків, тим менше залишається забезпечити іншому для покриття єдиної для обох сторін справи фіксованої суми. Зобов`язання відповідача (у розумінні ст. 11 ЦК України) утримувати своїх неповнолітніх дітей ґрунтується на юридичному факті їх біологічного походження від нього та випливає безпосередньо із вимог актів цивільного законодавства зокрема, ст. 180 СК України, стягнення ж аліментів є юридичним наслідком порушення даного зобов`язання. Статтею 25 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року закріплено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров`я і добробуту її самої та її сім`ї.Частина 2 статті Загальної декларації прав людини декларує, що материнство і дитинство дають право на особливе піклування і допомогу.Ратифікувавши 27 лютого 1991 року Конвенцію про права дитини, Україна відповідно до ст. 6 даної Конвенції взяла на себе обов`язок у максимально можливій мірі забезпечувати виживання та ЗДОРОВИЙ РОЗВИТОК дітей. Статтею 3 даної Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюється вона державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті закріплено, що дітям має бути забезпечено такий захист та піклування, які необхідні для їх благополуччя. Статтею 18 Конвенції про права дитини закріплено, що «Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування». Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином при визначені розміру аліментів враховано як вищезазначені правові позиції, так і і норми ч. 1 ст. 25 Декларації прав людини та ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік», в частині визначення мінімально-гарантованого державою прожиткового мінімум уму , так і приписи ст. 141 СК України та статті 18 Конвенції про права дитини щодо принципів загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини та вимоги ч. 2 ст. 25 Загальної декларації прав людини та ст. 3 Конвенції про права дитини. Відповідно до вимог ст. 84 Сімейного кодексу України, позивач має право на утримання від чоловіка, оскільки їх спільні діти знаходяться на її утриманні, а єдиним джерелом моїх доходів є відповідні соціальні виплати матері , яка перебуває в декретній відпустці до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до п.1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved