Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Начальник служби у справах дітей та сім`ї Миронівської міської ради звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що на території міста Миронівка Обухівського району Київської області проживає без реєстрації відповідач [PERSON] , яка має дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] записані згідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Малолітній [PERSON] має батька, яким є відповідач [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в офіційному шлюбі не перебували, проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. В їх сім`ї народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини у відповідачів не склалися, тому на даний час вони спільно не проживають. Відповідач [PERSON] участі у житті та вихованні сина [PERSON] ніколи не приймав, характеризується незадовільно, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, веде замкнутий спосіб життя, може йти під вплив оточуючих. Відповідач [PERSON] , періодично залишала своїх дітей та їхала у невідомому напрямку. На цей час місце її перебування невідоме. Свої батьківські обов`язки вона не виконувала та не виконує, не займається витхованням синів, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не відвідує батьківські збори, не реагує на зауваження класних керівників. Неодноразово [PERSON] викликалась на засідання комісії з питань профілактики девіантної поведінки її дітей при ОЗО «Миронівський академічний ліцей імені Т.Г. Шевченка» та комісію з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Миронівської міської ради. Однак, на відповідні засідання комісії вона не з`являлася, хоча офіційно була запрошена. Малолітні [PERSON] та [PERSON] займаються бродяжництвом, палять, вживають алкоголь, порушують правила дорожнього руху. Відповідно до рішень про надання соціальних послуг відділу соціальної та ветеранської політики виконавчого комітету Миронівської міської ради від 28 травня 2024 року № 129 та № 130 Комунальною установою Миронівський центр надання соціальних послуг було взято на облік та соціальне обслуговування сім`ю [PERSON] у відділення соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю. Під час інспектувань родини [PERSON] , за місцем її проживання було виявлено, що у будинку брудно, присутній неприємний запах, відсутні продукти харчування. Діти брудні, голодні, недоглянуті, без поважних причин не відвідували навчальний заклад. З 27 травня 2025 року припинено надання соціальних послуг сім`ї [PERSON] у зв`язку із закінченням строку дії договору про надання соціальних послуг. Згідно наданої інформації ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 24 липня 2025 року № 161817-2025 [PERSON] упродовж 2022-2024 років та поточний період 2025 року було притягнуто до адміністративної відповідальності 21 раз, з яких чотири рази відповідно до частиною першою та частиною другою статті 184 КУпАП. На підставі рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради від 09 липня 2025 року № 299 малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було негайно вилучено із сім`ї у зв`язку із загрозою їх життю та здоров`ю. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] вдома не проживають. Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Миронівської міської ради від 09 липня 2025 року № 48 дітей влаштовано на тимчасове перебування до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі ніяким чином не піклуються про дітей, не проявляють зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавляться успіхами, станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Жодних покладених законом на батьків обов`язків відповідачі не виконують, всі питання щодо виховання дітей вирішуються іншими небайдужими людьми. Зазначені факти Службою у справах дітей та сімї Миронівської міської ради розцінено як ухилення від виховання дітей батьками, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачів до своїх батьківських обов`язків. Представник Служби просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її синів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , стягнути з неї аліменти на утримання дітей у розмірі по 1598, 00 грн, на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до їх повноліття; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , стягнути з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1598, 00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до його повноліття. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідачі відзиву на позов не подали. Аргументи учасників справи У судове засідання представник позивача не з`явилася, в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися за зареєстрованим місцем проживання шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду 22 жовтня 2025 року та 15 грудня 2025 року. 29 жовтня 2025 року, 10 листопада 2025 року, 23 грудня 2025 року та 06 січня 2026 року до суду повернуто конверти із вкладеннями. Згідно даних довідок ф.20, сформованих представником відділення АТ «Укрпошта», відправлення відповідачам [PERSON] та [PERSON] не вручені, конверти із вкладенням повернуті до суду в зв?язку з відсутністю адресатів за адресою місця проживання. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на вказане процесуальне правило, суд вважає, що судові повістки відповідачам вручені. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, відповідачі не з`явилася до суду, причин неявки в судове засідання не повідомили, доказів поважності причини неявки не надали, враховуючи правила статті 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи правила статті 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідачів. Фактичні обставини справи Встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються даними довідок з книги реєстрації актів про народження від 21 квітня 2009 року, 16 червня 2010 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25 липня 2025 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25 липня 2025 року, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей піро батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с. 11, 13, 26, 27, 28). Діти мають зареєстроване місце проживання разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відносини між відповідачами не склалися, тому спільно вони не проживають. Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання характеризується незадовільно, зловживає алкоголем, веде замкнутий спосіб життя, не працює. Участі в житті сина [PERSON] відповідач [PERSON] не приймає. Відповідач [PERSON] з дітьми проживала в будинку під номером [ADDRESS] . Діти відповідачів навчаються в Опорному закладі освіти «Миронівський академічний ліцей імені Т.Г. Шевченка». Відповідачі не цікавляться успіхами дітей, не займаються вихованням синів, не відвідують батьківські збори, не реагують на зауваження класних керівників. Згідно наданої інформації ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 24 липня 2025 року № 161817-2025 [PERSON] упродовж 2022-2024 років та поточний період 2025 року було притягнуто до адміністративної відповідальності 21 раз, з яких чотири рази відповідно до частини першої, частини другої статті 184 КУпАП за невиконання батьками або особами, що їх замінюють обов`язків щодо виховання дітей. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків. Дана родина опинилася у складних життєвих обставинам у зв`язку з невиконанням матір`ю своїх материнських обов`язків. У квітні 2024 року та у вересні 2024 року в будинку будинку під номером [ADDRESS] , де проживала родина, за адресою: було проведено обстеження умов проживання родини. На час обстеження, проведеного 17 вересня 2024 року, у будинку було брудно, присутній неприємний запах, відсутні продукти харчування та одяг. Встановлено, що діти брудні, голодні, недоглянуті, без поважних причин не відвідували навчальний заклад. З мамою дітей проведено бесіду. Відповідно до наказів Служби у справах дітей та сім`ї Миронівської міської ради від 20 серпня 2024 року №№ 79, 80, 81, 82 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах. Відповідно до рішень про надання соціальних послуг відділу соціальної та ветеранської політики виконавчого комітету Миронівської міської ради від 28 травня 2024 року № 129 та № 130 Комунальною установою Миронівський центр надання соціальних послуг сім`ю [PERSON] було взято на облік та соціальне обслуговування у відділення соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю. З 27 травня 2025 року надання соціальних послуг сім`ї [PERSON] припинено у зв`язку із закінченням строку дії договору про надання соціальних послуг. На даний час сім`я [PERSON] не перебуває на обліку у відділенні соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю та не отримує соціальні послуги консультування та інформування на безоплатній основі у зв`язку з тим, що місце перебування матері невідоме. Відповідно до індивідуального плану надання соціальної послуги консультування та інформування з матір`ю дітей [PERSON] проводились профілактично-мотиваційні роботи щодо ведення здорового способу життя та належний догляд за дітьми, створення необхідних умов для всебічного розвитку неповнолітніх та малолітніх дітей. З нею як отримувачкою соціальних послуг відбувались нерегулярні зустрічі за місцем проживання з метою моніторингу виконання поставлених завдань для покращення та розв`язання складної життєвої ситуації в цій родині в зв`язку з тим, що мати не завжди йшла на контакт. Однак, відповідач не турбувалася, не цікавилася життям та здоров`ям своїх дітей, на зв`язок з фахівцями не виходила. Відповідач [PERSON] періодично залишає дітей та їде у невідомому напрямку. На даний час місце її перебування невідоме. Свої батьківські обов`язки вона не виконує, не цікавиться життям та здоров`я дітей. Неодноразово викликалася на засідання комісії з питань профілактики девіантної поведінки її дітей та комісію з питань захисту прав дитини. Однак на засідання комісії не з`являлася. 08 липня 2025 року сім`ю [PERSON] було відвідано працівниками Служби у справах дітей та сім`ї, фахівцем із соціальної роботи, дільничним офіцером поліції. Матері вдома не було. Старших дітей вдома теж не було. В будинку брудно, відсутня електрика та газопостачання. В помешканні було повно щурів, з якими знаходилися малолітні діти. Зі слів дітей стало відомо, що їх мати вже два тижні не з`являлася до них, не цікавиться ними взагалі. На підставі рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради від 09 липня 2025 року № 299 малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було негайно вилучено із сім`ї у зв`язку із загрозою їх життю та здоров`ю. Неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вдома не проживають. Діти займаються бродяжництвом, палять, вживають алкоголь, порушують правила дорожнього руху. Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Миронівської міської ради від 09 липня 2025 року № 48 дітей влаштовано на тимчасове перебування до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі ніяким чином не піклуються про дітей, не проявляють заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавляться успіхами, станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Ці обставини підтверджуються даними Витягів з реєстру територіальної громади, характеристики відповідача, виданої Маслівським старостинським округом 28 липня 2025 року № 15/11-26/154, актів обстеження житлово побутових умов проживання позивача № 105 від 25 квітня 2024 року, № 174 від 17 вересня 2024 року, № 76 від 08 липня 2025 року, актів проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [PERSON] , відповіді на запит № 161817-2025 від 24 липня 2025 року, психолого-педадогічними характеристиками № 148 від 14 серпня 2024 року, № 209 від 28 липня 2025 року, повідомлення № 285 від 14 серпня 2025 року (а.с. 16, 21, 24, 29, 30, 31, 41, 32-40, 42-50, 55-58, 59- 64, 65-69, 76). Питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , малолітніх дітей: [PERSON] [PERSON] та відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] розглядалося 30 липня 2025 року органом опіки та піклування Миронівської міської ради. З урахуванням наданих документів, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно синів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його сина [PERSON] . Висновок органу опіки та піклування Миронівської міської ради затверджений рішенням виконавчого комітету Миронівської міської ради № 329 від 30 липня 2025 року (а.с. 73-75). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Щодо позбавлення батьківських прав Статтею 51 Конституції України визначено, що сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім?ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов?язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов?язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім?ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов?язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов?язків щодо виховання дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов?язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім?ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров?я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов?язків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров?я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23), 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 9 Конвенції Організації Об?єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов?язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв?язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам?ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв?язків із сім?єю, крім випадків, коли сім?я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов?язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Надані суду та досліджені при розгляді справи докази вказують на те, що відповідачі не виконують батьківських обов`язків по вихованню дітей та їх утриманню, не піклуються про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтують своїми обов`язками. Будучи зобов`язаними створити умови для проживання, виховання та розвитку, відповідачі самоусунулися від піклування та виховання дітей, не опікуються ними. Вони не створили для дітей належних умов для проживання, виховання, навчання та всебічного розвитку, не піклуються про їх духовний розвиток, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не забезпечують дітям необхідного харчування, не показують власного позитивного прикладу, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі та не виявляють батьківського піклування відносно дітей. Судом встановлено, що віповідачами створено умови, що ускладнюють або роблять неможливим повноцінний розвиток дітей, отримання дітьми освіти, встановлено факти наявності загрози для розвитку дітей та їх здоров?я. Служба у справах дітей надавала належну підтримку матері дітей відповідачу [PERSON] . До неї застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, проте застосування цих заходів не мало позитивних наслідків. Суду надані обґрунтовані доводи та докази щодо свідомого ухилення відповідачів від виконання батьківських обов?язків, судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що позбавлення відповідачів батьківських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. Суд вважає, що позбавлення відповідачів батьківських прав має стати засобом захисту прав дітей та заходом впливу на матір та батька, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно своїх дітей. Оцінені судом докази беззаперечно підтверджують ті обставини, що поведінка відповідача [PERSON] є винною по відношенню до дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; поведінка відповідача [PERSON] є винною по відношенню до його сина [PERSON] . Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача суд зазначає таке. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22 (провадження № 61-16164св23), від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21) та інші). Відповідно до частини п?ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв?язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування, наданий у цій справі, є достатньо обґрунтованим, містить переконливі доводи щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дітей. Висновок суд бере до уваги з тих підстав, що він містить відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про свідоме нехтування відповідачами своїми обов?язками. Вказані встановлені обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення відповідачів батьківських прав з огляду на їх свідоме ухилення від виконання батьківських обов?язків щодо виховання синів. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає найкращим інтересам дітей і має стати засобом захисту прав дітей у відповідності до вимог Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, норм СК України, а також заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої обов`язки стосовно синів. Щодо стягнення аліментів на утримання дітей Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Вказані норми матеріального права встановлюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення повноліття з урахуванням істотних обставин, що можуть впливати на розмір такого утримання, і це повинно бути доведено сторонами спору належними та допустимими доказами. За правилами частин 2 та 3 статті 166 Сімейного кодексу, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідачами не подано відзиву на позов, не повідомлено суд про наявність обставин, передбачених ст. 182 Сімейного кодексу України, які мають братися судом до уваги при визначенні розміру аліментів на дітей, зокрема щодо незадовільного стану здоров`я, наявності інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Вимога про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1598,00 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не у повній мірі грунтується на вимогах закону. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час прийняття рішення у справі мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є більшим, ніж на час звернення позивача до суду. Тому, в інтересах неповнолітніх дітей, суд вважає за доцільне визначити аліменти у мінімальному гарантованому розмірі, який становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. За правилом частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідачів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Висновки за результатами розгляду Згідно з вимогами статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. Судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не забезпечують дітей мінімально необхідними благами, що потрібні для їх життя та виховання, і єдиним способом захисту прав та інтересів дітей є позбавлення їх матері та батька батьківських прав щодо них. Вказаний захід є крайнім, проте єдиним для захисту прав неповнолітніх дітей з урахуванням ставлення до них матері та батька. Оскільки діти відповідачів не отримують від батьків грошової та іншої допомоги, при позбавленні їх батьківських прав суд одночасно вирішує питання про стягнення аліментів. Щодо розподілу судових витрат Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved