Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» (далі по тексту - ТОВ «ФК Дебт Коллекшн») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача Пархомчук С.В. вказав, що 24.12.2019 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3605110285/190848 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді. Відповідно до договору ТОВ «Гоуфінгоу» надало [PERSON] кредит в сумі 2500 грн, переказ коштів було здійснено на платіжну картку № [NUMBER] хх-хххх-1141. Станом на 26.05.2025 загальний розмір відповідача за кредитним договором складає 8512,50 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2500 грн, простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 6012,50 грн. 31.05.2021 між TOB «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» був укладений Договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до якого TOB «Гоуфінгоу» відступило за плату ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019. 03.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019 для ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим останнє набуло права грошової вимоги до відповідача. Зважаючи на вказане, оскільки відповідач не виконала свої обов`язки за кредитним договором, та має перед позивачем зазначену вище заборгованість, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» заборгованість за договорами в загальному розмірі 8512,50 грн, а також понесені позивачем судові витрати. Відзив на позов відповідач до суду не подала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 08.12.2025 до суду надійшла заява представника позивача Пархомчука С.В. від 07.12.2025 про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій представник позивача зазначив, що фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи № 677/1948/25 в суді першої інстанції становить 10500 грн, що підтверджується Актом про отримання правової допомоги від 27.11.2025 та квитанцією про оплату зазначеної правової допомоги від 27.11.2025, які долучив до заяви. Представник позивача просив прийняти заяву про розподіл судових витрат до розгляду; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн. Розгляд заяви про розподіл судових витрат представник позивача просив здійснити без виклику сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи проводити в його відсутності, не заперечує щодо постановленням заочного рішення у справі. Відповідач, яка повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явилася, відзив на позов не подала, причини неявки суду не повідомила. ІІІ. Процесуальні дії у справі 31.10.2025 ухвалою судді Красилівського районного суду Хмельницької області відкрито провадження у справі і постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 25.02.2026 ухвалою суду постановлено проводити заочний розгляд справи, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 3605110285/190848 від 24.12.2019 (далі кредитиний договір), відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 2500 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору строк дії договору 17 днів, тобто до 09.01.2020. Кредитний договір підписано відповідачем [PERSON] 24.12.2019, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором R24301. Відповідачем [PERSON] у кредитному договорі № 3605110285/190848 від 24.12.2019 у пункті 7 «Реквізити та підписи сторін» зазначено реквізит електронного платіжного засобу: № 4149-49хх-хххх-1141. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору за користування кредитом клієнт сплачує 675,25 % річних від суми кредиту з розрахунку 1,85 % в день, тип процентної ставки фіксована. У пункті 1.4 сторони договору узгодили протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє акційний період, і нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01 % на добу, а ставка 1,85 % в день нараховується з четвертого дня. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом, датою укладення договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта (п. 1.4, 1.5). Відповідно до п. 1.6 невід`ємною частиною договору є Публічна пропозиція (оферта) товариства, яка розміщена на офіційному сайті товариства. Сторони погодили що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору п. 2.1. Відповідно до додатку №1 до кредитного договору № 3605110285/190848 від 24.12.2019 сторони узгодили графік розрахунків та орієнтовну вартість кредиту, строк кредитування (який становить 17 днів), фіксовану процентну ставку в день користування в розмірі 1,85 %, сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 648,25грн, до оплати всього 3148,25 грн. Пунктом 3.3.3 кредитного договору передбачено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Кредитний договір № 3605110285/190848 від 24.12.2019 не містить конкретних умов щодо продовження строку користування позикою та нарахування відсотків після закінчення строку, на який було надано кредит, тобто після 09.01.2020. Докази пролонгації договору № 3605110285/190848 від 24.12.2019 після 09.01.2020 в матеріалах справи відсутні: позивачем не надано доказів того, що до кредитного договору було застосовано продовження строку надання кредиту та, відповідно до п. 3.3.3 кредитного договору) змінено строк кредитування внаслідок сплати клієнтом в повному обсязі нарахованих процентів по кредиту, або ж за згодою обох сторін правочину. Розрахунок заборгованості позивачем до позовної заяви не долучений, а сама позовна заява розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором не містить. Відповідно до довідки ТОВ «Гоуфінгоу» клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 3605110285/190848 від 24.12.2019 ідентифікований ТОВ «Гоуфінгоу». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі www.gofingo.com.ua, одноразовий ідентифікатор R24301, дата відправки ідентифікатора позичальнику 24.12.2019, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор 380983818371 (а.с. 13). Згідно з листом товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» № 2025-ПО/217 від 19.08.2025, вказаним товариством, яке є платіжним оператором платіжних послуг, що здійснює операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів на підставі договорів про співпрацю з банками-еквайрами (а.с. 28 29). До вказаного листа № 2025-ПО/217 від 19.08.2025 долучено інформаційну довідку про переказ коштів, з витягу з якої вбачається, що під номером 1725 міститься операція про переказ коштів 24.12.2019 в сумі 2500 грн на картку [NUMBER] (а.с. 29) 31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого, ТОВ «Гоуфінгоу» відступає (передає) за плату ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», а ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права грошової вимоги (права вимоги) за Портфелем заборгованості до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 22 25). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019 (а.с. 12). У даному витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021 стосовно договору № 3605110285/190848 від 24.12.2019 зазначено: дата закінчення договору 13.03.2020, сума виданого кредиту: 2500, залишок по тілу кредиту: 2500, залишок по відсотках: 6012,5, загальна сума заборгованості: 8512,5. 03.06.2021 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступив ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» за плату, а ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» прийняв належні ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників зазначених у Додатку 1 до цього договору (а.с. 14 15). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №1-03/06/21 від 03.06.2021 ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019 (а.с. 11). У даному витязі з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №1-03/06/21 від 03.06.2021 стосовно договору № 3605110285/190848 від 24.12.2019 зазначено: дата закінчення договору 13.03.2020, сума виданого кредиту: 2500, залишок по тілу кредиту: 2500, залишок по відсотках: 6012,5, загальна сума заборгованості: 8512,5. Відповідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019, оформленої ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» у виді довідки, заборгованість відповідача за період з 24.12.2019-26.05.2025 за кредитним договором становить 8512,50 грн, яка складається з: 2500 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 6012,50 грн заборгованість за простроченими відсотками. У вказаній довідці ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» повідомляє, що станом на 26.05.2025 заборгованість за кредитним договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019 не погашена, нарахування відсотків, пені, штрафів ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» не здійснювало (а.с. 10). ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» у письмовій вимозі № б/н від 27.05.2025 про виконання зобов`язань за кредитним договором, вимагало від [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019 у розмірі 8512,50 грн у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги (а.с. 9). Між сторонами виникли правовідносини з приводу надання банківських послуг, які врегульовано нормами §§1-2 Глави 16 ЦК України, Глави 52 ЦК України, §2 Глави 71 ЦК України, а також нормами Закону України «Про споживче кредитування». V. Оцінка суду За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За нормами ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Оскільки кредитний договір № 3605110285/190848 від 24.12.2019 підписаний відповідачем, шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому даний договір укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Представник позивача в позовній заяві обґрунтовує право вимоги ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019 тим, що первісний кредитор TOB «Гоуфінгоу» відступило право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором для ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», а ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором позивачу у справі ТОВ «ФК Дебт Коллекшн». Факт отримання кредитних коштів за кредитним договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019 відповідачем не оспорений та підтверджується матеріалами справи. Доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором як позивачу, так і первісному кредитору, матеріали справи не містять. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом у даній справ встановлено, що відповідно до п. 1.2. кредитного договору № 3605110285/190848 від 24.12.2019 строк дії договору 17 днів, тобто до 09.01.2020. Докази пролонгації дії Договору № 3605110285/190848 від 24.12.2019 після 09.01.2020 в матеріалах справи відсутні. Отже, виходячи із суми позики у розмірі 2500 грн, узгодженої процентної ставки у перші три дні з дати отримання кредиту 0,01 % на добу та узгодженої процентної ставки у розмірі 1,85 % за добу, починаючи з четвертого дня, та строку кредитування тривалістю 17 днів, заборгованість відповідача по відсоткам за договором про надання фінансового кредиту № 3605110285/190848 від 24.12.2019 становить 648,25 грн. (2500 грн х 0,01 % х 3 дні = 0,75 грн; 2500 грн х 1,85 % х 14 днів = 647,50 грн; 075 грн+ 647,50 грн), а загальний розмір боргу за вказаним договором становить 3148,25 грн, з яких тіло кредиту - 2500 грн, відсотки - 648,25 грн. Вказана сума узгоджується з сумами, зазначеному у додатку № 1 до договору 3605110285/190848 від 24.12.2019 графіку розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту. Зважаючи на вказане, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору є необґрунтованими. Правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019, нарахованих після 09.01.2020, відсутні. Зазначений висновок зроблений з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019, проте первинний кредитор за вказаним договором - ТОВ «Гоуфінгоу» продовжувало нараховувати проценти поза межами дії такого договору, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», як правонаступника кредитора ТОВ «Гоуфінгоу» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 3605110285/190848 від 24.12.2019 в розмірі 3148,25 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 2500 грн, заборгованість за відсотками за період з 24.12.2019 по 09.01.2020 - 648,25 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). VI. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» задоволено на 37 % (3148,25 х 100 : 8512,50), а тому з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» підлягає стягненню судовий збір в сумі 896 грн 29 коп. (2422,40 х 37 : 100). Щодо вимоги представника позивача стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10500 грн, суд зазначає таке. Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Представник позивача Пархомчук С.В., на підтвердження понесених ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» витрат на правничу допомогу, долучив до матеріалів справи: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС, № 8096/10, виданого 18.07.2019 Радою адвокатів Київської області на ім`я Пархочмука С.В.; копію договору № 11/07/2025 про надання правової допомоги, укладеного 11.07.2025 між ТОВ «ФК Дебт Коллекшн»» та адвокатом Пархомчуком С.В. Також, на підтвердження розміру понесених позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 10500 грн, представник позивача Пархомчук С.В. до заяви про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи від 07.12.2025 долучив: копію довіреності від 11.07.2025, якою ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» уповноважила адвоката Пархомчука С.В. представляти інтереси позивача в усіх державних органах, в тому числі, в судах усіх рівнів; копію акта про отримання правової допомоги від 27.11.2025; копію платіжної інструкції № 9733 від 27.11.2025 про оплату ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» 10500 грн на користь [PERSON] , призначення платежу: «Правнича допомога згідно Договору про надання правової допомоги від 11.07.2025, згідно рахунку 27.11.2025-64»; копію рахунку від 27.11.2025-64 підтвердження надіслання відповідачу заяви про розподіл судових витрат (опис вкладень у цінний лист, список згрупованих відправлень ДП «Укрпошта». З акта про отримання правової допомогги від 27.11.2025 вбачається, що адвокат Пархомчук С.В. надав позивачу послуги з надання правової допомоги на суму 10500 грн. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» задоволено на 37 %, то з відповідача пропорційно на користь позивача підлягає стягненню 3885 грн витрат на правничу допомогу (10500 грн х 37%). Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт, витраченим на виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial