Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

27 січня 2026 року до Основ`янського районного суду міста Харкова з Чугуївського міського суду Харківської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, ціна позову 53 366, 62 грн. Позиція позивача. Позов мотивований тим, що 19.01.2022 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір №7525842721. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 37 398, 16 грн., строк користування 36 місяців; річні проценти 0,01 % від суми за договором., щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту. Права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором №7525842721 від 19.01.2022. Станом на 01.07.2024 заборгованість позичальника за кредитним договором №7525842721 від 19.01.2022 становить 53 366, 62 грн., що складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 37 398,16 грн., заборгованість по річним процентам 4,69 грн., заборгованість по щомісячним процентам 15 963,77 грн. Крім того, позивачем зроблено розрахунок заборгованості відповідачки станом на 03.06.2025, який є аналогічним вищезазначеному. Рух справи. Ухвалою судді від 29.01.2026 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. У матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 19.01.2022 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір №7525842721. За умовами вказаного договору Кредитодавець ТОВ «ФК «ЦФР» зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування на умовах, встановлених договором (пункт 1 договору). Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору. Отже своїм підписом позичальник погодив, що сума кредиту становить 37 398,16 гривень, а строк, на який його надано, визначено як 36 місяців, під 2,49 % щомісячних від суми кредиту та 0,01 % річних суми боргу за цим договором. Окрім того, розділ 1 кредитного договору №7525842721 містить повний помісячний графік платежів за кредитом на весь його строк, тобто передбачає умови та порядок сплати процентів за користування кредитом та здійснення повернення суми отриманих кредитних грошей. 19.01.2022 сторони кредитного договору погодили підписали Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5842721. АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦФР» 01.09.2021 уклали Договір про відступлення права вимоги №01/09/21, відповідно до якого визначились із термінами в договорі, його предметом, порядком оформлення відступлення прав вимоги, ціни договору та порядку оплати, гарантіями сторін, конфіденційністю, відповідальністю і вирішенню спорів, щодо форс-мажорних обставин, строку дії договору і порядку дострокового його розірвання, а також вказали заключними положення разом із реквізитами, адресами та підписами його сторін. Зокрема, у пункті 2 наведеного останнім договору викладено, що: 2.1. У відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за встановлені цим Договором. 2.2. Сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у Додатку 1 до цього Договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні Реєстрі прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Передача Кредитних справ та іншої документації за кредитом регламентується окремим договором зберігання, що укладається між сторонами. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно Реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому Реєстрі до цього договору. Реєстр прав вимог складається сторонами в паперовому та електронному вигляді (у форматі .xls). Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін. Реєстр прав вимог на електронному носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) передається Первісним кредитором Новому кредитору і повинен повністю відповідати Реєстру прав вимог на паперовому носії в частині основної інформації за кредитними договорами, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі прав вимог на паперовому носії та Реєстру прав вимог на електронному носії перевагу має інформація Реєстру прав вимог на паперовому носії. Кожний Реєстр прав вимог, який передається Первісним кредитором, повинен містити права вимоги, які відповідають наступним параметрам/критеріям: позичальниками є громадяни України - резиденти (фізичні особи); вік позичальника повинен бути не менше, ніж 21 рік та не більше ніж 71 років; місце фактичного проживання позичальника не повинно знаходитись у АР Крим, в зоні проведення ООС; типи фінансових кредитів: споживчі кредити; строк кредиту не повинен бути менше за 1 місяць або більше за 65 місяців; сума кредиту не повинна бути менше за 400 гривень або більше за 1 000 000 гривень. Права та обов`язки за кредитними договорами не можуть бути передані (відступлені) Первісним кредитором та прийняті Новим кредитором у разі невідповідності позичальників та кредитних договорів вище зазначеним вимогам. Як убачається з пункту 9.2 договору факторингу сторони погодили, що договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). З договору №7525842721 від 19.01.2022 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Згідно виписки по кредитному договору №7525842721 ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувало [PERSON] грошові кошти у сумі 37 398,16 гривень. Право вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» обґрунтовує договором про відступлення права вимоги № 01/09/21, відповідно до ТОВ «ФК «ЦФР» передало право вимоги до [PERSON] . Згідно п.3.4. право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальника стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам. Відповідно до п. 9.2 договору строк його дії один рік, тобто до 01.09.2022. Згідно витягу з реєстру, до АТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №7525842721 від 19.01.2022. АТ «Таскомбанк» направило на адресу [PERSON] повідомлення вимогу про сплату заборгованості по кредиту . Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо). Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Як визначено ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги, а тому до АТ «Таскомбанк», перейшло право вимоги за кредитним договором №7525842721 від 19.01.2022, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] . Згідно зі статтею 526ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. За змістом ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом, АТ «Таскомбанк», надало виписку з особового рахунку за Кредитним договором №7525842721 від 19.01.2022, згідно якої заборгованість [PERSON] складає 53 366, 62 грн., що складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 37 398,16 грн., заборгованість по річним процентам 4,69 грн., заборгованість по щомісячним процентам 15 963,77 грн. У договорі сторони погодили, що кредитна лінія надається строком на 36 місяців від дати отримання кредиту позичальником. Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач набувши право вимоги за договором кредиту, строк якого не сплинув, правомірно здійснив розрахунок заборгованості за договором кредиту в межах терміну кредитування. Отже, позивачем доведено суму заборгованості [PERSON] за кредитним договором у загальному розмірі 53 366 грн. 62 коп., з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру щомісячної та річної відсоткової ставки за кожен день прострочення та періоду кредитування. Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасив, матеріали справи не містять. Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення. Враховуючи вищевикладене, позов АТ «Таскомбанк» слід задовольнити, яким стягнути з [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №7525842721 від 19.01.2022 в сумі 53 366 грн. 62 коп. Суд також вважає, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» 2 422,40 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved