Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

25.12.2025 через систему «Електронний суд» позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» (далі ТОВ «СВЕА ФІНАНС»), в інтересах якого діє уповноважений представник Паладич А. звернувся до Згурівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором № 3446775 від 08.02.2023 у розмірі 15568,43 грн, а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позову зазначає, що 08.02.2023 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3446775 (далі Кредитний договір), шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання умов вищевказаного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» перерахував на особисту банківську карту позичальника № [NUMBER] кошти у розмірі 4200,00 грн, чим свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідачка не виконувала взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, кредит сплатила лише частково, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 28.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено договір факторингу № 01.02-77/23, відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», визначеними в реєстрі боржників, у тому числі право вимоги за заборгованістю [PERSON] за Кредитним договором № 3446775 від 08.02.2023. Згідно з розрахунком заборгованості заборгованість [PERSON] станом на дату подачі позову становить 15568,43 грн, з яких: 2211,96 грн заборгованість по тілу кредиту; 13356,47 грн заборгованість за відсотками; пеня, штраф 0,00 грн; комісія 0,00 грн. Відповідачкою [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідачка позовні вимоги визнала частково у сумі 2211,96 грн, проте категорично не погоджується з нарахованими відсотками у розмірі 13356,47 грн. Визнає відсотки лише у розмірі 15 відсотками від суми простроченого зобовязання у розмірі 331,80 грн. В решті позовних вимог просить відмовити. У відзиві відповідачка підтверджує, що отримала кредит у розмірі 4200,00 грн. Кредит надавався терміном 351 день, тобто до 26.01.2024, відсотки за весь період користування кредитом становлять 29567,80 грн, що 7 разів перевищує суму основного зобовязання. Розмір нарахованих процентів є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що зміна відсотків за кредитом залежно від належного чи неналежного виконання обовязку щодо сплати процентів, фактично має ознаки прихованої міри відповідальності. Також у відзиві позивачка посилається на граничні розміри пені, неустойки за договорами про споживче кредитування, не більше 15 відсотків суми простроченого платежу та можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 26 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві та окремій заяві поданій до суду просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи її відсутність до суду не подавала. Свої заперечення проти позову виклала у відзиві. Суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутність сторін, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено наступне. 14.05.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3446775, шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктами 1.1 - 1.3 Кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 4200,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, визначені цим договором. Строк кредиту 352 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно з п.1.4.1. Кредитного договору, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 2,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п.1.3 цього Договору. Пунктом 1.5 Кредитного договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою становить 56210,94 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою становить 33768,00 грн (п.1.6.1). Договір підписано електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора М285, а також додаток № 1 до договору, який містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 6-15 копія Кредитного договору, а.с. 16-22 копія додатку № 1 та паспорта споживчого кредиту). На виконання умов вищевказаного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» перерахував на особисту банківську карту позичальника [PERSON] № [NUMBER] кошти у розмірі 4200,00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНИ» - b901278e-8b8d-4d4a-bb7d-083eb6aff911 (а.с. 34). Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість за Кредитним договором, розмір якої станом 28.11.2023 складає 22764,45 грн, з яких: 4200,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 18564,45 грн заборгованість за відсотками (а.с. 30-33). 28.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено договір факторингу № 01.02-77/23, відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», визначеними в реєстрі боржників, у тому числі право вимоги за заборгованістю [PERSON] за Кредитним договором № 3446775 від 08.02.2023. Згідно з розрахунком заборгованості заборгованість [PERSON] станом на дату подачі позову становить 15568,43 грн, з яких: 2211,96 грн заборгованість по тілу кредиту; 13356,47 грн заборгованість за відсотками; пеня, штраф 0,00 грн; комісія 0,00 грн (а.с. 35-42 копія Договору факторингу з додатками, а.с. 43 копія платіжної інструкції). Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 1 до договору факторингу, [PERSON] за Кредитним договором № 3446775 від 08.02.2023 має заборгованість у загальному розмірі 15568,43 грн, з яких: 2211,96 грн заборгованість по тілу кредиту; 13356,47 грн заборгованість за відсотками (а.с. 44-45 реєстру, а.с. 46 витяг з реєстру). ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», на підставі рішення єдиного учасника СВЕА ЕКОНОМІ КІПР ЛІМІТЕД, № 1 від 25.03.2024, змінило найменування на ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (а.с. 47-58). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного цим Законом. Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови одержання позики, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договору позики на таких умовах шляхом підписання цього договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З досліджених судом доказів встановлено, що 08.02.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 3446775 у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», на підставі та на умовах якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4200,00 грн, на погоджених сторонами умовах. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти на визначених умовах. Відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконувала належним чином, заборгованість погасила лише частково, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 15568,43 грн, з яких: 2211,96 грн заборгованість по тілу кредиту; 13356,47 грн заборгованість за відсотками. На підставі договору факторингу № 01.02-77/23 від 28.11.2023 позивач ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набув право вимоги до [PERSON] на заборгованість відповідачки за вищевказаним кредитним договором. Будь-яких додаткових нарахувань позивач не здійснював. Відповідачка наявність заборгованості визнає частково, а саме в частині тіла кредиту 2211, 96 грн та відсотки 331,80 грн. Наведені відповідачкою у відзиві аргументи суд вважає неспроможними. У відзиві позивачка посилається на положення ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», застосовуючи його до правил нарахування відсотків за споживчим кредитом. Однак, вказані положення стосуються виключно нарахування пені (ст. 549 ЦК України), в той час як позивачем заявлена лише вимога про стягнення відсотків за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України). Вимога про стягнення з відповідачки штрафних санкцій (пеня, неустойка, штраф) у позові не заявлена. Також суд не приймає посилання відповідачки на несправедливість умов кредитування, оскільки вони зводяться лише до незгоди з нарахованими відсотками, без належного обргунтування та посилання на докази. Інших заперечень проти позовних вимог, зокрема в частині правильності проведення розрахунку заборгованості за кредитом, відповідачкою у відзиві не надано. Враховуючи вищезазначене суд вбачає за необхідне позов задовольнити повністю та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 3446775 від 08.02.2023 у загальному розмірі 15568,43 грн, з яких: 2211,96 грн заборгованість по тілу кредиту; 13356,47 грн заборгованість за відсотками. За подання позовної заяви майнового характеру позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 64 платіжна інструкція). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн підлягає стягнення з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС». На підставі викладеного,

Outcome: approved