Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Заявники [PERSON] , [PERSON] звернулись із заявою, в порядку окремого провадження, зазначивши заінтересованою особою Личаківський ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ ЛЬВОВІ ЗАХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ про встановлення факту в якій просять встановити факт народження [INFO] в місті Краснодар, Краснодарський край, російська федерація дитини жіночої статі на ім`я [PERSON] у батьків: мати [PERSON] , [INFO] , громадянство Україна, батько [PERSON] , [INFO] , громадянство Україна. В обґрунтування своїх вимог заявники посилаються на те, що [INFO] в місті Краснодар, Краснодарський край, російська федерація в заявників народилась дитина жіночої статі на ім`я [PERSON] . Батьки дитини перебувають у зареєстрованому шлюбі. Факт народження дитини та її походження підтверджуються копіями наступних документів, оригінали яких знаходяться у заявників, а саме паспортами заявників, свідоцтвом про укладання шлюбу, свідоцтва про народження дитини, довідки про народження № [NUMBER] від 18 серпня 2025 року, виписки з історії розвитку дитини № 9335 від 11 серпня 2025 року, з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] в місті Краснодар, Краснодарський край, російська федерація народила дитину жіночої статі. В листопаді 2025 року заявники звернулась до заінтересованої особи із заявою з проханням поновити актовий записи про народження їх дитини, так як дитина народились на території російської федерації, а наявне у заявників свідоцтва про народження дитини видано на тимчасово окупованій території. Листом від 7.01.2026 року Личаківський відділ РАЦС у місті Львові відмовив в поновлені актових записів з тих підстав, що свідоцтво про народження дитини заявників видано на тимчасово окупованій території, відносини з РФ припинені в цей час і у цьому випадку можливе лише реєстрація народження дітей на підставі рішення суду про встановлення факту народження. Наявне у заявників свідоцтво про народження дитини отримано ними на тимчасово окупованій території АР Крим, у зв`язку з тим, що первинне свідоцтво про народження, яке видавалось за місцем народження дитини в м. Краснодар було втрачене. Так як, заявники з причин безпеки терміново покидали територію російської федерації іншої можливості ніж отримати повторне свідоцтво про народження дитини ніж отримати його на тимчасово окупованій території в них не було. Але навіть при наявності у заявників оригіналу свідоцтва про народження відділ ДРАЦС не може поновити актовий запис про народження та видати свідоцтво про народження дитини українського зразка так як наявне свідоцтво видане нелегітимним органом на тимчасово окупованій території Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території. Таким чином, суд має брати до уваги зміст виданих на окупованій території документів, зокрема, відомості про батьків дитини. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану українського зразку неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції 25.10.2006 за №1150/13024. Ухвалою судді від 26 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено в порядку окремого провадження. Заявники [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні участі не приймали, про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Представник заявників [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи, що належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву чи будь-яких інших заперечень на заяву до суду не скерував. Заслухавши представника заявників, дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків. При цьому відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в тому числі справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Судом встановлено, що заявники [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є громадянами України, що підтверджується копіями їх паспортів громадянина України. Зокрема згідно з паспортом громадянина України № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, уродженцем м. Харків Харківська обл. Україна. Згідно з паспортом громадянина України № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, уродженкою м. Судак АР Крим Україна. Заявники [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 27.11.2018 за № 03-27467-2018 та довідкою про реєстрацію місця проживання особи від від 26.11.2018 за № 03-27156-2018. Згідно з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 13 листопада 2018 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] , про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено актовий запис № 5598. Прізвище після реєстрації шлюбу дружині залишено [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 жовтня 2025, року видане 99100006 Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Сімферополь Департаменту реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , яка народилась [INFO] , у м. Краснодар, Краснодарського краю, російської федерації. Вказане свідоцтво складено російською мовою, на ньому міститься гербова печатка органу реєстрації актів цивільного стану. При цьому згідно довідки про народження № А-03831 від 18 серпня 2025 року, складеною Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального внутрішньоміського округу міста Краснодар управління державної реєстрації актів цивільного стану Краснодарського краю, [INFO] в місті Краснодар, Краснодарського краю, російської федерації народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Як убачається з виписного з історії розвитку новонародженого № 9335 від 11 серпня 2025 року, виданого лікарем державної бюджетної установи охорони здоров`я "Крайова клінічна лікарня №2" Міністерства охорони здоров`я Краснодарського краю Крайового перинатального центру Відділу новонароджених [PERSON] , [PERSON] [INFO] о 06 год. 05 хв. народила дитину жіночої статі. Вказані документи, що підтверджують факт народження дитини, а також свідоцтва складено російською мовою, на свідоцтві міститься гербова печатка органу реєстрації актів цивільного стану, а на медичному документі відповідного медичного закладу. Листом начальника Личаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Балабаник Л. від 07.01.2026 за № 08/23.23-02-15 повідомлено заявників, що поновлення актового запису про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] на підставі свідоцтва про народження, виданого на тимчасово окупованій території, а саме відділом реєстрації народження місті Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України є не можливе, у зв`язку із відсутністю відповідних документів. Разом з тим, як вбачається із поданої заяви, заявники позбавлені можливості зареєструвати народження дитини в позасудовому порядку через органи державної реєстрації актів цивільного стану громадян. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час виключно у разі неможливості реєстрації такого факту органом державної реєстрації актів цивільного стану. Так Указом Президента України № 64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище указ було затверджено. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, зокрема востаннє Указом Президента України від 12 січня 2026 року № 40/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №4757-IX від 14 січня 2026 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб і такий продовжує діяти на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 даної статті Закону Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими російською федерацією з 20 лютого 2014 року. При цьому згідно з ч. 1 ст. 3 Закону тимчасово окупованою територією Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначається сухопутна територія таких, а також внутрішні води України цих територій. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Так згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо народження людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Разом з тим держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Так пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я; б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о); в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о); г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о); ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як вбачається з матеріалів заяви, отримані заявниками документи на підтвердження факту народження дитини є недійсними на території України, оскільки видані незаконно створеними органами на тимчасово окупованій території України, а відомості про народження не внесенні до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відтак з огляду на вказане зареєструвати факт народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України заявники не в змозі, оскільки документи про народження, які видані незаконними органами, не є документами, на підставі яких можливо провести державну реєстрацію народження особи, а отже не створюють жодних юридичних наслідків. Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває. При цьому відповідно до ч. 4 даної статті Закону за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Аналогічно пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ вказаних вище Правил державної реєстрації актів цивільного стану визначено, що при відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. За правилами ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Водночас пунктом 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян України та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації. У відповідності до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, а тому приходить до висновку, що факт народження [PERSON] , [INFO] є доведеним та підлягає встановленню. До такого висновку суд прийшов на підставі доказів наданих заявниками, які досліджені в судовому засіданні та описані судом, нічим не спростовані, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Outcome: approved