Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

27 лютого 2026 року представник відповідача - [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі № 288/1950/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В поданій заяві просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат які понесла позивачка в даній справі в зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, стягнувши їх з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь [PERSON] 2000.00 гривень. Представник Позивача в судове засідання не з`явився про дату, час та місце слухання справи належним чином повідомлений, відповідно до Довідки про доставку електронного листа, документ доставлено до електронної скриньки: 03.03.2026 16:06:41. Представника відповідача в судове засідання не з`явився, через підсистему «Електронний суд» надав до суду заяву про розгляд справи без участі. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши подане клопотання та матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частинами другою п`ятою статті 270 ЦПК України визначено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2026 року в справі № 288/1950/25-2/288/33/26,позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено частково. З матеріалів цивільної справи та рішення суду, вбачається, що питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката не вирішувалось, представник відповідача заявив, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу, докази про понесені судові витрати подані до суду в порядку частини 8 статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). Між адвокатом Яковенком Анатолієм Вікторовичем та клієнтом [PERSON] б/н 04 грудня 2025 року було укладено Договір-доручення про надання правничої допомоги, а також Додаткову угоду до Договору-доручення про надання правничої допомоги б/н від 04 грудня 2025 року. Згідно п. 1.1. Клієнт доручає та оплачує, а Виконавець бере на себе зобов?язання бути захисником і представником Клієнта у всіх органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях будь якої форми власності, правоохоронних органах України, у всіх судових установах України, з усіма правами, наданими законом заявнику, позивачу, відповідачу, скаржнику, третій та зацікавленій особі, підозрюваному, обвинуваченому, цивільному позивачу, цивільному відповідачу, засудженому, виправданому, стягувачу або боржнику, захищати інтереси Клієнта у адміністративних, цивільних, господарських справах та кримінальних провадженнях, в тому числі під час досудового слідства та судового розгляду в судах будь якої інстанції, справах про адміністративні правопорушення, для чого надає йому право: подавати від його імені заяви, клопотання, скарги, апеляційні скарги, касаційні скарги, пред?являти позов, пред?являти зустрічний позов, змінювати підстави та предмет позову, відмовлятися від позову аб зменшити розмір позовних вимог, укладати мирову угоду, отримувати необхідні довідки та документи, знайомитись з матеріалами справи, робити з них копії, одержувати копії рішень, постанов, ухвал та вироків суду, подавати докази, брати участь в досудовому і судовому слідстві, а також користуватись всіма іншими правами наданими законодавством України Адвокату як представнику та захиснику відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Кримінально-процесуальним кодексом України, Цивільно - процесуальним кодексом України, Господарсько - процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, цим Договором та іншими законами України.. Згідно п. 4.1. Договору на визначення розміру гонорару та додаткових витрат Адвокату впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обгрунтованого розміру гонорару. На підставі вищевикладеного, витрати на професійну правничу допомогу, здійснені відповідачем є документально підтвердженими та пов`язаними з розглядом справи, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а тому покладення на позивача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката є обґрунтованим. Відповідно до Додаткової угоду до Договору-доручення про надання правничої допомоги б/н від 04 грудня 2025 року: п.1. - Сторони за цією додатковою угодою домовились, що за Договором про надання правової допомоги Адвокат здійснює, ознайомлення з матеріалами цивільної справи №288/1950/25 за позовом ТОВ «Фінпром - Маркет» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором та участь в судових засідання при розгляді даної справи, при необхідності складення та подачу заяв по суті справи; п.2. - Сторони за цією додатковою угодою домовились, що вартість послуг (гонорар) Адвоката (Адвокатського бюро) за Договором про надання правової допомоги становить 2 000 (дві тисячі) гривень; п.3. - Додатково до гонорару Клієнт за заявкою Адвоката оплачує останньому додаткові витрати необхідні для виконання послуг (судовий збір, вартість проведення експертиз та оплату вартості висновків фахівців, поштові витрати, тощо); п.4. - Інші умови Договору про надання правової допомоги від 04 грудня 2025 року залишаються без змін і діють у частині, що не суперечить цій Додатковій угоді; п.5. - Дана Додаткова угода є невід?ємною частиною Договору про надання правової допомоги від 04 грудня 2025 року. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 визначено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст заяви, обсяг доданих документів, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 2000.00 гривень відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат та приходить до висновку про задоволення заявлених витрат на правничу допомогу в сумі 2000.00 гривень, які належить стягнути з позивача на користь відповідача. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що резолютивну частину рішення у вказаній цивільній справі слід доповнити та вирішити питання про судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката.

Outcome: approved