Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.10.2016 року у справі № 208/6979/15-ц позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] задоволено, стягнуто на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у сумі 36 465 доларів США 22 центи заборгованість за кредитом, 3385 доларів США 30 центів заборгованість по процентам за користування кредитом, 8286,77 гривень, що за курсом НБУ є еквівалентом 381 доларів США 60 центів заборгованість по пені. Первинний кредитор ПАТ «КБ «Надра» відступив права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 24.11.2020 року у справі № 208/6979/15-ц замінено сторону виконавчого провадження з виконання заочного рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.10.2016 року, а саме стягувача - на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Станом на дату звернення до суду із даним позовом заочне рішення суду не виконане, тому позивач нарахував на суму заборгованості 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 40 232,12 доларів США за період з 01.05.2017 по 23.02.2022, що становить 5816,57 доларів США, які просить стягнути з відповідачів солідарно в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А.. Ухвалою від 26.08.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Учасникам справи наданий строк для подання заяв по суті справи. 08.09.2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із необхідністю укладення договору із адвокатом. 10.09.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла уточнена позовна заява, у якій уточнено по-батькові відповідача, а саме зазначено « [PERSON] » замість помилкового « [PERSON] ». В підготовче засідання, призначене на 15.09.2025 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивач клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу не надав, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав. Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання від 15.09.2025, клопотання відповідача [PERSON] задоволено, відкладено розгляд справи до 14.10.2025 року 11:00 години. 22.09.2025 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Чміль Ю.В. надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. Ухвалою від 24.09.2025 суд клопотання представника позивача задовольнив, постановив проводити судові засідання у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. 13.10.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Малюк О.П. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні належні докази переходу права грошової вимоги до позивача, надані документи не відповідають вимогам Закону України «Про нотаріат», позовні вимоги пред`явлені поза межами встановленого законом строку звернення до суду (позовної давності). У відзиві на позовну заяву міститься клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 3000 грн, оскільки гонорар адвоката у сумі 25 000 грн не відповідає вимозі співмірності із предметом спору та складністю справи. 13.10.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Малюк О.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із необхідністю надання позивачу можливості ознайомитись із відзивом на позовну заяву. 14.10.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із необхідністю підготовки та подання відповіді на відзив на позовну заяву. В підготовче засідання, призначене на 14.10.2025 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивач та відповідач подали клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання від 14.10.2025, клопотання позивача та представника відповідача Клименка Р.С. задоволено, відкладено розгляд справи до 13.11.2025 року 11:00 години. 20.10.2025 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач проти доводів відповідача заперечує, наголосив, що нарахування 3 % річних на суму невиконаного грошового зобов`язання є мірою відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, не є скасованим, а тому підлягає обов`язковому виконанню. Доводи відповідача щодо строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки на період дії на території України карантину та воєнного стану строки позовної давності були зупинені, відтак позовні вимоги пред`явлені в межах встановленого законом строку позовної давності. Перехід права вимоги від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «Дніпрофінансгруп» здійснено на підставі Договору про відступлення прав вимоги, ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 24.01.2024 замінено стягувача у виконавчому провадженні, ухвала набрала законної сили. В підготовче засідання, призначене на 13.11.2025 року, учасники справи з`явилися. Представник позивача адвокат Чміль Ю.В. проти прийняття та приєднання відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не заперечувала, просила прийняти та приєднати до матеріалів справи відповідь на відзив, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, повідомила, що на підтвердження позовних вимог подані всі наявні докази, заявила клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Представник відповідача [PERSON] адвокат Малюк О.П. та відповідач [PERSON] просили прийняти та приєднати до матеріалів справи відзив на позовну заяву, проти прийняття та приєднання відповіді на відзив до матеріалів справи не заперечували, позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити, повідомили, що на підтвердження своїх заперечень подали всі наявні докази, заявили клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити, повідомила, що своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась, підтримує ті аргументи і заперечення, які висловлені у відзиві на позовну заяву відповідачем [PERSON] , проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечувала. Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 13.11.2025 року, суд прийняв та приєднав до матеріалів справи відзив на позовну заяву та відповідь на відзив. Ухвалою від 13.11.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів, призначив судове засідання на 22.12.2025 о 13:00 годині. Судове засідання, призначене на 22.12.2025, було знято з розгляду в зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпустці, призначено судове засідання на 27.01.2026 року 14 годину 30 хвилин. 26.01.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про зміну найменування позивача на ТОВ «Дніпрофінансгруп». Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 27.01.2026 року, заява приєднана до матеріалів справи, змінені анкетні дані позивача. В судове засідання, призначене на 27.01.2026, учасники справи з`явилися. Представник позивача адвокат Чміль Ю.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково на запитання суду пояснила, що заочне рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення заборгованості з відповідачів станом на дату розгляду даної справи судом не виконано, на примусовому виконанні не перебуває, строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання закінчився і не поновлений, проте рішення суду є обов`язковим до виконання, а тому нарахування 3 % річних як міра відповідальності за невиконання грошового зобов`язання є законними вимогами. Представник відповідача [PERSON] адвокат Малюк О.П. та відповідач [PERSON] , [PERSON] визнали, що заочним рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області стягнуто з них солідарно заборгованість за кредитним договором, вони рішення суду в добровільному порядку не виконали, на примусовому виконанні рішення суду не перебуває, позивач до відповідачів із вимогою про погашення заборгованості не звертався, про відступлення прав вимоги дізнались лише в межах розгляду даної справи. Проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили у задоволенні позову відмовити. Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 27.01.2026, суд оголосив перерву до 16.02.2026 13 години 30 хвилин. В судове засідання, призначене на 16.02.2026, учасники справи з`явилися. Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 16.02.2026, суд постановив перейти до стадії ухвалення рішення суду, призначив його проголошення на 25.02.2026 о 16.00. Судове засідання, призначене на 25.02.2026, було знято з розгляду в зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, призначено судове засідання на 05.03.2026 року 15 годину 30 хвилин. В судове засідання, призначене на 05.03.2026, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, долучені докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.10.2016 року у справі № 208/6979/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», 36 465 (тридцять шість тисяч чотириста шістдесят п`ять) доларів США 22 центів заборгованість за кредитом; 3385 (три тисячі триста вісімдесят п`ять) доларів США 30 центів заборгованість по процентам за користування кредитом; 8286 (вісім тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 77 коп., що за курсом НБУ є еквівалентом 381 (триста вісімдесят один) доларів США 60 центів заборгованість по пені. Стягнуто з [PERSON] на користь держави: 3445 (три тисячі чотириста сорок п`ять) грн. 00 коп. - сума судового збору. Стягнуто з [PERSON] на користь держави: 3445 (три тисячі чотириста сорок п`ять) грн. 00 коп. - сума судового збору. Заочне рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили 07.11.2016 року, в добровільному порядку не виконано, для примусового виконання не подавалось, на примусовому виконанні не перебуває. Загальна сума заборгованості за заочним рішенням суду становить 40 232,12 доларів США. Вказані обставини визнаються сторонами, а тому не підлягають доведенню на підставі частини першої статті 82 ЦПК України. Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 14.11.2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП», про видачу дублікату виконавчого документу, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості встановлено, що згідно договору № GL48N718070-1-3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року та додатку № 1 до договору, між ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП», відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-МК19/26 від 31 липня 2007 року, що був укладений між ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» та [PERSON] . Відтак, вимога ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП», як правонаступника ПАТ «КБ «НАДРА», у частині заміни сторони виконавчого провадження обґрунтована, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Щодо вимог заявника про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку на їх пред`явлення до виконання, суд зазначив, що матеріали заяви не містять будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів отримання виконавчих листів стягувачем, пред`явлення їх до виконання та втрати оригіналів виконавчих документів. Також, ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» не надано жодного доказу, який свідчить про поважність причин пропуску пред`явлення виконавчих документів до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження». За таких обставин, суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення вимог заявника щодо видачі дублікатів виконавчих листів та поновлення строку на їх пред`явлення до виконання. Заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про заміну стягувача у дублікаті виконавчих листів, видачу дублікату виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення - задоволена частково. Замінена сторона виконавчого провадження з виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.10.2016 року у цивільній справі № 208/6979/15-ц року за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» замінити на стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП». У задоволенні решти вимог - відмовлено. Ухвала суду від 14.11.2020 в апеляційному порядку не оскаржувалась, набрала законної сили 10.12.2020. Обставини про заміну сторони стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчому провадженні, закінчення строків пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, відсутність підстав для їх поновлення, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню на підставі частини четвертої статті 82 ЦПК України. Відповідно до розрахунку 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за основним боргом у сумі 40 232,12 доларів США за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року сума 3 % річних становить 5 816,57 доларів США. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ 40696815) змінило своє найменування на ТОВ «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ 40696815). Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо нарахування і стягнення 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України в зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Конституції України, ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду За змістом статей 524, 533535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Такі висновки викладено у постановах Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15 (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 (провадження № 14-16цс18). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Відповідно до статті 559 ЦК України за відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. З аналізу глави 50 ЦК України, яка врегульовує питання припинення зобов`язання, слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження 12-302гс18). У випадку порушення учасником правовідносин умов правочину внаслідок невиконання взятих на себе обов`язків інша сторона має можливість захистити свої права (зокрема, у судовому порядку), а регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, тобто такі, що захищені судовим рішенням. При цьому факт ухвалення судового рішення щодо прав та обов`язків учасників зобов`язальних (регулятивних) правовідносин не змінює самого зобов`язання та не припиняє його. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін. Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. У своїй практиці ЄСПЛ сформував підхід, відповідно до якого встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинне застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи [справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші]. Установлення законом строків передбачено з метою дисциплінування учасників спірних правовідносин та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в цивільно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. ЄСПЛ у своїй практиці наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих завдань, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»). Як зазначалося вище, виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини). За статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Тобто за межами цього строку (строку пред`явлення виконавчого документа до виконання) виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, підстави переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, право стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на звернення із заявою про поновлення такого строку до суду визначені у статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження». Одним з елементів забезпечення прав учасників справи на стадії виконання судового рішення є встановлена статтею 433 ЦПК України можливість поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в разі його пропуску з причин, визнаних судом поважними. Наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми не змінює правової природи правовідносин учасників спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або обов`язків, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем. Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено судом в установленому законом порядку. Оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання. Кредитор не може повторно пред`явити виконавчий документ на виконання (строк пропущено, а в його поновленні відмовлено), повторно звернутися до суду про той самий борг (наявне судове рішення щодо цього боргу), вимагати виконання через державні механізми. Боржник уже не зобов`язаний повертати борг через примус і може посилатися на остаточну втрату можливості виконання рішення. Однак це не виключає можливого погашення боргу боржником добровільно, що не буде вважатися безпідставно отриманим майном. Сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є формальністю, а є самостійною підставою для припинення можливості примусового виконання судового рішення. Відмова в поновленні строку судом означає остаточність правової ситуації, відсутність будь-яких подальших процесуальних механізмів виконання судового рішення, а отже, відносини щодо примусового виконання стають стабільними. Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права. Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа. Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників. У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України. За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності. Судове рішення про відмову в поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та відмову у видачі його дубліката засвідчує, що стягувач втратив право на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу. Тобто у такому випадку основна вимога позивача про примусове стягнення боргу, підтверджена судовим рішенням, не може бути виконана в примусовому порядку, а тому до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не підлягають застосуванню правила частини другої статті 625 ЦК України. Факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби в сукупності з відмовою суду в задоволенні заяви позивача про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню судом лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню. Відтак, у зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відмовою суду у поновленні цього строку і у видачі дубліката виконавчого листа, немає і обов`язку відповідача у грошовому зобов`язанні, який би міг бути виконаний примусово, а отже, немає правової підстави для стягнення можливого похідного зобов`язання, передбаченого статтею 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, суд встановив і це визнається сторонами у справі, що заочне рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.10.2016 року у справі № 208/6979/15-ц про стягнення заборгованості з відповідачів набрало законної сили, в добровільному порядку відповідачами не виконано, на примусовому виконанні не перебувало і на момент розгляду справи не перебуває, строк пред`явлення виконавчого документа з метою примусового виконання рішення суду закінчився, ухвалою від 14.11.2020 Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відмовив позивачу у видачі дубліката виконавчого документа та поновлення строку його пред`явлення до виконання. Відтак, обставини даної справи є аналогічними обставинам справи № 754/511/23, у якій Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію про неможливість застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України. Згідно з частинами першою четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2916,89 гривень та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 25 000,00 гривень. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача (частина друга статті 141 ЦПК України). У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат з Відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed