Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

2/523/1062/26 05 червня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про розірвання шлюбу та виключення відомостей про нього як про батька з актового запису № 296, складеного 11 березня 2025 року Пересипським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Одеси. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на те, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, з вересня 2023 року відповідачка виїхала за кордон, а він став на облік призовників [INFO] , тому з вересня 2023 року по вересень 2024 року вони шлюбні стосунки не підтримували, у вересні 2024 року відповідачка повернулася у м.Одесу вагітною, а [INFO] народила доньку, батьком якої у свідоцтві про народження був зазначений позивач, проте він не є біологічним батьком дитини, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом. Ухвалою судді від 10 червня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про розірвання шлюбу та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження були роз`єднані, позовні вимоги про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження виділені у самостійне провадження. 12 червня 2025 року після реєстрації виділених матеріалів суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України, прийнято позов до провадження за правилами загального позовного провадження. Сторони у підготовче засідання не з`явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи є заява представниці позивача адвоката Лавриненко О.В. про розгляд справи у відсутності сторони позивача та підтримання позовних вимог. Відповідачка надала суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи також не з`явився в судове засідання, із клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи вимоги ч.3 ст.200 ЦПК України та визнання відповідачкою позову, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого засідання. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що з 30 липня 2021 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 618, вчинений Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З 29 січня 2020 року позивач став на облік призовників до [INFO] , з введенням на території України воєнного стану він постійно перебував в Одеській області та проживав за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] . У зв`язку з бомбардуванням міста Одеси у вересні 2023 року відповідачка виїхала за кордон. За період з вересня 2023 року по вересень 2024 року сторони шлюбні стосунки не підтримували. У вересні 2024 року відповідачка повернулась до міста Одеси вагітною. Під час перебування сторін у шлюбі відповідачка народила доньку [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 296, вчинений Пересипським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Батьком дитини у свідоцтві про народження вказаний позивач. Відповідно до положень ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу . За нормами ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Отже, відомості про батька дитини у актовому записі № 296 про народження [PERSON] внесені на підставі ч. 1 ст. 122 СК України. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК). Відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з нормами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 9 Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням ЦПК згідно з яких жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до висновку експерта № 1352 від 25 листопада 2025 року судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] . Оцінивши надані докази в сукупності, а також те, що відповідачка визнала позов, у період ймовірного зачаття дитини перебувала за кордоном, відсутність кровного споріднення дитини і позивача, суд дійшов висновку, що позивач не є батьком дитини, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи на підставі зібраних доказів. Згідно зі ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відомості про позивача підлягають виключенню з актового запису про народження [PERSON] .

Outcome: approved