Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У жовтні 2025 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 28 675,07 грн. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 19.11.2021 року між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено заяву-договір № TDB.2021.0011.33.079 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, та індивідуальної частини, якою є заява-договір. На підставі вказаного договору АТ «МЕГАБАНК» зобов`язалося відкрити [PERSON] поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, та видати платіжну картку міжнародної платіжної системи. Окрім цього, банк зобов`язався надати [PERSON] кредит шляхом встановлення доступного ліміту кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії. АТ «МЕГАБАНК» своє зобов`язання за укладеним договором виконало у повному обсязі, відкривши на ім`я [PERSON] рахунок, видавши платіжну картку та надавши кредит у виді кредитної лінії із наданням можливості використовувати кредитні кошти. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх використання належним чином не виконала, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 03.09.2024 року становила 28 675 грн 07 коп., з яких: 9 804 грн 10 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 18 870 грн 88 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. 03.09.2024 року між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» було укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, на підставі якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» перейшло право вимоги АТ «МЕГАБАНК» до [PERSON] , що виникло на підставі кредитного договору № TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 року у вищезазначеному розмірі. 27.12.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» було укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, на підставі якого до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» до [PERSON] за договором № TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 року у вищезазначеному розмірі. У позовній заяві зазначено, що нарахування кредитної заборгованості здійснювалося виключно АТ «МЕГАБАНК». Ані ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», ані ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювали жодних нарахувань після отримання права вимоги до [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» просило стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення. Ухвала про відкриття провадження у справі від 16 жовтня 2025 року двічі направлялась відповідачу [PERSON] на її зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - [ADDRESS]. Як встановлено за результатами перевірку стану поштового відправлення (веб-ресурс https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), поштові конверти повернулися до суду без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 19.11.2021 року [PERSON] було особисто підписано заяву-договір № TDB.2021.0011.33.079 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Відповідно до п. 1 заяви-договору [PERSON] засвідчила беззастережне прийняття публічної пропозиції АТ «МЕГАБАНК» на приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що розміщений на офіційному сайті банку, згоду з умовами цього договору та усіх додатків до нього. [PERSON] також підтвердила, що договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб складається з публічної частини, що розміщена на офіційному сайті банку, та індивідуальної частини, якою є заява-договір. Відповідно до п. 2 заяви-договору № TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 року АТ «МЕГАБАНК» зобов`язалося відкрити [PERSON] поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, а також поточні рахунки в іноземній валюті, що обслуговуються виключно за дебетовою схемою, а також здійснити випуск на ім`я [PERSON] платіжної картки міжнародної платіжної системи. Відповідно до п. 4 заяви-договору № TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 року сторони погодилися, що АТ «МЕГАБАНК» може надавати [PERSON] кредит шляхом сплати з рахунку [PERSON] платежів, здійснення розрахункових операцій та видачі готівки на суму, що перебуває залишок особистих коштів [PERSON] , але в межах доступного ліміту кредитної лінії. Сторонами було погоджено наступні умови кредитування рахунку: максимальна сума ліміту кредитної лінії - 200 000 грн, сума доступного ліміту кредитної лінії визначається згідно із паспортом споживчого кредиту, строк кредитування - 12 днів, фіксована процентна ставка - 56% річних, пільгова процентна ставка - 0,0001%, пільговий період - 62 дні. Заява-договір містить також інформацію щодо орієнтовної вартості кредиту, загальних витрат за кредитом та іншу інформацію щодо кредитного продукту, зокрема, шляхом встановлення посилання на конкретні положення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. 19.11.2021 року [PERSON] також ознайомилась та підписала паспорт споживчого кредиту, який є додатком № 9 до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Паспорт споживчого кредиту містить вичерпну інформацію про кредитні послуги, які будуть надаватися [PERSON] на підставі цього договору, зокрема, відомості про процентну ставку, реальну річну процентну ставку, витрати за кредитом та його орієнтовна загальна вартість. У паспорті споживчого кредиту також зазначається, що ліміт кредиту визначається у діапазоні від 0 грн до 200 000 грн на підставі внутрішніх документів та методики банку шляхом його встановлення у мобільному додатку або повідомлення клієнту у встановлений у договорі спосіб. Таким чином, судом встановлено, що 19.11.2021 року між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] шляхом приєднання останньої до публічного договору було укладено договір про комплексне обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] погодили можливість виникнення кредитного зобов`язання шляхом надання банком кредитних коштів у межах кредитної лінії у випадку здійснення [PERSON] операцій на суму, що перевищують залишок її особистих коштів на рахунку. Зі змісту заяви-договору № TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 року, довідки про відкриття рахунків встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору АТ «МЕГАБАНК» відкрило на ім`я [PERSON] поточні рахунки, один з яких - у гривні, а також здійснило випуск платіжної картки міжнародної платіжної системи. Підписанням відповідних документів [PERSON] підтвердила вищезазначені обставини. Зі змісту виписок по банківському рахунку, що був відкритий на ім`я [PERSON] та обслуговувався за дебетово-кредитною схемою, встановлено, що АТ «МЕГАБАНК» забезпечив можливість [PERSON] здійснювати платіжні операції понад суму залишку її особистих грошових коштів шляхом надання в її розпорядження потрібної суми кредитних коштів. Таким чином, судом встановлено факт належного виконання АТ «МЕГАБАНК» свого зобов`язання, у тому числі кредитного, за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Натомість, зі змісту виписок по тому ж банківському рахунку, довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] своє зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх використання належним чином не виконала, допустивши прострочення грошового зобов`язання. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Зі змісту довідки-розрахунку заборгованості судом встановлено, що внаслідок порушення [PERSON] свого зобов`язання за укладеним договором станом на 03.09.2024 року виникла заборгованість у загальному розмірі 28 675 грн 07 коп., з яких: 9 804 грн 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 18 870 грн 88 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, обставини використання відповідачем кредитних коштів, що вбачаються з виписки по особовому рахунку, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зі змісту протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року вбачається, що 09.07.2024 року ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» стало переможцем аукціону з продажу активів АТ «МЕГАБАНК», а саме прав вимоги за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами. Актив було викуплено за 23 425 777 грн. Зазначений протокол став правовою підставою для перерахування ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» зазначеної суми грошових коштів на користь АТ «МЕГАБАНК» та для укладення між ними договору відступлення прав вимоги. Зі змісту платіжної інструкції № 66895 від 31.07.2024 року встановлено, що ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» перерахувало на користь АТ «МЕГАБАНК» грошові кошти в сумі 23 425 777 грн в якості оплати за протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року. 03.09.2024 року між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» було укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого АТ «МЕГАБАНК» відступило ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС», а ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у додатку № 1 до цього договору. Відповідно до п. 2 договору про відступлення прав вимоги № GL1N426240 від 03.09.2024 року ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» у день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання АТ «МЕГАБАНК» у повному обсязі коштів відповідно до п. 4 цього договору, набуває усі права кредитора до боржників. Відповідно до п. 4 договору про відступлення прав вимоги № GL1N426240 від 03.09.2024 року сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» має сплатити АТ «МЕГАБАНК» грошові кошти у сумі 21 723 211 грн 51 коп. Ціна договору сплачується у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких стало ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС». Зі змісту витягу з додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги № GL1N426240 від 03.09.2024 року встановлено, що на користь ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» було відступлено право вимоги АТ «МЕГАБАНК» до [PERSON] , яке виникло на підставі кредитного договору № TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 року та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 28 675 грн 07 коп., з яких: 9 804 грн 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 18 870 грн 88 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Таким чином, судом встановлено факт отримання ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» права вимоги до [PERSON] за договором № TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 року у загальному розмірі 28 675 грн 07 коп. Після отримання права вимоги ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» не здійснювало жодних нарахувань за договором № TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 року, а [PERSON] не здійснювала погашень заборгованості. 27.12.2024 року між ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, відповідно до п. 1 якого ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» відступило, а ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у додатку № 1 до цього договору. Відповідно до п. 2 договору про відступлення прав вимоги № 1/12 від 27.12.2024 року сторони домовилися, що право вимоги переходить до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» з моменту підписання сторонами цього договору та додатку № 1, який підписується сторонами одночасно з цим договором. Відповідно до п. 4 договору про відступлення прав вимоги № 1/12 від 27.12.2024 року сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» сплачує ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» грошові кошти у сумі 22 730 000 грн. За результатами дослідження платіжних інструкцій № 1074 від 27.12.2024 року, № 1091 від 31.01.2025 року, № 1822 від 22.09.2025 року підтверджено факт виконання ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» грошового зобов`язання, передбаченого п. 4 договору про відступлення прав вимоги № 1/12 від 27.12.2024 року. Зі змісту витягу з додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 1/12 від 27.12.2024 року встановлено, що на користь ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» було відступлено право вимоги ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» до [PERSON] , яке виникло на підставі кредитного договору № TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 року та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 28 675 грн 07 коп., з яких: 9 804 грн 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 18 870 грн 88 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Таким чином, судом встановлено факт отримання ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» права вимоги до [PERSON] за договором № TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 року у загальному розмірі 28 675 грн 07 коп. Після отримання права вимоги ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювало жодних нарахувань за договором № TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 року, а [PERSON] не здійснювала погашень заборгованості. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів доходить висновку, що позивачем доведено факт 1) виникнення між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] кредитного зобов`язання, 2) виконання АТ «МЕГАБАНК» свого зобов`язання за кредитним договором, 3) порушення [PERSON] свого зобов`язання за кредитним договором, 4) отримання права вимоги до [PERSON] за цим кредитним договором у загальному розмірі 28 675 грн 07 коп., з яких: 9 804 грн 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 18 870 грн 88 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. На підставі викладеного суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. У поданому позові позивач просить стягнути із відповідача на свою корить судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200,00 грн. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач долучив до матеріалів справи: копію договору про надання правничої допомоги №1/07 від 01 липня 2025 року про надання Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС» (Об`єднання) правової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (Клієнт); Реєстр боржників від 21 липня 2025 року відповідно до якого: на виконання умов п. 2.1. Договору, Клієнт передав, а Адвокат отримав в роботу наступний Реєстр прав вимог щодо наступних Боржників: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] за кредитним договором TDB.2021.0011.33.079 від 19.11.2021 на загальну суму заборгованості 28 675 грн 07 коп.; Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12128642 від 14.08.2025 року року з якого вбачається, що Адвокат надав Клієнту наступні послуги (правничу допомогу по стягненню Заборгованості з наступних Боржників): щодо боржника [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , у вигляді проведення юридичного та фінансового аналізу 1 Боржника та складення, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення Заборгованості з 1 Боржника на загальну суму 11 200,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, суд враховує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд не вправі за власною ініціативою зменшувати суму судових витрат на професійну правничу допомогу. Зважаючи на викладене, із відповідача на користь позивача слід стягнути 11 200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Щодо судових витрат по сплаті судового збору. Позивач надає суду платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 2708 від 10.10.2025 року, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» здійснило платіж у розмірі 2 422,40 грн. на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Святошинського районного суду міста Києва до [PERSON] . Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved