Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

20.11.2025 до Тиврівського районного суду Вінницької області із Вінницького районного суду Вінницької області за підсудністю надійшла цивільна справа № 128/4067/25 за позовом ТОВ "Споживчий центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 20.02.2025 укладено Кредитний договір (оферту) №20.02.2025-100001888. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 8000 грн строком на 140 днів. [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. В свою чергу, відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 22141.81 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн., по процентах в розмірі 10080 грн., по комісії 941,81 грн, по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 3120,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №20.02.2025-100001888 від 31.01.2023 у розмірі 22141.81 грн та суму сплаченого позивачем судового збору. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 27.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами заяв по суті справи. Копію ухвали про відкриття провадження 27.11.2025 направлено [PERSON] на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням про вручення, 01.12.2025 вручено особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 25.12.2025 представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, у якому остання, не заперечуючи факту підписання кредитного договору, зазначає, що позивачем до суду не надано письмових доказів на підтвердження факту надання кредиту та розрахунку кредитної заборгованості, а відтак позовні вимоги не доведено позивачем, що обумовлює відмову в позові. Крім цього, вважає, що заявлена позивачем до стягнення комісія за надання кредиту не відповідає вимогам законодавства України, яке регулює кредитні правовідносини та права споживачів, як послуга, належним чином не обґрунтована та не доведена, тому позовні вимоги в частині стягнення цієї комісії задоволенню не підлягають. Також, із посиланням на п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, вважає протиправною стягнення з відповідачки неустойки. Враховуючи викладене просить в позові відмовити в повному обсязі. Відповідно до відповіді на відзив, яка надійшла до суду 15.01.2026, представник позивача Ларіонов К.О. вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підстав для відмови у позові немає. Так, видача коштів відповідачу підтверджується квитанцією від 20.02.2025, що наявна в матеріалах справи, згідно з якою кредитні кошти перераховані позивачем на картковий рахунок, зазначений відповідачкою у кредитному договорі (заявці). Наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Крім цього, представник позивача вважає, що заперечення відповідачем факту укладення кредитного договору та надання кредитних коштів, з одного боку, і заперечення умов цього ж договору щодо процентів, комісій та неустойки з іншого, свідчить про наявність суперечливої процесуальної поведінки. Відповідач заперечує вірність розрахунку спірної заборгованості, проте не зробив власного, а відтак вести мову предметно про конкретні суми не доводиться. Як було зазначено у позовній заяві, відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу шляхом проведення часткової сплати по кредитному договору на суму 2658,19 грн від 16.03.2025. Щодо нарахування комісії, то комісія пов`язана із наданням послуги перерахування кредитних коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрінгу, а також інших послуг, зазначених у заявці кредитного договору, крім тих, які надаються безоплатно. Нарахування неустойки обґрунтовує змінами, внесеними до Закону України "Про споживче кредитування" Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023, та вважає, що за договорами, укладеними з 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу,пені) та інших платежів за прострочення виконання зобовязань. Згідно з додатковими поясненнями, наданими 08.01.2026 представником відповідача [PERSON] , зазначено, що відповідачка є дружиною військовослужбовця, у зв`язку з чим має право на пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", в частині звільнення від штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом. Оскільки відповідачка, як дружина військовослужбовця, звільнена від сплати процентів за кредитним договором на весь період мобілізації чоловіка, кредитодавець міг би претендувати лише на повернення відповідачем тіла кредиту в сумі 8000 грн., а з урахуванням сплачених 2 658,19 грн, на яку підлягає зменшенню заборгованість за тілом кредиту 5431,81 грн. (8000-2 658,19) грн, однак у разі доведеності позовних вимог. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про вирішення спору за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи. 20.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферту) №20.02.2025-100001888 (а.с. 20-23). Відповідачка [PERSON] своїм підписом в заяві про укладення кредитного договору від 20.02.2025 погодилася на те, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію ТОВ "Споживчий центр" про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №20.02.2025-100001888 від 20.02.2025, з якими вона попередньо уважно ознайомилася. За цим договором відповідач отримала кредит в розмірі 8000,00 грн строком на 140 днів. Дата повернення кредиту 09.07.2025. Заяву підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е116, який був відправлений на номер телефону, зазначений відповідачем у заявці. Пунктом 6 заявки про укладення кредитного договору від 20.02.2025, яка є частиною укладеного електронного кредитного договору, встановлено, що процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (а.с.22). Пунктом 7 заявки про укладення кредитного договору від 20.02.2025 встановлено комісію, пов`язану з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 20% від суми Кредиту та дорівнює 1600 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Пунктом 10 заявки про укладення кредитного договору від 20.02.2025 договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір, крім продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування та строку виплати кредиту у порядку, передбаченому договором. Пунктом 12 заявки про укладення кредитного договору від 20.02.2025, яка є частиною укладеного електронного кредитного договору, встановлено графік платежів: проценти, розраховані вищевказаним способом за 10 чергових періодів, сплачуються в останній день чергового періоду відповідно по 1778,21 грн. Сума Кредиту сплачується в останній день строку 3-10 періодів визначеними у графіку розмірами, комісія сплачується в останній день строку 1-3 періодів визначеними у графіку розмірами (а.с. 21 зворот). Пунктом 13 заявки про укладення кредитного договору від 20.02.2025 в день укладення даного Договору Позичальнику відкривається Кредитна лінія, яка реалізується наступним чином: Сума кредиту, яка визначена у розділі І даного Договору, є одночасно і 1-им Траншем, з якого складається Сума кредиту, яка надається відповідно до умов даного Договору. В подальшому Кредитодавець протягом строку дії цього Договору має право повідомити Позичальника в усній та/або письмовій (паперовій або електронній) формі про наявність у нього можливості збільшити Суму Кредиту, що надається Позичальнику за цим Договором. У випадку отримання вказаного повідомлення від Кредитодавця та у разі виникнення у Позичальника наміру збільшити Суму Кредиту за даним Договором Позичальник ініціює укладення Додаткового Договору шляхом особистого звернення у підрозділ Кредитодавця або шляхом вчинення необхідних дій в Особистому кабінеті на сайті/в мобільному застосунку Кредитодавця. Після узгодження Сторонами зміни умов Договору, пов`язаних зі збільшенням Суми Кредиту, сторони укладають Додатковий Договір, у якому викладають змінені умови Договору. Додатковий договір може бути укладений Сторонами в письмовій паперовій або в письмовій електронній формах з дотриманням вимог чинного законодавства. Черговий Транш (частина Суми Кредиту) надається Кредитодавцем Позичальнику відповідно до укладеного Сторонами Додаткового Договору. Сума Кредиту складається з усіх Траншів (частин Суми кредиту), зазначених в Договорі (1-й Транш) та в укладених Сторонами Додаткових Договорах (чергові Транші). Пунктом 15 заявки про укладення кредитного договору від 20.02.2025 Неустойка: 80 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно п. 2.3.6 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача [PERSON] , позичальник, який прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 20 зворот). Відповідно до довідки ТОВ "УПР" 20.02.2025 16:23:19 було успішно перераховано кошти на суму 8000,00 грн, на платіжну картку [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 659032289, призначення платежу: Видача за договором кредиту №20.02.2025-100001888 (а.с.25). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за договором №20.02.2025-100001888 від 20.02.2025 відносно позичальника [PERSON] заборгованість за кредитом становить 22141.81 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн., по процентах в розмірі 10080 грн., по комісії 941,81 грн, по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 3120,00 грн (а.с. 13). Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.07.2016 [PERSON] є дружиною [PERSON] , який згідно з копією військового квитка серії [NUMBER] та довідки форми 5 від 04.08.2023 № 3210 16.03.2023 на підставі Указу Президента України № 59/2023 "Про продовження строку загальної мобілізації" [INFO] призваний до лав Збройних Сил України та з 17.03.2023 перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 25.12.2023 [PERSON] є учасником бойових дій (а.с. 52-55). Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір- це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно ст. 1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково - касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності) тощо. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Висновки суду. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, який відповідає вимогам цивільного законодавства, що висуваються до договорів такого типу, на виконання умов укладеного договору кредитодавцем здійснено перерахування грошових коштів на рахунок позичальника. Таким чином, кредитний договір є укладеним. Подані позивачем докази підтверджують, що [PERSON] уклала з ТОВ "Споживчий центр" 20.02.2025 договір №20.02.2025-100001888, отримала в користування кредитні кошти в розмірі 8000 грн та допустила прострочення виконання грошового зобов`язання, лише частково сплативши кошти в розмірі 2658,19 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить 22141.81 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн., по процентах в розмірі 10080 грн., по комісії 941,81 грн, по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 3120,00 грн. Вирішуючи питання щодо обгрунтованості заявлених позовних вимог суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду, та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.. Отже, дружинам військовослужбовців, які які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач надала суду військовий квиток серії [NUMBER] , посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] від 25.12.2023 свого чоловіка [PERSON] , довідку (форма 5), видану військовою частиною [NUMBER] від 04.08.2023 № 3210, відповідно до якої солдат [PERSON] перебуває на військовій службі з 17.03.2023 по теперішній час у військовій частині [NUMBER] , свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 08.07.2016 виконавчим комітетом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, відповідно до якого 25.06.2016 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Відомостей про звільнення [PERSON] з військової служби матеріали справи не містять. Таким чином, суд дійшов висновку, що на відповідачку, як на дружину військовослужбовця, призваного за мобілізацією на особливий період, як на час укладення кредитного договору, так і на час вирішення спору, поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", щодо ненарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом. Водночас, суд зауважує, що відсутність звернення відповідача до кредитора, не спростовує того факту, що на [PERSON] розповсюджується дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". При цьому, за наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом), оскільки частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що право нараховувати проценти може бути обмежено законом. Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 по справі № 642/548/21. Крім цього, суд зауважує, що п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, який чинний як на момент укладення кредитного договору, так і на момент подання позовної заяви до суду та ухвалення судом рішення, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальника звільнено від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи викладене, за вказаним кредитним договором у відповідачки наявний обов`язок по сплаті тіла кредиту в розмірі 8000 грн. та комісії у розмірі 1600 грн, оскільки пункт 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"не розповсюджує свою дію на комісії кредитодавця, а Законом України "Про споживче кредитування" не заборонено кредитодавцю встановлювати комісію за видачу кредиту та надання інших послуг, крім тих які надаються безкоштовно. Встановлена у договорі комісія включена до загальних витрат за кредитом при розрахунку денної процентної ставки, яка відповідає визначеним Законом України "Про споживче кредитування" граничним розмірам денної процентної ставки. Водночас, суд враховує, що відповідачкою 16.03.2025 проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 2658,19 грн, що не оспорюється сторонами. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те що відповідачкою повністю сплачено комісію за видачу кредиту в розмірі 1600 грн, а також частково сплачено заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1058,19 грн. Таким чином, за вказаним кредитним договором існує заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6941,81 грн. Отже, встановивши всі фактичні обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та сукупність доказів з точки зору їх достатності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором №20.02.2025-100001888 від20.02.2025 в сумі 6941,81 грн. Розподіл судових витрат. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн, сплату якого підтверджено платіжною інструкцією від 09.10.2025 №СЦ00045236 (а.с.12). Інших судових витрат не заявлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в розмірі 6941,81 грн, що складає 31,35% розміру заявлених позовних вимог, сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 31,35% від сплаченого позивачем судового збору, тобто 759,42 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial