Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та просить суд постановити рішення, яким розділити між [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що з 10.01.1983 року він з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Окружного суду в Оломоуці, Чеська Республіка, від 20.01.2022 у справі №20С299/2021-22 даний шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі, сторонами було набуто право власності на новостворене майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру зареєстроване за [PERSON] , що посвідчується свідоцтвом про право власності виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації серії [NUMBER] від 12.08.2003. З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, [PERSON] був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. 21.10.2024р. відповідачем надано до суду відзив відповідно до якого проти наданого позову заперечила та просила суд в задоволенні позову відмовити, оскільки за купівлю цієї квартири сплачувала відповідач, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу та квитанціями про перерахування коштів. Для того, щоб купити цю квартиру вона важко працювала, у т.ч. займалася підприємницькою діяльністю з 1995 року. Позивач фактично ніде не працював, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей) та ведення домашнього господарства. В період з січня 2001 року він виїхав в Чехію, проживав окремо, шлюбні відносини були фактично припинені. Лише в 2004 році (вже після придбання квартири відповідачем) відповідач з позивачем спробували поновити відносини, але наприкінці кінців це призвело до розірвання шлюбу. Спірна квартира є неподільною, оскільки складається з однієї житлової кімнати. Позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, пошкодив спільне майно, вчиняв насильство щодо відповідача та дітей, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності . Підтвердженням цього можуть покази свідків а також Рішення Комісії з розгляду правопорушень м. Оломоуц, Чехія від 13.12.2022р. № SMOL/338137/2022/OSC/PREST/Fri щодо [PERSON] , [INFO] , про визнання винним у вчиненні правопорушення. Зазначені обставини мають істотне значення, оскільки у т.ч. унеможливлюють спільне використання квартири. За таких обставин поділ майна у разі визнання судом квартири спільним майном й визначення відповідних часток у спосіб, вказаний позивачем не є обґрунтованим та належним. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, зазначили, що квартира придбана за спільні кошти подружжя. Представник відповідача в судовому засіданні наголошував, що квартира придбана за кошти відповідача. Остання уклавши договір про участь у фінансуванні будівництва житлового будинку за будівельною адресою [ADDRESS] , вносила кошти за придбання квартири, які були її особистою власністю з метою подальшого проживання в ній разом з донькою. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. В судовому засіданні встановлено, 10.01.1983 року [PERSON] з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Окружного суду в Оломоуці, Чеська Республіка, від 20.01.2022 у справі №20С299/2021-22 даний шлюб було розірвано. Сторонами було набуто право власності на квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру зареєстроване за [PERSON] , що посвідчується свідоцтвом про право власності виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації серії [NUMBER] від 12.08.2003. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду і інтересам сім`ї. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Дана норма кореспондується із роз`ясненнями, які містяться у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, згідно з якими при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 сі. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжів враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). | Вимагаючи збільшення частки майна в спірній квартирі, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідач не довела обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України з урахуванням вказаних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України та відступу від рівності часток між сторонами. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно Висновку про вартість об`єкту оцінки - квартири [ADDRESS] від 16.10.2024 року зі Звіту про оцінку спірного майна, ідентифікатор за базою ФДМУ №: ЖОСУАЮ559403, підготовленого ТОВ «КАБІНЕТ ОЦІНКИ «БРАЄР» дійсна вартість спірного майна складає 2 717 200 гривень. Згідно Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна квартири [ADDRESS] , виготовленого ФОП [PERSON] , в даному випадку об`єкт нерухомого майна може бути поділений лише за результатами проведенням реконструкції квартири з дотриманням усіх вимог чинного законодавства та з подальшим прийняттям об`єкта до експлуатації. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до положень ч. 1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12,13 ЦПК Україниучасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог належними і допустимими доказами та необхідність задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved