Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача невиплачену орендну плату з урахуванням індексації за договорами оренди землі № 352, №353 від 11 лютого 2019 року в загальній сумі 94188,40 грн, пеню за прострочення орендної плати у розмірі 81571,48 грн, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 6698,91 грн, інфляційні втрати у розмірі 25732,73 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1665,53 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 11 лютого 2019 року між позивачем та ТОВ агрофірма «Союзагро» укладено договір оренди землі № 352, номер запису про інше речове право 30330163 від 12 лютого 2019 року. Відповідно до п. 2.1-2.2 договору № 352 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,1677 гектарів (га), кадастровий номер 6323180600:03:000:0002. П.3.1. Договір укладено до 31 грудня 2029 року. П. 4.1. щорічна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4968 грн.94 коп. за 1 га земельної ділянки за один повний рік оренди, що складає 20709 грн. 05 коп. з урахуванням податків та не є менше, ніж 3 % від нормативної грошової оцінки. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. П. 4.2.Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. П. 4.3.Орендар вносить щорічну орендну плату протягом року, одним або кількома платежами. Щорічна орендна плата сплачується до 31 грудня поточного року. За перший та останній роки оренди орендна плата сплачується пропорційно фактичній кількості днів оренди. П. 4.5 Розмір орендної плати переглядається один раз у 3 роки у разі: зміни умов господарювання передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. 11 лютого 2019 року між позивачем та ТОВ агрофірма «Союзагро» укладено договір оренди землі № 353, номер запису про інше речове право 30329129 від 12 лютого 2019 року. Відповідно до п. 2.1-2.2 договору № 352 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,8901 гектарів (га), кадастровий номер 6323180600:03:000:0016.П.3.1. Договір укладено до 31 грудня 2029 року. П. 4.1. щорічна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4968 грн.94 коп. за 1 га земельної ділянки за один повний рік оренди, що складає 9391 грн. 79 коп. з урахуванням податків та не є менше, ніж 3 % від нормативної грошової оцінки. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. П. 4.2.Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. П. 4.3.Орендар вносить щорічну орендну плату протягом року, одним або кількома платежами. Щорічна орендна плата сплачується до 31 грудня поточного року. За перший та останній роки оренди орендна плата сплачується пропорційно фактичній кількості днів оренди. П. 4.5 Розмір орендної плати переглядається один раз у 3 роки у разі: зміни умов господарювання передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. 04 грудня 2025 року ці земельні ділянки позивач продав за договором купівлі-продажу за реєстр №2585,2584 від 04 грудня 2025 року. З 11 лютого 2019 року по день продажі, до 03 грудня 2025 року (включно) відповідач сплачував орендну плату за договорами №352, №353. Виплачена орендна плати (з податками та зборами): за 2019 рік - 16 серпня 2019 року (12422,36 грн); за 2020 рік - 21 жовтня 2020 року -30100,84 грн; за 2021 рік - 30 липня 2021 року - 30100,84 грн; за 2022 рік - 28 грудня 2022 року -15050,44 грн та 07 лютого 2023 року -15050,44 грн; за 2023 рік- 22 листопада 2023 року -15050,43 грн та 11 грудня 2023 року -15050,43 грн; за 2024 рік -06 серпня 2024 року - 30100,84 грн; за 2025 рік - 03 грудня 2025 року - 31469,09 грн. ТОВ агрофірма «Союзагро» виплачував орендну плату не в повному обсязі, а саме у порушення умов вищезазначених договорів оренди не проводив обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексації (відповідно до п. 4.2 договорів № 352, 353 від 11 лютого 2019 року), яка передбачена договорами і є складовою орендної плати. Продаж земельної ділянки не звільняє попереднього орендодавця від обов`язку розрахунків за період до переходу права власності. Тобто орендодавець, який продав землю 04.12.2025, відповідає за виконання фінансових зобов`язань до цієї дати. Оскільки орендар здійснював оплату у сукупності двох договорів № 352,353, то й розрахунок здійснюється відповідно у сукупності двох договорів. Земельні ділянки були передані власником в оренду ТОВ агрофірма "Союзагро" за договорами оренди № 352, № 353 від 11 лютого 2019 року. Зі змісту договорів оренди землі вбачається, що орендна плата вноситься орендарем за один повний рік оренди у розмірі 30100,84 грн (20709,05 грн за договором № 352 + 9391,79 грн за договором № 353) з урахуванням податків, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації, за перший та останній роки оренди орендна плата сплачується пропорційно фактичній кількості днів оренди, Орендар вносить щорічну орендну плату протягом року, одним або кількома платежами. Отже базовим місяцем вважатиметься місяць, у якому сторонами визначена орендна плата, це лютий 2019 року, а індексації підлягали всі подальші орендні платежі за період із березня 2019 року по грудень 2025 року, виходячи з розміру орендної плати, встановленої у договорі оренди, на дату виплати означеної орендної плати. Враховуючи викладене, з огляду на визначений базовий місяць і встановлені Державною службою статистики України індекси інфляції розрахунок орендної плати з урахуванням індексації здійснюється за формулою: [Сума індексації] = [Орендна плата]х [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Орендна плата], де: [Орендна плата] - сума орендної плати згідно договору, яка підлягає індексації, [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період на дату виплати орендної плати. Відповідні індекси споживчих цін розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий кур`єр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України «Про інформацію» є офіційними. Таким чином, розмір недоплаченої орендної плати за договорами оренди землі № 352, № 353 від 11 лютого 2019 року в тому числі з урахуванням індексації в загальному розмірі становить 94188,40 грн. Відповідно до пунктів 4.6 договорів оренди землі № 352, № 353 від 11.02.2019 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до розділу 14 цих же договорів п. 14.2 Умови, які звільняють орендаря від сплати пені за несвоєчасну сплату орендної плати 1) якщо документи орендодавця оформлені неналежним чином; 2) Якщо орендодавець не з`явився для одержання орендної плати. Тобто, оскільки зарахування орендної плати відбувалося шляхом зарахування на рахунок позивача та документи орендодавця були оформленні належним чином - підстав для звільнення орендаря від сплати пені не вбачається. Так ставка пені у процентах за кожний день в даному випадку розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] х [Ставка пені у день (%)] / 100% х [Кількість днів]. Позивач має право на стягнення пені з 01 січня 2020 року по дату подачі позовної заяви (08.02.2026 року). Зважаючи на те, що граничним строком виплати орендної плати за землю відповідно до умов договорів є 31 грудня поточного року та станом на вказану дату орендар свого обов`язку щодо виплати орендної плати орендодавцю не виконав, то саме з 01 січня наступного року розпочався період за який позивач має право вимагати сплати інфляційних втрат та 3 процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки недоплачена орендна плата, станом на подачу цього позову до суду не виплачено, то розрахунок здійснюється на дату подання цього позову, а саме кінцевим терміном 08.02.2026. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 11.02.2026 у цій справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Не погоджуючись із позовною заявою представником відповідача, директором Качайло А.Є., подано відзив на позовну заяву в якому просив зменшити розмір пені за прострочення виплати індексації орендної плати за договорами оренди землі № 352, № 353 від 11.02.2019 на 90%. В обґрунтування відзиву зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що підлягають лише частковому задоволенню з огляду на наступне: Так, за період дії договорів оренди землі № 352 та № 353 від 11.02.2019 до моменту відчуження земельних ділянок позивачем (04.12.2025), відповідачем була нарахована та сплачена орендна плата у загальному розмірі 155 387,20 грн (без урахування податків та зборів). Позивач просить стягнути пеню у розмірі 81 571,48 грн. Однак, згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України та сталою судовою практикою, розмір пені за прострочення грошового зобов`язання не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно з розрахунком відповідача, загальний граничний розмір пені за договорами № 352, 353 за період з 01.01.2020 по 08.02.2026, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, становить 68 356,24 грн. Будь-яка сума понад цей ліміт є незаконною, а тому відповідач вважає розрахунки позивача арифметично невірними, оскільки вони базуються на хибних вихідних даних. Крім цього, відповідно до ст. 551 ЦК України, суд має право зменшити розмір неустойки (пені), якщо вона значно перевищує розмір збитків. Просив врахувати, що відповідач здійснює господарську діяльність у Харківській області, де ведуться бойові дії. Це призвело до порушення логістики, втрати ринків збуту та зростання собівартості продукції. А тому стягнення пені за період з 01.01.2020 по 08.02.2026, інфляційних втрат та 3% річних створить нерівність у правовідносинах сторін, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. 23.02.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що відповідач у відзиві стверджує, що розмір пені має бути обмежений подвійною обліковою ставкою НБУ згідно із Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Позивач категорично не згодний з цим аргументом оскільки зазначений Закон регулює відносини виключно між суб`єктами господарювання (підприємствами, установами, організаціями та ФОП). Позивач у цій справі є фізичною особою (громадянином), а правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (ЦК). Зазначив, що практика Великої Палати Верховного Суду чітко розмежовує ці поняття: у відносинах за участю фізичних осіб діє ст. 551 ЦК України, яка дозволяє будь-який розмір пені, визначений договором. Розмір пені 0,1% був добровільно погоджений відповідачем при підписанні Договору (ст. 627 ЦК України). Законодавство не обмежує розмір пені для договорів між фізичною особою та юридичною особою подвійною ставкою НБУ, якщо інший розмір (0,1%) прямо прописаний у договорі. Відповідач просить зменшити пеню на 90%, посилаючись на воєнний стан та скрутне фінансове становище. Позивач вважає це безпідставним, оскільки: 1) відповідач не надав жодного документального підтвердження (фінансових звітів, банківських виписок), які б свідчили про неможливість виконання зобов`язань. 2) відповідач не надав сертифікат Торгово-промислової палати України, який би підтвердив, що саме воєнні дії завадили сплаті орендної плати позивачу; 3) заборгованість виникла ще у 2019 році, тобто задовго до початку повномасштабної агресії (24.02.2022). Отже, війна не є першопричиною порушення; 4) позивач є фізичною особою, для якої ці гроші є джерелом існування, тоді як відповідач велике підприємство з мільйонними оборотами. Стягнення повної суми не призведе до банкрутства агрофірми, але суттєво вплине на бюджет людини. Крім цього, твердження відповідача про те, що стягнення санкцій призведе до «надмірного збагачення» позивача, є маніпулятивним. Пеня та інфляційні втрати є засобом захисту майнового права позивача від знецінення грошових коштів протягом тривалого часу (понад 5 років). Навпаки, саме відповідач роками використовував належні позивачу кошти як безкоштовний оборотний капітал для свого бізнесу. В зв`язку з вищевикладеним просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені за прострочення виплати індексації орендної плати за договорами оренди землі № 352, № 353 від 11.02.2019 на 90%, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 24.02.2026 на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення (на відповідь на відзив) в яких просив зменшити розмір пені за прострочення виплати індексації орендної плати за договорами оренди землі № 352, № 353 від 11 лютого 2019 року на 90%, посилаючись на те, що аргументи позивача ґрунтуються на власному тлумаченні законодавства та не спростовують правову позицію відповідача. Так, позивач стверджує, що оскільки він є фізичною особою, обмеження пені подвійною обліковою ставкою НБУ не застосовується. Проте відповідач наголошує на наступному: нормами статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник має сплатити пеню, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення; фраза у законодавстві «Договором може бути визначено менший розмір пені» допускає лише встановлення у договорі пені, яка не перевищує подвійної облікової ставки НБУ. А тому, системний аналіз норм права дозволяє стверджувати, що встановлений позивачем розмір пені (0,1% на день, що становить 36,5% річних) є явно завищеним і не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності (ст. 3, ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд має право зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків. Так, відповідач є сільськогосподарським виробником, діяльність якого здійснюється в Харківській області в умовах воєнного стану. Бойові дії призвели до погіршення природно-кліматичних умов, зниження попиту на продукцію та значного зростання її собівартості. Стягнення пені за період з 01.01.2020 по 08.02.2026 (більш ніж за один рік) разом з інфляційними втратами та 3% річних створює умови для невиправданого збагачення позивача, що суперечить принципу пропорційності санкції. Так, незважаючи на складні умови, ТОВ агрофірма «Союзагро» продовжує свою господарську діяльність, сплачує податки, забезпечує робочі місця та своєчасно виплачує орендну плату своїм пайщикам. У судове засідання позивач не з`явився, проте подав заяву із проханням провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, але надіслав на адресу суду заяву в якій просив провести розгляд справи за відсутності відповідача з урахуванням письмового відзиву на позовну заяву та письмових заперечень. У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, які не заперечувалися сторонами у справі. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,1677 га, кадастровий номер 6323180600:03:000:0002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бесарабівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, яку він успадкував після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 лютого 2018 року, виданим приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області Удовиченко С.О. 21.02.2018 та зареєстрованого в реєстрі за № 166, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51003146 від 21 лютого 2018 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114769050 від 21 лютого 2018 року. 11 лютого 2019 року позивач [PERSON] уклав з ТОВ агрофірма «Союзагро» договір оренди землі № 352, згідно якого передав у строкове платне користування дану земельну ділянку строком на 10 років. Договір було зареєстровано в Секторі державної реєстрації Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області 12.02.2019 за №30330163. Відповідно до п. 2.1-2.2 договору № 352 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,1677 гектарів (га), кадастровий номер 6323180600:03:000:0002. Пунктом 3.1. Договору визначено, що договір укладено до 31 грудня 2029 року. Пункт 4.1. Договору визначено, що річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4968 грн.94 коп. за 1 га земельної ділянки за один повний рік оренди, що складає 20709 грн. 05 коп. з урахуванням податків та не є менше, ніж 3 % від нормативної грошової оцінки. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Пунктом 4.2. Договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що орендар вносить щорічну орендну плату протягом року, одним або кількома платежами. Щорічна орендна плата сплачується до 31 грудня поточного року. За перший та останній роки оренди орендна плата сплачується пропорційно фактичній кількості днів оренди. Пунктом 4.5 Договору вказано, що розмір орендної плати переглядається один раз у 3 роки у разі: зміни умов господарювання передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. Крім цього, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,8901 га, кадастровий номер 6323180600:03:000:0016, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бесарабівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, яку він успадкував після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 лютого 2018 року, виданим приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області Удовиченко С.О. 21.02.2018 та зареєстрованого в реєстрі за № 168, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51003250 від 21 лютого 2018 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114822859 від 21 лютого 2018 року. 11 лютого 2019 року позивач [PERSON] уклав з ТОВ агрофірма «Союзагро» договір оренди землі № 353, згідно якого передав у строкове платне користування дану земельну ділянку строком на 10 років. Договір було зареєстровано в Секторі державної реєстрації Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області 12.02.2019 за №30329129. Відповідно до п. 2.1-2.2 договору № 353 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,8901 гектарів (га), кадастровий номер 6323180600:03:000:0016. Пунктом 3.1. Договору визначено, що договір укладено до 31 грудня 2029 року. Пункт 4.1. Договору визначено, що річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4968 грн.94 коп. за 1 га земельної ділянки за один повний рік оренди, що складає 9391 грн. 79 коп. з урахуванням податків та не є менше, ніж 3 % від нормативної грошової оцінки. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Пунктом 4.2. Договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що орендар вносить щорічну орендну плату протягом року, одним або кількома платежами. Щорічна орендна плата сплачується до 31 грудня поточного року. За перший та останній роки оренди орендна плата сплачується пропорційно фактичній кількості днів оренди. Пунктом 4.5 Договору вказано, що розмір орендної плати переглядається один раз у 3 роки у разі: зміни умов господарювання передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. 04 грудня 2025 року ці земельні ділянки позивач продав за договором купівлі-продажу за реєстром №2585, №2584 від 04 грудня 2025 року. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору вбачається, що ТОВ Агрофірма «Союзагро» було нараховано та виплачено [PERSON] , орендну плату без вирахування податків та інших обов`язкових платежів за договорами оренди № 352, № 353: 2019 році 12422,36 грн; у 2020 році 30100,84 грн; у 2021 році 30100,84 грн; у 2022 році - 30100,84 грн; у 2023 році - 30100,84 грн; у 2024 році - 30100,84 грн; у 2025 році 31469,09 грн. Відповідачем не заперечувалась сплата суми орендної плати в зазначених розмірах, а також були надані податкові розрахунки за вказані періоди. Позивач у своїх доводах посилається на те, що орендар хоча і сплачував орендну плату, але не в повному розмірі, оскільки не сплачував індексацію, яка передбачена договорами і є складовою орендної плати. Тому орендодавець був змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства -ЗК України,Законом України «Про оренду землі». Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»). Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»). Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 499/895/19. Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)). Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст. 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі, в тому числі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). Частинами 1-3 статті 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. За змістом ст.ст. 21, 22, 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Аналіз ч. 3 ст. 762 ЦК України дозволяє стверджувати, що договором найму або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Це правило розраховано на те, щоб на майбутнє можна було змінювати або навіть забезпечити автоматичну зміну розміру плати за користування. Зокрема, сторони в договорі найму можуть встановити, що: розмір плати за користування за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць; плата за користування підлягає індексації. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізми їх застосування є різними як за правовим змістом, так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України). Отже, за загальним правилом, індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до частини третьої статті 21 Закону України «Про оренду землі» (індексується лише орендна плата). За загальним правилом, індексація орендної плати здійснюється шляхом корегування суми орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції у місяцях, що минули з дати визначення орендної плати за базовий місяць. При цьому, базовим місяцем вважатиметься місяць, у якому востаннє змінювалася (чи підлягала перегляду) орендна плата, тобто місяць, з якого почала діяти нова нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 925/457/23. За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, у пунктах 4.2 Договорів оренди землі № 352, № 353 від 11.02.2019 сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Умовами указаних договорів оренди землі індексація нормативної грошової оцінки не визначена. Зміст указаного пункту Договорів дає підстави для висновку про те, що оскільки обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі оренди землі, то відповідно мала індексуватися саме орендна плата відповідно до приписів частини третьої статті 21 Закону України «Про оренду землі». Розмір орендної плати встановлювався у п.п. 4.1, 4.2 договорів оренди № 352, № 353 від 11.02.2019, то для розрахунку орендної плати з урахуванням індексації базовим місяцем є лютий 2019 року. Індексації підлягають платежі, починаючи з березня 2019 року. Так, сума орендної плати з урахуванням індексації розраховується за формулою: [Сума орендної плати з урахуванням індексації] = [Орендна плата] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100%, де: [Орендна плата] - сума орендної плати, яка підлягає індексації, [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Відповідні індекси споживчих цін розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий кур`єр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України «Про інформацію» є офіційними. Суд погоджується з розрахунком орендної плати з урахуванням індексації, наведеним позивачем у позовній заяві, так як він відповідає розрахунку, наведеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 925/457/23. За таких обставин, з урахуванням позиції позивача, суд дійшов висновку, що відповідачем не було виконано взятих на себе зобов`язань за укладеними договорами оренди землі № 352, № 353 від 11.02.2019, оскільки виплата орендної плати за 2019-2025 роки позивачеві проведена не в повному обсязі. Загальна сума недоплати орендної плати з урахуванням індексації по договорам оренди землі № 352,№ 353 від 11.02.2019 за період з 2019 по 04.12.2025 роки становить - 94188,40 грн та підлягає задоволенню. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, свого альтернативного розрахунку розміру орендної плати з урахуванням індексу інфляції не надано. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, відповідно до пунктів 4.6 договорів оренди землі № 352, № 353 від 11.02.2019 року у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до розділу 14 цих же договорів п. 14.2 Умови, які звільняють орендаря від сплати пені за несвоєчасну сплату орендної плати 1) якщо документи орендодавця оформлені неналежним чином; 2) Якщо орендодавець не з`явився для одержання орендної плати. Тобто, оскільки зарахування орендної плати відбувалося шляхом зарахування на рахунок позивача та документи орендодавця були оформленні належним чином - підстав для звільнення орендаря від сплати пені не вбачається. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено свободу договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості). Так, як вбачається з умов Договорів № 352, № 353 від 11.02.2019 сторони узгодили істотні умови договорів, а тому повинні виконувати їх належним чином. Частинами 1, 3 статті 349 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею в неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, ставка пені у процентах за кожний день в даному випадку розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] х [Ставка пені у день (%)] / 100% х [Кількість днів]. Позивач має право на стягнення пені з 01 січня 2020 року по дату подачі позовної заяви (08.02.2026). Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі встановленому Договорами оренди. Судом встановлено, що не сплачена відповідачем на користь позивача орендна плата за договорами оренди № 352, № 353 від 11.02.2019 становить: за 2019 рік 14615,13 грн; за 2020 рік 1594,46 грн; за 2021 рік 4388,64 грн; за 2022 рік 15361,11 грн; за 2023 рік 17150,57 грн; за 2024 рік 19631,89 грн; за 2025 рік 21446,37 грн. Також, суд враховує, що орендна плата згідно з умовами Договорів оренди має бути сплачена до 31 грудня поточного року, а позивачем заявлено вимогу про стягнення пені до 08 лютого 2026 року. Так, за підрахунками суду, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за 2019 рік становить: 14615,13 грн (не сплачена орендна плата за 2019 рік) х0,1% (Ставка пені у день (%))/100% х 2231 (кількість днів) = 32606,36 грн. За підрахунками суду, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за 2020 рік становить: 1594,46 грн (не сплачена орендна плата за 2020 рік)х0,1% (Ставка пені у день (%))/100% х 1865 (кількість днів) = 2973,67 грн. За підрахунками суду, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за 2021 рік становить: 4388,64 грн (не сплачена орендна плата за 2021 рік)х0,1% (Ставка пені у день (%))/100% х 1500 (кількість днів) = 6582,96 грн. За підрахунками суду, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за 2022 рік становить: 15361,11 грн (не сплачена орендна плата за 2022 рік)х0,1% (Ставка пені у день (%))/100% х 1135 (кількість днів) = 17434,86 грн. За підрахунками суду, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за 2023 рік становить: 17150,57 грн (не сплачена орендна плата за 2023 рік)х0,1% (Ставка пені у день (%))/100% х 770 (кількість днів) = 13205,94 грн. За підрахунками суду, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за 2024 рік становить: 19631,89 грн (не сплачена орендна плата за 2024 рік)х0,1% (Ставка пені у день (%))/100% х 404 (кількість днів) = 7931,28 грн. За підрахунками суду, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за 2025 рік становить: 21446,37 грн (не сплачена орендна плата за 2025 рік)х0,1% (Ставка пені у день (%))/100% х 39 (кількість днів) = 836,41 грн. Загальна сума пені за 2019 2025 роки складає 81571,48 грн. Відповідачем надано до суду альтернативний розрахунок розміру пені за несвоєчасне сплату орендної плати за Договорами оренди, який судом не приймається до уваги, з огляду на наступне. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що при розрахунку розміру пені необхідно застосовувати Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, чинної у період прострочення. Проте, цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності. Практика Великої Палати Верховного Суду (ВП ВС) чітко розмежовує застосування відповідальності за господарськими та цивільними зобов`язаннями. Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» (включаючи обмеження подвійною ставкою НБУ) застосовується виключно між суб`єктами господарювання. У відносинах за участю фізичних осіб діє ст. 551 ЦК України, що дозволяє будь-який розмір пені, визначений договором. Отже Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, обмеження пені подвійною ставкою НБУ передбачає лише відносини між суб`єктами господарювання (господарських договорів). В статті 551 ЦК України чітко передбачено, що якщо предметом незабезпеченого зобов`язання є грошова сума, розмір неустойки встановлюється договором. Розмір пені 0,1% був добровільно погоджений відповідачем при підписанні Договору (ст. 627 ЦК України). Законодавство не обмежує розмір пені для договорів між фізичною особою та юридичною особою подвійною ставкою НБУ, якщо інший розмір (0,1%) прямо прописаний у договорі. Щодо посилання відповідача про те, що підставою для зменшення розміру пені за прострочення виплати індексації орендної плати за договорами № 352, № 352 від 11.02.2019 на 90% є повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України. Так, 24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено військовий стан, який триває дотепер. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Згідно листа Торгово-промислової палати України (ТТП України) від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України. Той факт, що ТПП України засвідчила відповідну форс-мажорну обставину сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22. Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22). Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22 сертифікат ТПП України не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом або договором. Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП України, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП України, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором. Так, відповідачем не надано жодних доказів існування форс-мажорних обставин, які б перешкоджали йому здійснювати виплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції, тобто належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем не доведено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, які перешкоджали йому виконати передбачений договорами сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2019 та по 04.12.2025 року. А тому суд доходить до висновку, що пеня, передбачена договорами оренди підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд у постанові від 06.06.2023 у справі № 911/682/21 вказав, що «у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу». У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вказано, що істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу (статті 551 ЦК України) вважаються, зокрема: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. А, як вказувалось попередньо, правове призначення неустойки є виконання боржником основного зобов`язання. З наведеного випливає, що у разі виконання боржником основного зобов`язання належним чином та в повному обсязі, враховуючи компенсаційний характер неустойки, суттю якого є стимулювання боржника до сплати саме основного зобов`язання, суд має право зменшити розмір заявленої неустойки, а одним із визначальних факторів, який слід враховувати при вирішені питання зменшення штрафних санкцій за рішенням суду, є «ступінь виконання основного зобов`язання боржником». Як вбачається з матеріалів справи відповідачем, на дату ухвалення судом судового рішення, основна сума боргу зі сплати орендної плати за Договорами № 352, № 353 від 11.02.2019 не сплачена, тому відсутні підстави для зменшення розміру заявленої неустойки (пені). Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасно виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати за 2019 2025 роки станом на 08.02.2026 в сумі 81571,48 грн, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так розмір 3% річних від простроченої заборгованості обраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Розмір інфляційних витрат обраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. Суд погоджується з розрахунками інфляційних витрат, 3% річних за договором оренди землі № 352, № 353 від 11.02.2019, наведеними стороною позивача, так як вони проведені відповідно до вищенаведених формул, та за період з 2019 по 2025 роки інфляційні витрати складають 25732,73 грн., 3% річних 6698,91 грн. З огляду на викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Окрім наведеного, суд наголошує, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. А тому, суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відтак, суд з огляду на викладене зазначає, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені сторонами у справі, які мають значення для вирішення даного спору. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та заважаючи на задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1665,53 грн. Зважаючи на задоволення позовних вимог, відповідач має відшкодувати на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved