Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку спрощеного позовного провадження перебувала цивільна справа №947/43678/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивачем були заявлені вимоги: про стягнення заборгованості за кредитним договором №27.04.2025-100001125 від 27.04.2025 року в загальному розмірі 20103 гривні 81 копійка та судові витрати. За наслідком розгляду вказаної справи, 18.02.2026 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №27.04.2025-100001125 від 27.04.2025 року у загальному розмірі 20103 гривні 81 копійка, яка складається з: основної суми заборгованості 6700 гривень 00 копійок, залишок відсотків 8702 гривні 00 копійок, комісія 941 гривня 81 копійка, неустойка 3760 гривень 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у відшкодування витрат зі сплати судового збору 2422 гривні 40 копійок. 25.02.2026 року представником позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Сарана А.О. скеровано до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд заяву про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання розподілу судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, по цивільній справі №947/43678/25, в якій представник просить суд: стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування судових витрат, що складаються витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Представник позивача у поданій заяві просив суд також поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення по справі №947/43678/25 з підстав, що повний текст рішення Київського районного суду міста Одеси було отримано 22.02.2026 року, шляхом доставлення його до електронного кабінету позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр`в системі «Електронний суд», за наслідком чого позивачем було скеровано до суду відповідну заяву з доказами на підтвердження понесених судових витрат в межах п`яти днів з дня отримання копії рішення суду. Вказана заява надійшла до суду 26.02.2026 року. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.02.2026 року вищевказану справу розподілено судді Калініченко Л. В. та передано головуючому по справі 27.02.2026 року. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 02.03.2026 року поновлено представнику позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Сарану Артуру Олександровичу процесуальний строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, з наданими до неї доказами. Прийнято до розгляду вищевказану заяву та призначено до розгляду без повідомленням сторін по справі за наявними матеріалами у справі в приміщенні суду на 10 березня 2026 року . У відповідності до частин 3-4 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши подані до суду документи, матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення. Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/43678/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивачем були заявлені вимоги: про стягнення заборгованості за кредитним договором №27.04.2025-100001125 від 27.04.2025 року в загальному розмірі 20103 гривні 81 копійка та судові витрати. Під час звернення до суду з даним позовом, позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у позові було зазначено про намір понести витрати на професійну правничу допомогу, які у відповідності до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат ним визначені в сумі 6000,00 грн. Також позивачем у позові було заявлено, що відповідні докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення на підставі ч.8 ст.141 ЦПК України. За наслідком чого, під час ухвалення 18.02.2026 року Київським районним судом міста Одеси заочного рішення за наслідком розгляду цивільної справи №947/43678/25, судом не вирішувалось питання щодо розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що докази на підтвердження судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відповідності до положень ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема: 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Приймаючи, що під час ухвалення заочного рішення суду від 18.02.2026 року за наслідком розгляду цивільної справи №947/43678/25, судом не було вирішено заявлене позивачем питання про розподіл судових витрат понесених позивачем, які складаються з: витрат на професійну правничу допомогу, суд у відповідності до приписів ст. 264 та 270 ЦПК України вважає наявними підстави для ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі №947/43678/25 з розгляду вказаного питання. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1-2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23). Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Судом встановлено, що представництво інтересів позивача в даній справі здійснювались в порядку самопредставництва, а саме [PERSON] , повноваження якого підтверджуються наданою довіреністю від 05.06.2025 року, а також Наказом №16/1/кп від 30.05.2025 року про прийняття на роботу останнього за основним місцем роботи до ТОВ «Споживчий центр» 01.06.2025 року на посаду молодшого юрисконсульта структурного підрозділу Відділ позовної роботи з посадовим окладом згідно штатного розпису Також, у відповідності до наданої копії договору про надання правничої допомоги №01/25-СЦ від 01.04.2025 року вбачається, що останній укладено між адвокатським об`єднанням «ЛЕКС ВЕРІТАС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами. Відповідно до п. 3.1 договору, вартість послуг визначається наступним чином: 6000,00 грн. за один позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору, які сплачуються Замовником самостійно. У відповідності до наданої додаткової угоди №6 від 31.12.2025 року до договору №01/25-СЦ про надання правничої допомоги від 01.04.2025 року, укладеного між АО «ЛЕКС ВЕРІТАС» та ТОВ «Споживчий центр» останні погодили змінити п.2.1 договору та викласти його в редакції, згідно з якою цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2026 року включно, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. На підтвердження обсягу виконаних робіт представником позивача надано звіт про виконану роботу відповідно до договору № 01/25-СЦ про надання правничої допомоги від 01.04.2025 року, відповідно до якого на дату звернення адвокатом надано по клієнту [PERSON] наступні послуги: 1) на підставі прийнятого замовником рішення щодо звернення з позовом до відповідача по справі, сформовано запит на складання розрахунку ціни позову та отримання переліку необхідних доказів; 2) складено позов (на підставі отриманих документів); 3) роздруковано позов, додатки до позову та один примірник позову з додатками надано замовнику для відправлення відповідачу; 4) замовлено сплату судового збору; 5) проведена детальна консультація замовника щодо дій після відкриття провадження у справі та надано інші консалтингові послуги в розрізі проведення претензійно-позовної роботи. На підтвердження сплати позивачем за надання правничої допомоги на користь адвокатського об`єднання «ЛЕКС ВЕРІТАС» у сумі 6000,00 грн. надано платіжну інструкцію №СЦ00081190 від 24.02.2026 року, в якій у призначені платежу зазначено: «Оплата за надання правничої допомоги згідно додаткової угоди №1 до договору №01/25-СЦ від 01.04.2025 року з позовом до [PERSON] . Без ПДВ». Надання вказаної правничої допомоги в інтересах позивача підтверджується матеріалами справи, поданою позовною заявою з додатками до неї. Враховуючи викладене, суд вважає, що надана позивачеві правнича допомога на підставі вказаного договору стосується і пов`язана з даною справою, яка була необхідною для реалізації права позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Великої Палати від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 ц, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не вправі втручатися в ці правовідносини… За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами… Суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). В постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі №628/2292/18 зазначено, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Судом враховується, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19), вказавши, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Суд зазначає, що відповідачем не зазначалось про неспівмірність визначеного позивачем та його адвокатом сума гонорару зі обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів. Відповідачем не подавалось жодних заперечень чи клопотань про зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, суд вважає наявними підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача у відповідності до положень статті 141 ЦПК України у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 6000,00 грн. Ухвалюючи додаткове рішення суду, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved