Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 28.08.2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , вобґрунтування якого вказує, що його колишня дружина [PERSON] ніяким чином не піклується про їхню спільну дочку [PERSON] , [INFO] , не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на дитину, фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає [PERSON] доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. [PERSON] покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку матері. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків. Просить суд: -позбавити [PERSON] батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач ті його представник адвокат Вартанова Г.М. позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач пояснив суду, що в 2022 році він працював м. Києві, а його дружина [PERSON] проживала з дочкою [PERSON] в м. Токмаку. Після початку повномасштабного вторгнення, він шукав спосіб вивезти дружину та дочку з окупованої території. Дочка [PERSON] приїхала самостійно до м. Запоріжжя, а дружина залишилась в окупованому місті з сином. У нього погіршились стосунки з дружиною. Йому сказали, що [PERSON] має в м. Токмаку шлюбні відносини. На даний час відповідач займається утриманням сина, а він утримує дочку. Між [PERSON] та дочкою відбувся конфлікт, після якого вони не спілкуються одна з одною. Пояснив, що рішення суду потрібно йому для того, щоб зареєструвати місце проживання дочки та після закінчення школи відправити її на навчання за кордон. Пояснив, що позбавлення батьківських прав не пов`язано із отриманням відстрочки від призову, оскільки він не є військовозобов`язаним. Він пройшов ВЛК, бронювання від призову не має. Представник позивача адвокат Вартанова Г.М. пояснила, що конфлікт між відповідачкою та її дочкою виник внаслідок того, що [PERSON] привела додому вітчима, який погано ставився до [PERSON] . Після того, як дитина виїхала з окупованої території до м. Запоріжжя, позивач намагався зареєструвати місце проживання дочки в квартирі у своєї сестри, проте отримав відмову через відсутність згоди матері. Також [PERSON] не може перетнути кордон через відсутність згоди матері. Відповідач [PERSON] перебуває на тимчасово окупованій території, зареєстрована у м. Токмаку, Запорізької області. За інформацією з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери як внутрішньо переміщена особа не зареєстрована. 25.02.2026 року від відповідачки через систему «Електронний суд» надійшла заява про визнання позову, в якій вона вказує, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Напружені стосунки між нею та старшою донькою [PERSON] почалися ще після того, як я стала жити з іншим чоловіком і почала влаштовувати своє нове особисте життя. Вона фактично перестала приділяти доньці належну увагу, повністю зосередившись на нових стосунках. Донька категорично не сприйняла цей вибір, відмовилася приймати її нову родину, і через це між ними виник глибокий конфлікт. Оскільки вона була зайнята власним життям, а [PERSON] не знаходила спільної мови з її новим чоловіком, останні кілька місяців перед її виїздом на підконтрольну Україні територію вона зі мною вже не жила, а постійно мешкала у своєї бабусі. Навіть тоді, перебуваючи в одному місті, вони фактично не спілкувалися. Після початку повномасштабного вторгнення та окупації міста Токмак російською федерацією, старша донька [PERSON] категорично не захотіла залишатися жити з нею та прийняла рішення виїхати. Саме через її відстороненість від її виховання та абсолютне небажання доньки йти на контакт із її новою родиною і було прийнято рішення, що вона поїде жити до свого батька. Щоб мати можливість зустріти доньку та надалі проживати разом із нею, батько у 2022 році переїхав до міста Запоріжжя, де вони зараз і мешкають. Вона прийняла рішення залишитися на тимчасово окупованій території у місті Токмак разом із їх молодшим сином. Їх спільне сімейне життя з позивачем остаточно не склалося, і 21 липня 2025 року рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя їх шлюб було офіційно розірвано. Вона має дуже сильну особисту образу на доньку через її категоричне ставлення до її вибору та нового життя. Саме ця образа та небажання [PERSON] йти на будь-який контакт стали основною причиною того, що вона свідомо та повністю припинила з нею спілкування і не має наміру його відновлювати. Вона повністю усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України. Вона підтверджує всі факти, викладені позивачем у його позовній заяві. Вона не бере жодної участі у вихованні, духовному та фізичному розвитку [PERSON] , не цікавиться її життям, успіхами у дистанційному навчанні, підготовкою до самостійного життя чи станом її здоров`я. Усі питання щодо медичного догляду, забезпечення житлом, харчуванням та одягом вирішує виключно її батько. Матеріальної чи грошової підтримки на утримання доньки вона також добровільно не надає. Крім того, вона чудово розуміє, що згідно із законом повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх непрацездатних батьків. Враховуючи їх стосунки та її образу на доньку, вона не приховує: якщо суд не задовольнить цей позов і не позбавить її батьківських прав, вона не виключає, що в майбутньому, по досягненню пенсійного віку або в разі непрацездатності, вона подасть на неї до суду для стягнення з доньки аліменти на її утримання в старості. Враховуючи тривалу відсутність її участі в житті дитини, втрату емоційного зв`язку між ними через особисті образи, а також той факт, що донька перебуває на підконтрольній території України під повною опікою та на повному забезпеченні свого батька, вона вважає, що позбавлення її батьківських прав не суперечитиме ні її інтересам, ні інтересам самої дитини. Через її перебування на тимчасово окупованій території вона об`єктивно позбавлена можливості особисто прибути в судове засідання. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Космічному району направив суду заяву, в якій просив суд проводити судове засідання за його відсутності. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2025 позовну заяву було залишено без руху. 11.09.2025 суддя відкрив у справі загальне позовне провадження та призначив підготовче судове засідання. 07.10.2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами склались правовідносини з приводу невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків та позбавлення її батьківських прав. Суд встановив, що позивач [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2008 року до його розірвання судом 21.07.2025 року, що підтверджується рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя. Від даного шлюбу у сторін народились діти: -[PERSON] , [INFO] ; -[PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та неповнолітня дочка [PERSON] зареєстровані як внутрішньо переміщені особи у м. Запоріжжі. Неповнолітня [PERSON] є ученицею 10 класу закладу загальної середньої освіти №2 Токмацької міської ради. Навчається дистанційно. З класним керівником підтримує зв`язок батько [PERSON] . Неповнолітня [PERSON] перебуває на обліку в КНП «ЦПМСД №6», на огляд дитину завжди супроводжує батько. Контактною особою в декларації зазначений батько [PERSON] . Судовим наказом судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2025 року стягнуті аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] . Відповідач [PERSON] зареєстрована на тимчасово окупованій території в м. Токмаку, Запорізької області. Як внутрішньо переміщена особа не зареєстрована. За відомостями Державної прикордонної служби України, [PERSON] державний кордон України та лінію розмежування з тимчасово окупованою територією України не перетинала. Згідно акту обстеження умов проживання від 08.10.2025 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживає позивач [PERSON] з дочкою [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого 22.12.2025 року, наведені факти стосовно невиконання батьківських обов`язків відповідачкою не надають достатніх, переконливих доказів, які свідчать про реальну загрозу для здоров`я та психічного розвитку дитини, винної поведінки ватері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Враховуючи наявну інформацію, яка не містить достатньо фактів стосовно невиконання батьківських обов`язків відповідачкою, переконливих доказів, які свідчать про реальну загрозу для здоров`я та психічного розвитку дитини, винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, органу опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні була з`ясована думка щодо спору неповнолітньої [PERSON] , яка суду пояснила, що її батьки розірвали стосунки у 2021 році. Вона жила з матір`ю, бабусею та молодшим братом. Мала добрі стосунки з батьком. Просила матір пояснити причину розірвання стосунків з батьком, але вона не пояснювала. У матері з`явились нові стосунки, через що вони з матір`ю сварились. Вона мала погані стосунки з новим чоловіком матері. Після окупації м. Токмака, вона виїхала з окупованої території до свого батька у м. Запоріжжя. Матір перестала з нею спілкуватись, заблокувала її в месенджерах. Пояснила, що підтримує позов батька про позбавлення матері батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача. Відповідачка [PERSON] не спілкується зі своєю дочкою після того, як дитина виїхала на підконтрольну територію. Вона буває вдома у позивача, [PERSON] живе в квартирі разом з дочкою. Пояснила, що хотіла зареєструвати місце проживання [PERSON] у себе в квартирі, але без згоди матері це зробити неможливо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] є її співмешканцем. Підтвердила, що відповідач не спілкується зі своєю дочкою. Дитина [PERSON] не хоче спілкуватись з матір`ю. Свідок [PERSON] пояснив, що він є знайомим позивача та підтверджує, що відповідач не спілкується зі своєю дочкою [PERSON] . Позивач за його згодою був допитаний судом в якості свідка та надав суду пояснення про те, що у відповідачки [PERSON] з`явився співмешканець, він намагався їх зателефонувати, проте вона не відповідає на його дзвінки. Місяць тому він спілкувався з відповідачкою, проте вона не поцікавилась дочкою. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.2 ст.157 СК України). Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Частина 2 статті 171 СК України визначає, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи позивачів, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі розірвали шлюб у 2025 році. Позивач [PERSON] проживає у м. Запоріжжі, а відповідач [PERSON] проживає на тимчасово окупованій території в м. Токмаку, Запорізької області. Дочка сторін [PERSON] , [INFO], проживає разом з батьком у м. Запоріжжі. Докази у справі, такі як довідки з навчального та медичного закладів, показання свідків, акт обстеження умов проживання підтверджують, що батько дитини приймає участь в житті дочки, займається її вихованням та утримує її. Разом з тим, позивач жодним чином не довів суду, що матір дитини [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Відсутність спілкування між матір`ю та дочкою обумовлена зокрема тим, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території. Цей факт беззаперечно впливає на можливість регулярного спілкування між ними, проте не свідчить про те, що [PERSON] умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток свої дитини. Судом не встановлено жодних фактів протиправної поведінки матері по відношенню до своєї дочки. Суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування, який звернув увагу на відсутність достатніх фактів стосовно невиконання батьківських обов`язків відповідачкою, переконливих доказів, які свідчать про реальну загрозу для здоров`я та психічного розвитку дитини, винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками Матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками [PERSON] , які б свідчили про її ухилення від виховання дитини, а тому відсутні підстави, передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України, для застосування до [PERSON] такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав. Посилання позивача [PERSON] на те, що саме він виховує дочку [PERSON] , не може бути достатньою підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. Думка дитини [PERSON] , яка підтримала позов, не має вирішального значення для вирішення справи, оскільки з її пояснень можна зробити висновок лише про наявність непорозумінь між нею та матір`ю з приводу розлучення батьків. [PERSON] не повідомила жодні факти про протиправну поведінку матері, які виправдовують позбавлення матері батьківських прав. Крім того, думка дитини не є для суду абсолютною і не позбавляє суд можливості ухвалити рішення всупереч такій думці. Щодо визнання позову [PERSON] , суд зазначає наступне. У розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, якщо таке визнання суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За приписами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Тому суд не приймає визнання відповідачем [PERSON] позову в частині позбавлення її батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , оскільки це суперечить закону та моральним засадам суспільства, а також порушує якнайкращі інтереси дитини. У зв`язку із цим суд вважає позов безпідставним та відмовляє у його задоволенні. Судові витрати. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору суд залишає за позивачем, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed