Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 18.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 129 від 18.09.2010 року. В обґрунтування позову зазначено, що з 18.09.2010 позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу слугувало те, що сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого у подружжя. На даний час сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Позивач вважає подальше збереження сім`ї неможливим та таким, що суперечить його інтересам, в зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач [PERSON] подав заяву, в якій просить провести розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] подала письмову заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані до неї, судом встановлено, що: 18.09.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 129 від 18.09.2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 2). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження, Серія [NUMBER] , виданого 15.02.2011 року Виконкомом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис про народження № 30 від 15.02.2011 року (а. с. 8). Як вбачається з позовної заяви, сторони спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримуються, в зв`язку з чим позивач вважає подальше збереження сім`ї неможливим. Відповідачка визнала позов в повному обсязі. Дослідивши вище вказані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність та взаємний зв`язок, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 24 Сімейного кодексу України, крім іншого, визначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч. 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до положень статті 110 цього Кодексу. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 статті 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Досліджуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Спір про поділ майна подружжя та місце проживання дитини - відсутній. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки клопотань від дружини про зміну прізвища до суду не надходило, слід залишити сторонам прізвище без змін. З урахуванням позиції позивача, який не заявляв вимогу про стягнення на свою користь судового збору, питання про розподіл судових витрат при ухваленні судового рішення не вирішувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved