Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У липні 2023р. позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] , ТОВ «СВ Девелопмент», [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник О.О., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М., в якому просили суд: - визнати недійсним правочин - довіреність, посвідчену ФеліпеБоулле, нотаріусом Республіки Сейшельські острови від 15 липня 2014р., апостильовану 21 липня 2014р., за № 30917 від 2014р. на підставі якої [PERSON] діяв від імені громадянина Великобританії [PERSON] та підписав від його імені Акт приймання-передачі нерухомого майна від 16 січня 2020р. до Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» та рішення Учасника ТОВ «СВ Девелопмент» № 16-01/20 від 16 січня 2020р.; - визнати недійсним Акт від 16 січня 2020р. оцінки та приймання-передачі майна, яке вноситься для збільшення Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» укладеного між [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] та ТОВ «СВ Девелопмент», від імені якого діяв [PERSON] , на підставі рішення учасника ТОВ «СВ Девелопмент» справжність підписів на якому посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О., 16 січня 2020р.; - визнати недійсним та скасувати рішення Учасника ТОВ «СВ Девелопмент» № 16-01/20 від 16 січня 2020р. [PERSON] , підписаного [PERSON] та [PERSON] від імені [PERSON] , справжність підписів на якому посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. 16 січня 2020р. та зареєстрованого в реєстрі за № 151, № 152; - визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50901571 від 30 січня 2020р. (номер запису про право власності/довірчої власності: 35270077 у державному реєстрі речових прав) державного реєстратора Колесник О.О. - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Київ права власності на квартиру [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17 червня 2020р. купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , серія та номер 729 , укладений між ТОВ «СВ Девелопмент» та [PERSON] ; - визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52694814 від 17 червня 2020р. (номер запису про право власності/довірчої власності: 36916577 у державному реєстрі речових прав) державного реєстратора Дубенко К.М. - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Київ права власності на квартиру [ADDRESS] ; - відновити становище, яке існувало до порушення прав позивачів шляхом внесення до Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , громадянки Сполученого Королівства та Республіки Кіпр, в порядку спадкування право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] , і яка належала на праві приватної власності її батьку - [PERSON] , що помер [INFO] ; - визнати за Земенідес с., громадянки Республіки Кіпр, в порядку спадкування право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] і яка належала на праві приватної власності її батьку - [PERSON] , що помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] , громадянки Сполученого Королівства та Республіки Кіпр, в порядку спадкування право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] , і яка належала на праві приватної власності її батьку - [PERSON] , що помер [INFO] ; - витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; - витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; - витребувати у [PERSON] на користь Стратіс н., 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Свої позовні вимоги сторона позивачів обґрунтовувала тим, що громадянин Республіки Кіпр [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 13 лютого 2018р. останнім складено заповіт, відповідно до якого, все рухоме та нерухоме майно, що належало [PERSON] після його смерті в рівних долях - по 1/3 частини - успадковується його доньками - позивачами по справі. Після смерті спадкодавця, позивачки, як його спадкоємці звернулись із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П., і відповідно до отриманих заяв спадкоємців зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу № 63758102 та записана в Книзі обліку реєстрації спадкових справ № 6/2019. Нотаріусом було встановлено, що спірна квартира, відповідно до відомостей Київського міського бюро технічної інвентаризації, зареєстрована на праві власності за спадкодавцем. Проте, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно власником квартири було вказано відповідачку [PERSON] , при цьому цією відповідачкою було набуто право власності на спірну квартиру після смерті спадкодавця, на підставі правочинів, вчинених [PERSON] , який начебто діяв від імені спадкодавця, на підставі довіреності, посвідченої Феліппе Боулле, нотаріусом Республіки Сейшельські острови від 15 липня 2014р., апостильовану 21 липня 2014р., за № 30917 від 2014р. На підставі зазначеної довіреності [PERSON] , підписав від імені спадкодавця Акт від 16 січня 2020р. оцінки та приймання-передачі майна, яке вноситься для збільшення статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» та рішення Учасника ТОВ «СВ Девелопмент» № 16-01/20 від 16 січня 2020р. Вказані Акт та Рішення стали підставою для внесення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. 27 січня 2020р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 35269937 про право власності ТОВ «СВ Девелопмент» на спірну квартиру. 17 червня 2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М. внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 36916577 про право власності [PERSON] на квартиру, на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер: 729 , укладеного між відповідачами ТОВ «СВ Девелопмент» та [PERSON] . Станом на дату звернення до суду з вказаним позовом Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить записи про право власності [PERSON] на спірну квартиру. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, з метою захисту порушених прав, позивачки вимушені були звернутись до суд з вказаним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 липня 2023р. позов залишено без руху та надано стороні позивачів строк для усунення недоліків. У вересні 2023р. від представника позивачів - адвоката Курзіна О.А., надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2023, відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024р., яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024р., матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Шевченківського районного суд м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024р. матеріали цивільної справи прийнято до розгляду, за правилами загального позовного провадження і призначено в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2025р. задоволено заяву представника сторони позивачів - адвоката Курзіна О.А. про закриття провадження у справі в частині позовних вимог: про визнання недійсною довіреності; визнання недійсним акту оцінки та приймання-передачі майна; визнання недійсним та скасування рішення учасника товариства; визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; визнання недійсним договору купівлі-продажу; визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відновлення становища, яке існувало до порушення права позивача у зв`язку із відмовою від позову в частині вказаних позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 25 лютого 2026р. від представника сторони позивачів - адвоката Курзіна О.А. надійшла заява, про розгляд справи у відсутність сторони позивачів, які заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, з підстав наведених у позові, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачі, треті особи, про час та місце розгляду справи були оповіщені в установленому законом порядку, своїх представників до суд не направили, поважності причин неявки не повідомили. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, що [INFO] помер батько позивачок - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть № [NUMBER] від 22 серпня 2018р., видане за законодавством Республіки Кіпр. За життя батьком позивачок, 13 лютого 2018р. був складений заповіт, згідно з яким все рухоме і нерухоме майно, що йому належало, після його смерті в рівних долях - по 1/3 частини - він заповідав своїм донькам - позивачка по справі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що 13 лютого 2019р. позивачки, як спадкоємці, звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті свого батька до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П., якою було зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу№ 63758102 (№6/2019 у нотаріуса). Відповідно до договору купівлі-продажу № 4897-2552 від 04 липня 1996р. [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником вказаного житлового приміщення спірної квартири [ADDRESS] зазначено відповідачку [PERSON] . Судом встановлено, що відповідачкою [PERSON] вказану квартиру було набуто у власність після смерті [PERSON] , у зв`язку з використанням довіреності, посвідченої від його імені Феліппе Боулле, нотаріусом Республіки Сейшельські острови від 15 липня 2014р., на ім`я відповідача [PERSON] . Так, на підставі цієї довіреності [PERSON] було підписано від імені [PERSON] Акт приймання-передачі нерухомого майна від 16 січня 2020р. до Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» та рішення Учасника ТОВ «СВ Девелопмент» № 16-01/20 від 16 січня 2020р. На підставі цих документів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. 27 січня 2020р. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 35270218 про право власності ТОВ «СВ Девелопмент» на спірну квартиру. 17 червня 2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 36916577 про право власності [PERSON] на спірну квартиру, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 729, укладеного між ТОВ «СВ Девелопмент» та [PERSON] . Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024р. по цивільній справі № 760/15931/23, за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «СВ Девелопмент», [PERSON] , треті особи: Приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Колесник О.О., [PERSON] , про визнання довіреності та вчинених на її підставі правочинів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та витребування майна із чужого незаконного, яка залишена без змін постановою касаційної інстанції від 02 липня 2025р., було скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023р. та ухвалено нове рішення у цивільній справі, про задоволення позову частково. Так, у вказаному судовому рішення апеляційної інстанції встановлено, що [INFO] , тобто через один рік і п`ять місяців після смерті [PERSON] , [PERSON] , діючи на підставі довіреності від імені померлого від 15 липня 2014р., підписав від імені [PERSON] - Акт приймання-передачі нерухомого майна від 16 січня 2020р., яким до Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» передав: - нежитлове приміщення (в літ. «А»), загальною площею 52,9 кв.м., що в будинку [ADDRESS] , вартістю 500000,0 грн.; - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальної площею 64,40 кв.м., житловою площею 43,60 кв.м., вартістю 500000,0 грн.; - двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38,80 кв.м., житловою площею 20,50 кв.м., вартістю 500000,0 грн.; - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м., вартістю 500000 грн., а всього погоджена та оцінена вартість майна, що внесена до Статного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» складає 2000000,0 грн., що становить 16,6% часток Статутного капіталу. Вказаний Акт вчинений, відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «СВ Девелопмент» № 16-01/20 від 16 січня 2020р., що володіє 100% часток у Статутному капіталі - [PERSON] та запрошеної особи [PERSON] в особі представника [PERSON] , що дії на підставі довіреності від 15 липня 2014р. Таким чином, судовим рішенням по цивільній справі № 752/14875/23, судом було встановлено, що [PERSON] набула право власності на вказану (спірну) квартиру після смерті [PERSON] , у зв`язку з використанням довіреності, на ім`я [PERSON] . Відповідно до пп. 6) ч. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Як було встановлено судом на підставі доданого до позовної заяви копії Свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 22 серпня 2018р., виданого за законодавством Республіки Кіпр, [PERSON] помер [INFO] . Таким чином, з дати смерті останнього представництво за всіма довіреностями, виданими за життя [PERSON] , припинено. Як вбачається з копії Акту приймання-передачі нерухомого майна до Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» та копії рішення Учасника цього ТОВ «СВ Девелопмент» за № 16-01/20, вони були складені та підписані 16 січня 2020р. відповідачем [PERSON] , на підставі наданої йому [PERSON] довіреності, посвідченої 15 липня 2014р. Таким чином, дата вчинення зазначених правочинів (враховуючи час їх складання та підписання) настала вже після смерті [PERSON] , тобто [PERSON] вжене мав правових підстав, діяти в інтересах [PERSON] , на підставі довіреності, що припинила свою дію, у зв`язку із смертю особи, яка її видала. При цьому, у п.82 постанови Верховного Суду від 02 липня 2025р. по цивільній справі № 760/15931/23, зазначено, що вирішуючи спір, апеляційний суд правильно врахував, що [PERSON] передав спірне майно до Статутного капіталу ТОВ«СВ Девелопмент» [INFO] , тобто після смерті [PERSON] , використовуючи довіреність, яка, за умови її видачі [PERSON] , припинила б свою дію відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України, а спадкоємиці [PERSON] , не погоджують правочину передачі майна їх батька у Статутний капітал товариства. Судом апеляційної інстанції у вищевказаній справі зроблено висновки, що поряд з цим, оскільки судом встановлено, що передача спірного майна до Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» була здійснена 16 січня 2020р., тобто дата підписання документів настала вже після смерті [PERSON] , і [PERSON] підписано вищевказані документи на підставі довіреності, що припинила свою дію у зв`язку із смертю особи [PERSON] від імені якого вказана довіреність була видана (ч. 1 ст. 248 ЦК України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вчинення [PERSON] , як представником [PERSON] та від імені останнього передачі спірного нерухомого майна до Статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» не створює правових наслідків для останнього в частині набуття права власності на спірне майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023р. у справі №373/626/17, пославшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018р. у справі № 488/5027/14-ц (пункти 95, 98, 121, 123), від 7 листопада 2018р. у справі № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018р. у справі № 183/1617/16 (пункти 114-116, 142-144), від 28 листопада 2018р. у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 12 лютого 2020р. у справі № П/811/1640/17 (пункт 42), від 19 травня 2020р. у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020р. у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021р. у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 22 червня 2021р. у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 16 вересня 2021р. у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021р. у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021р. у справі № 344/16879/15-ц, від 6 липня 2022р., у справі № 914/2618/16 (пункт 37), від 14 грудня 2022р. у справі № 477/2330/18 (пункт57), від 18 січня 2023р. у справі № 488/2807/17 (пункт 94)). Одним із способів захисту речових прав є, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов). Позовом про витребування майна (віндикаційним позовом) є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності індивідуально визначеного майна, до особи, яка ним заволоділа, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018р. у справі № 183/1617/16, від 21серпня 2019р. у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020р. у справі № 910/1809/18, від 22червня 2021р. у справі № 200/606/18. Відповідно до частин 1, 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Встановивши, що 16 січня 2020р. [PERSON] , діючи на підставі довіреності від імені [PERSON], тобто більше ніж через рік після смерті останнього, розпорядився від імені померлої особи (батька позивачок) житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , на підставі вищевказаної довіреності, суд дійшов висновку, що спірне приміщення, яке входить до спадщини, яку прийняли позивачки і право власності на яке позивачками набуто з часу її відкриття, з врахуванням ч. 5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296 ЦК України, - вибуло з володіння власника, поза його волею, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про витребування цієї спірної квартири від добросовісного набувача. Оцінюючи у цій справі наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном, суд виходить з такого. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого Протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном». Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23вересня 1982р., «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986р.,«Щокін проти України» від 14 жовтня 2010р., «Сєрков проти України» від 07 липня 2011р., «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000р., «Булвес» А.Д проти Болгарії» від 22 січня 2009р., «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004р., «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014р.) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного»,«публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття«суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000р. в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме пособі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004р. у справі «Трегубенко проти України»). Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься, як порушення ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Таким чином, ст. 1 Першого Протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018р. у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)). У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022р. у справі № 461/12525/15-ц зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. В даному випадку, надаючи оцінку обставинам вибуття спірного нерухомого майна з власності позивачів, як спадкоємців померлого, та набуття відповідачкою [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно в контексті його добросовісності, суд встановив, що спірна квартира вибула на підставі нікчемного одностороннього правочину (довіреності), тобто воля власника на відчуження нерухомого майна була відсутня. Так, відповідачка [PERSON] , проявивши розумну обачність, мала об`єктивну можливість звернути увагу, що спірне приміщення двічі відчужувалась протягом шести місяців - 16 січня 2020р. і 17 червня 2020р. При цьому, за пунктом 1.2 договору купівлі-продажу від 17 червня 2020р. зазначено, що вищевказане спірне нежитлове приміщення належить продавцю на підставі рішення № 16/01-20 учасника ТОВ «СВ Девелопмент», за яким [PERSON] діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] , передав а єдиний учасник ТОВ «СВ Девелопмент» [PERSON] збільшив Статутний капітал ТОВ «СВ Девелопмент» за рахунок вищевказаного спірного нерухомого майна. Відповідно до частин 3, 4 ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач(володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. У пункті 92 постанови від 07 листопада 2018р. у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), Велика Палата Верховного Суду (у подібних правовідносинах) дійшла висновку, що з огляду на особливості принципів диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України (згідно з якими сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, зокрема, і щодо подання зустрічного позову, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання) та враховуючи приписи частин 3 і 4 ст. 390 ЦК України, позивач не позбавлений можливості заявити до власника земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки. Таких вимог у цьому провадженні відповідач [PERSON] не заявляла. Отже, суд прийшов до висновку, що витребування вищевказаної квартири у відповідачки [PERSON] не порушує принцип пропорційності втручання у її право власності. Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023р. у справі № 756/5565/21. З матеріалів справи вбачається, що позивачки, в досудовому порядку, звернулися до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, та було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 12020100100006177, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та відповідно до постанови від 22 травня 2023р. позивачів було визнано потерпілими у цьому провадженні. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020100100006177, постановою слідчого від 04 серпня 2022р. було призначено судово-почеркознавчу експертизу в Київському НДІ судових експертиз МЮ України.. На вирішення експерта було поставлене наступне питання про те, чи відповідають надані на дослідження зразки підпису гр. [PERSON] - підпису, що міститься у рядку «Evripides Zemenides» в документі, який починається словами «Towhomitmayconcern…» та закінчується словами «…Allmydaughter`sexpensesarepaidbyme. KindRegardsEvripidesZemenides». Так, згідно з висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12020100100006177, підписи у водійському посвідченні Республіки Кіпр № [NUMBER] , виданому на ім`я Zemenides Evripides, у графі (10) паспорта Республіки Кіпр № [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , у графі (12) паспорта Об`єднаного Королівства Великої Британії та Північної Ірландії № 006143097, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] (термін дії з 22 червня 1992р. по 22 червня 2002р.) - відповідають підпису, що міститься у рядку «ZemenidesEvripides» в документі, який починаєтьтся словами «Towhomitmayconcern…» та закінчується словами «…Allmydaughter`sexpensesarepaidbyme. KindRegardsEvripidesZemenides». Наданий на дослідження зразок підпису гр. ZemenidesEvripides, який міститься у рядку «Signature» в фотокопії документа, який починається словами «POWER OF ATTORNEY…» та закінчується словами «… [PERSON] Signature» на 2-х аркушах, не відповідає підпису, що міститься у рядку «Evripides Zemenides» в документі, який починаєтьтся словами «Towhomitmayconcern…» та закінчується словами «…Allmydaughter`sexpensesarepaidbyme. KindRegardsEvripidesZemenides». Крім того, 27 червня 2022р. позивачі звернулись до ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» із запитом на проведення почеркознавчої експертизи підпису, що містився на технічній копії документа з назвою «POWER OF ATTORNEY», складеного від імені [PERSON] та датованого « [INFO] ». Для проведення дослідження експерту також були надані оригінали документів зі зразками підписів [PERSON] . Відповідно до Висновку експерта № 44/22 ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» від 14 липня 2022р. - [PERSON] , підпис від імені [PERSON] ( [PERSON] ), зображення якого міститься у рядку «Signature» на останньому аркуші технічної копії документа «POWER OF ATTORNEY», складеного від імені [PERSON] ([PERSON]), датованого « [INFO] », виконаний не [PERSON] ([PERSON]), а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] ( [PERSON] ). При цьому експертом зазначено, що вказаний Висновок виконаний по технічній копії документа (т. 1 а.с. 76-86). Крім цього, п.п. 103, 104 Постанови Верховного Суду в справі № 760/15931/23, встановлено, що надаючи оцінку обставинам вибуття спірного нерухомого майна з власності позивачів, як спадкоємців померлого, та набуття відповідачем права власності на вказане нерухоме майно в контексті його добросовісності, суд апеляційної інстанції встановив, що спірне приміщення вибуло із власності спадкодавця на підставі нікчемного одностороннього правочину (довіреності), тобто воля власника на відчуження нерухомого майна була відсутня. Відповідач не позбавлений можливості звернутись до продавця у якого він придбав спірне майно із вимогами передбаченими, зокрема ст. 661 ЦК України (подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2023р. у справі № 569/9312/19). Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023р. у справі № 262/2707/19. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013р. у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статті 388 ЦК України, зокрема, у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті свого батька, шляхом подання заяви про прийняття спадщини, отже, набули право захищати свої права на спадкове майно, в тому числі шляхом витребування цього майна із чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України, а відтак, звертаючись до суду з позовом про витребування майна, обрали ефективний спосіб захисту своїх порушених прав. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини)від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності, неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з незалежних від спадкоємця причин. Поряд з цим, відповідач [PERSON] зареєстрована власником вищевказаної спірної квартири на час подання позову і розгляду справи судом, що позбавляє позивачок, як спадкоємців, після смерті їх батька здійснити реєстрацію права на спадщину на спірну квартиру, яка відносить ся до спадкової маси. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, прийшов до висновку, що порушені права позивачів підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог про визнання за ними прав власності на відповідні частки спірної квартири та витребування на їх користь цієї квартири із володіння відповідачки [PERSON] , а саме: - слід визнати за кожною із позивачок право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності по 1/3 частині квартири [ADDRESS] ; та витребувати у відповідачки [PERSON] кожної із позивачок по 1/3 частині квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з кожного відповідачів на користь кожної позивачки, слід стягнути судовий збір у розмірі 28987,33 грн.

Outcome: approved