Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У грудні 2025 року до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява [PERSON] , подана представником позивача адвокатом Крекотенем О.А., до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та передати власнику [PERSON] транспортний засіб марки «Hyundai» моделі «Sonata», сірого кольору, 2007 року випуску, з ідентифікаційним номером [NUMBER] , реєстраційним номером [NUMBER] . Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в березні 2022 року у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України позивачка [PERSON] разом зі своїми двома доньками [PERSON] та [PERSON] виїхали за кордон. На той час у володінні та користуванні позивачки перебував автомобіль Hyundai Sonata з реєстраційним номером [NUMBER] , який передала у тимчасове користування своєму зятю [PERSON] , який на той час перебував у шлюбі з її донькою [PERSON] та залишався в Україні. У травні 2024 року [PERSON] був мобілізований до лав Збройних сил України. Він повідомив позивачку, що даний автомобіль передав своєму батьку [PERSON] , який на даний час ним користується. У лютому 2025 року позивачка звернулася до [PERSON] з проханням повернути їй автомобіль, оскільки вона має намір його продати та попередньо підготувати до продажу, на що останній повідомив, що його батько [PERSON] відмовляється повертати позивачці її автомобіль, а також про те, що автомобіль на даний час потребує ремонту, після чого на телефонні дзвінки від позивачки [PERSON] більше не відповідав. 14.08.2025 року рішенням Шевченківського районного суду м.Полтави у справі №554/6942/25 шлюб між [PERSON] (зятем позивачки) та [PERSON] (донькою позивачки) було розірвано. На прохання позивачки за телефоном відповідач [PERSON] відмовився повертати їй автомобіль, оскільки він за час користування даним автомобілем вкладав в його ремонт свої кошти і на даний час автомобіль знову потребує ремонту. З того часу відповідач [PERSON] відмовляється повертати позивачці її транспортний засіб, ховає його, безпідставно вимагає від неї кошти та погрожує. З метою повернути свій автомобіль [PERSON] неодноразово зверталась з відповідними заявами до поліції. У відповідь на її звернення ПРУП ГУНП в Полтавській області повідомило про наявність ознак цивільно-правових відносин. 24.11.2025 року позивачка звернулась з письмовою претензією (досудовою вимогою) до відповідача з вимогою негайно повернути належний їй автомобіль. Однак відповідач до тепер не повернув їй автомобіль, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. 16.12.2025 року суддя відкрив провадження за вказаною позовною заявою в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, на підставах зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Заявив про те, що він протягом п`яти днів подасть заяву про розподіл витрат на правову допомогу. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи судом за відомим місцем проживання, а також шляхом оголошення про виклик до суду на сайті суду, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. 02.03.2026 року через Електронний суд надійшло клопотання представника позивача адвоката Значенка С.В. про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що 02.03.2026 року укладено договір про надання правничої допомоги з [PERSON] , просив надати можливість ознайомитися з матеріалами справи. Суд, врахувавши положення ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача та представника відповідача за наявними у справі даними та доказів у зв`язку з повторною неявкою відповідача у судове засідання з огляду на таке. Як слідує з матеріалів справи, справа розглядається у спрощеному позовному провадженні. Відповідач особисто отримав копію позовної заяви з доданими документами 12.01.2026 року, про що в матеріалах справи міститься особистий підпис [PERSON] (на обкладинці справи), та у цей же день він ознайомився з матеріалами справи (а.с. 74). Справа двічі призначалася до судового розгляду на 27.01.2026 року та на 03.03.2026 року, відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, як судовою повісткою за відомим місцем проживання (а.с.76, 85) та шляхом оголошення виклику у судове засідання на сайті суду. 26.01.2026 року представник відповідача адвокат Чапленко А.І., тобто за один день до судового засідання звернулася з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення її розгляду з метою ознайомлення з матеріалами справи та узгодження з відповідачем правової позиції. Суд надав представнику відповідача адвокату Чапленко А.І. доступ до матеріалів електронної справи та відклав розгляд справи на іншу дату. Проте, ні до 03.02.2026 року (останній день подачі відзиву згідно ухвали суду), ні до наступного судового засідання відповідач не надав суду відзиву на позовну заяву, та знову уклав договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом напередодні дня судового засідання. Суд зауважує, що новий представник відповідача подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи 02.03.2026 року. Проте до суду ні 02.03.2026 року, ні наступного дня до часу судового засідання представник відповідача адвокат Значенко С.В. до суду не з`явився з цією метою. На переконання суду, така поведінка відповідача та його представника свідчить про намір затягнути розгляд справи. З огляду на вищевикладене, суд не вважає поважною причину неявки представника відповідача у судове засідання 03.03.2026 року, а тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Суд, заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд встановив, що [PERSON] є власницею транспортного засобу марки Hyundai Sonata 2007 року випуску, з ідентифікаційним номером [NUMBER] , реєстраційним номером [NUMBER] , сірого кольору, що підтверджується наданим до матеріалів справи свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.14-15). Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини другої статті 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі частини першої статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння. Як вбачається, [PERSON] у березні 2022 року передала належний їй транспортний засіб [PERSON] , який на той час був чоловіком її доньки. [PERSON] передав вказаний автомобіль відповідачу [PERSON] , який є його батьком. Проте, відповідач [PERSON] автомобіль не повертає її власнику, що підтверджується матеріалами перевірок Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за скаргами [PERSON] . Як слідує з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду із позовом про витребування майна з незаконного володіння у порядку статті 387 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, необхідно виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Як зазначено в постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі № 703/1191/20 (провадження № 61-19324св21), віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі № 752/4033/16-ц (провадження № 61-13656св20), вказано, що «аналіз статті 387 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник». У справі, яка переглядається, встановлено, що спірний автомобіль, всупереч волі його власника [PERSON] , перебуває у користуванні [PERSON] , який заперечує проти його повернення власнику. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даному випадку, позивачка надала належні докази свого права власності та факту незаконного утримання транспортного засобу. Згідно з статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони спору відповідно до заявлених вимог. Відповідач доказів на підтвердження правомірності володіння майном не надав. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та витребування від [PERSON] спірного автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, то суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2356,00 грн.

Outcome: approved