Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

У грудні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02.03.2024 № 1406226884795 в розмірі 14 666 грн; судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.03.2024 між ТОВ «ФК «Віва капітал» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 1406226884795, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (електронним підписом). Відповідно до умов зазначеного договору кредитодавець надав відповідачці грошові кошти в розмірі 3 900 грн, що підтверджується відповідними електронними документами та інформацією про перерахування коштів. Однак відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Станом на момент звернення до суду заборгованість відповідачки становить 14 666 грн, з яких: 3 900 грн заборгованість за тілом кредиту; 10 766 грн заборгованість за нарахованими відсотками. 18.10.2024 між ТОВ «ФК «Віва капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 18102024, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. Отже, ТОВ «Діджи Фінанс» є належним кредитором у даному зобов`язанні та має право вимагати від відповідачки виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки відповідачка свої договірні зобов`язання не виконала, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, та просив суд стягнути [PERSON] заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 02.01.2026 відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 57). Відповідачка, у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подала. Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку позовного провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, у зв`язку з цим, з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши їх належними і допустимими доказами та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» від 02.03.2024 № 1406226884795, укладеного між ТОВ «ФК «Віва капітал» та [PERSON] , який підписаний електронними підписами сторін, одноразовим ідентифікатором, [PERSON] надано ліміт (сума) кредиту 3 900 грн., строк кредитування 120 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 30.06.2024 або достроково. Дисконтна процентна ставка становить 2,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка складає 2,45 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (а. с. 19 на звороті - 26). 02.03.2024 [PERSON] за допомогою електронного підпису підписала анкету-заяву на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Віва Капітал» звернувшись із проханням надати кредит у сумі 3 900 грн строком на 120 днів із перерахуванням коштів на банківську картку [NUMBER] (а. с. 19). З графіку платежів (додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» від 02.03.2024 № 1406226884795) вбачається, що загальна вартість кредиту станом на 30.06.2024 становить 15 442 грн 86 коп. (а. с. 26). Відповідно до довідки, наданої ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 23.12.2025 про підтвердження успішної оплати згідно договору з ТОВ «ФК «Віва Капітал» М1805/1 від 18.05.2023, виконана транзакція № 1373492262 від 02.03.2024 на номер картки № [NUMBER] на суму 3 900 грн (а. с. 36) Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 02.03.2024 № 1406226884795 загальний розмір заборгованості, з урахуванням сплачених процентів у розмірі 700 грн, становить 14 666 грн, з яких: 3 900 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 766 грн заборгованість за нарахованими відсотками (а. с. 12, 13). 18.10.2024 між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «ФК «Віва капітал» укладено договір факторингу № 18102024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Віва капітал» відступило ТОВ «Діджи фінанс» право вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи фінанс» зобов`язується їх прийняти та сплатити суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених договором (а. с. 29-34). 18.10.2024 між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «ФК «Віва капітал» підписано акт приймання-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу від 18.10.2024 № 18102024, згідно з яким кредитор передав, а фактор прийняв реєстр прав вимог за договором, складений за формою згідно із додатком № 1 до договору (а. с. 8). Відповідно до платіжної інструкції ТОВ «Діджи фінанс» сплатило на користь ТОВ «ФК «Віва капітал» плату за договором факторингу від 18.10.2024 № 18102024 (а. с. 39). Із витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 18.10.2024 № 18102024 вбачається, що до ТОВ «Діджи фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором від 02.03.2024 № 1406226884795 на загальну суму боргу 14 666 грн, з яких: 3 900 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 766 грн заборгованість за відсотками (а. с. 11). 15.08.2025 на адресу [PERSON] було направлено досудову вимогу про сплату на користь ТОВ «Діджи фінанс» заборгованості за кредитним договором від 02.03.2024 № 1406226884795 у сумі 14 666 грн (а. с. 40). Водночас матеріали справи не містять відомостей щодо погашення відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором у добровільному порядку. Отже, між сторонами у справі виник спір щодо укладення кредитного договору та виконання сторонами договірних зобов`язань за договором, за яким відбулась заміна кредитора шляхом відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника у розмірі невиконаного позичальником зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ТОВ «Діджи фінанс» зазначає, що ТОВ «ФК «Віва капітал» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, тоді як відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, допустивши прострочення сплати платежів,передбачених кредитним договором,у зв`язку з чим утворилась заборгованість у зазначеному розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, яка в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовується до правовідносин у сфері кредитування, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст. 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, а також давши оцінку кожному доказу окремо і всім доказам у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Встановлені у справі фактичні обставини свідчать про те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти не повернула. З моменту переходу до позивача права вимоги за кредитним договором відповідачка заборгованість не погасила. Розмір заборгованості підтверджується умовами укладеного кредитного договору та наданими суду доказами. За таких обставин заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню на користь позивача як нового кредитора, до якого перейшло право вимоги. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ТОВ «Діджи фінанс» при зверненні до суду із цим позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. (а. с. 54). З огляду на викладене та відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн суд зазначає наступне. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача додав до позовної заяви договір від 01.01.2025 № 42649746 про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «Діджі фінанс» та адвокатом Лівак І. М. (а. с. 16-18); додаткову угоду від 17.11.2025 № 1406226884795 до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025, якою, зокрема, доповнили розділ 4 договору п. 4.9 такого змісту: «За здійснення представництва та захист інтересів клієнта в суді у справі про стягнення кредитної заборгованості та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги, пов`язаних з розглядом даної справи, відповідно до умов цього договору, клієнт виплачує адвокату гонорар, у порядку та строки за погодженням сторін. Виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) та/або, що підтверджується підписаним сторонами відповідним актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом» (а. с. 35); акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 17.11.2025, згідно якого адвокат Лівак І. М надала ТОВ «Діджі фінанс» наступні послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджі фінанс» 1,5 год. вартістю 1500 грн/год., загальна вартість 2 250 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості 3 год., вартістю 1 000 грн/год., загальна вартість 3 000 грн; формування додатків до позовної заяви 1 год. вартістю 750 грн/год., загальна вартість - 750 грн. Разом 6 000 грн (а. с. 9). Разом з тим, відповідно до п. 4 акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 17.11.2025, оплата професійної правничої допомоги адвоката здійснюється клієнтом у повному обсязі при підписанні відповідного акта. Водночас позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичну сплату гонорару адвокату. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутність документального підтвердження понесення позивачем витрати на правничу допомогу є підставою для відмови у їх стягненні з відповідача.

Outcome: approved