Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

30.12.2025 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпра в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття ухвалено рішення про задоволення позову частково: визнано [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] , внесено зміни до актового запису №151 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 13.09.2018 р. Чаплинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, а саме: у графі «Батько» зазначити « [PERSON] », громадянин України», який народився [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , залишивши прізвище дитини без змін - « [PERSON] », а також ухвалено стягувати щомісяця з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , [INFO] , місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , місце перебування зареєстровано за адресою (ВПО): [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19.08.2025 р., та до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом, відповідач визнав позов в частині вимоги позову про визнання батьківства відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] : 20.11.2025 р. про визнання відповідачем батьківства повідомила представник відповідача адвокат Тураєва О.М. в окремо поданому суду клопотанні/заяві, надісланому через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему. Позивачем понесені витрати на проїзд до експертної установи в розмірі 2 243,64 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу (гонорар адвоката) позивач надала докази (квитанцію до прибуткового касового ордеру від 05.08.2025 р.) про сплату нею 40 000,00 грн. (а.с. 36). Позивачем також був сплачений судовий збір в сумі 1 937,92 грн. (а.с. 37) замість 1 211 грн. 20 коп. (позивач має пільги щодо сплати судового збору з вимоги позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття). За подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягає сплаті 1 211 грн. 20 коп. (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Як встановлено судом на підставі ордеру на надання правничої допомоги (а.с. 11), останній виданий адвокатом Іваницьким А.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 05.08.2025 р. На підставі витягу з договору про надання правової допомоги від 05.08.2026 р. (а.с. 35 звор.) судом встановлено, що 40 000,00 грн. це фіксований розмір гонорару адвоката, та вказаний розмір гонорару адвоката враховує час, який був витрачений адвокатом на надання правничої допомоги згідно з цим договором. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Адвокат Іваницький А.М. не брав участь у судових засіданнях у цій справі. В судових засіданнях, як представник позивача, брав участь інший представник - адвокат Кукурудза М.В. - 20.10.2025 р. та 30.10.2025 р. (а.с. 63).; від адвоката Кукурудзи М.В. заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу не надходило. Представник відповідача адвокат Тураєва О.М. заперечувала проти задоволення заяви представника позивача адвоката Іваницького А.М. в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу з підстав, викладених у запереченнях від 14.01.2026 р. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Судове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 30.12.2025 р. не містить розподілу судових витрат, зокрема про витрат на професійну правничу допомогу (40 000,00 грн. ), а також щодо витрат, які пов`язані з прибуттям позивача та малолітньої дитини до м`ясця проведення експертизи та назад (в розмірі 2 243,64 грн.) та про розподіл судового збору. Необхідність виклику сторін або інших учасників справи в судове засідання відсутня (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). Розглянув заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення частково, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зокрема: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається утакі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Як встановлено судом, представництво інтересів позивача здійснювалося двома представниками - адвокатами Іваницьким А.М. та Кукурудзою М.В. Адвокатом Іваницьким А.М. пред`явлений лише позов в інтересах позивача; в режимі відеоконференції в судових засіданнях 20.10.2025 р. та 30.12.2025 р. інтереси позивача представляв іншій представник - адвокат Кукурудза М.В., який на підтвердження повноважень надав ордер, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги від 13.10.2025 р. (а.с. 63). Представником позивача адвокатом Іваницьким А.М. не наданий суду детальний опис наданих послу за договором про надання правової (правничої) допомоги від 05.08.2025 р. Види адвокатської діяльності визначені у ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зокрема, 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Як вже зазначалося судом, згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду(ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, оскільки адвокатом Іваницьким А.М. не наданий детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тоді як надання детального опису робіт (наданих послуг) є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, для суду відсутні підстави для стягнення 40 000,00 грн. з відповідача на користь позивача. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на проїзд до експертної установи в розмірі 2 243,64 грн., то такі витрати підлягають стягненню на підставі п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України: не зважаючи на подання представником відповідача адвокатом Тураєвою О.М. заяви про визнання позову в частині вимоги про визнання батьківства, така заява була подана лише 20.11.2025 р., тобто після призначення судом судової експертизи (ухвала від 20.10.2025 р.), проведення якої позивачем було забезпечено двічі. Щодо розподілу судового збору. Позивач має пільги щодо сплати судового збору (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір») з вимоги позову про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття; з вимоги про визнання батьківства позивач сплатила судовий збір в розмірі 1 937,92 грн. (а.с. 37) замість 1 211 грн. 20 коп., тобто в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Від позивача/представників позивача не надходило клопотання про повернення судового збору, у зв`язку з чим, враховуючи приписи п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, судовий збір в розмірі переплаченої суми не може бути повернутий стонам на дату ухвалення даного додаткового рішення. Втім, за умови надходження відповідного клопотання особи (в даному випадку позивача), судовий збір в розмірі переплаченої суми підлягає поверненню. Відповідач є учасником бойових дій; позивач має пільги щодо сплати судового збору з вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Отже, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, за змістом якої, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати (судовий збір)має бути компенсований за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial