Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Адвокат Лєгостаєва Діана Володимирівна в інтересах [PERSON] через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання [PERSON] батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , внести зміни до актового запису про народження дитини та виключити відомості з актового запису про народження дитини про батька - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.07.2025 року [PERSON] , [INFO] , одружився з [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 412. До шлюбу з позивачем - [PERSON] , третя особа -1 [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . В цьому шлюбі [PERSON] [INFO] народила доньку [PERSON] , про що складено актовий запис про народження № 344. Факт народження дитини Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) реєстрував відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.05.2025 року (справа № 216/1841/25). У липня 2025 року, для остаточного з`ясування свого біологічного батьківства відносно малолітньої [PERSON] , позивачем було зроблено лабораторний аналіз на визначення біологічного батьківства. За результатами лабораторного дослідження позивач отримав 18.07.2025 року висновок про біологічне батьківство № MGU2286. Так, відповідно до вказаного висновку, ймовірність батьківства донора зразка маркованого « [PERSON] » щодо донора зразка маркованого « [PERSON] » складає 99,99999745%. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із захистом своїх прав. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26.12.2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 19.02.2026 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила також задовольнити. Надала пояснення, що перебувала у відносинах з позивачем, завагітніла та народила дитину. Відповідач та представник третьої особи Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в підготовче судове засідання не прибули, про дату час та місце судового засідання повідомлялись, причин неявки суду не повідомили, що відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив. 08.11.2023 року між [PERSON] [INFO] , та відповідачем [PERSON] [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 779, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] . 03.08.2024 року [PERSON] у медичному закладі Комунальне підприємство «Криворізька міська лікарня № 1» Криворізької міської ради народила доньку - [PERSON] , про що складено актовий запис про народження № 344 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , батьками дитини в свідоцтві вказано [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2025 року (справа № 216/1843/25) шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Рішення не оскаржено та набрало чинності 06.06.2025 року. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року (справа № 216/1841/25) зобов`язано Центрально - Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) зареєструвати факт народження дитини жіночої статі, народженої [INFO] , та присвоїти прізвище матері - „ [PERSON] ", ім`я - „ [PERSON] ", по-батькові - „ [PERSON] ", місце народження: Україна, Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг. 02.07.2025 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 412, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] , в графі «Прізвище після державної реєстрації шлюбу» зазначено: «чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] ». Відповідно до наданого позивачем висновку про біологічне батьківство № MGU2286 від 18.07.2025 р., від ТОВ «Генкод Діагностик» (Ліцензія МОЗ №1887 від 31.10.2023), в якому порівнювались зразок донора маркованого « [PERSON] » та зразок донора маркований « [PERSON] », було встановлено ймовірність батьківства: 99,99999745%. При цьому у Звіті про результати дослідження аналізу ДНК на батьківство № MGU2286 від 18.07.2025 р. ТОВ «Генкод Діагностик» вказано: « Будь-які асоціації імен, споріднених відносин та етнічної приналежності і з наведеними результатами засновані тільки на інформації , поданій замовником. ТОВ «Генкод Діагностик» не несе ніякої відповідальності за походження та/або транспортування зразків до того моменту, як вони потрапили в лабораторію. Зразки ДНК, при аналізі яких були отримані вищезгадані дані, не були взяті відповідно до встановленої юридичної процедури для надання результатів ДНК аналізу до судових інстанцій. У зв`язку з цим, результати проведених аналізів можуть не мати сили при судовому розгляді. Всі учасники дослідження розуміють і приймають той факт, що результат проведеного ДНК аналізу даються виключно для особистої інформації» . Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення у справі «Калачова проти російської федерації» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства, який необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як закріплено в ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Згідно положень ЦПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів " від 3 жовтня 2017 року№ 2147-VIII встановлено право учасників справи самостійно подавати висновок експерта. Так, згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до ч. 6 та ч. 7 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Так, [PERSON] посилається на результат дослідження № MGU2286 від 18.07.2025 р., разом з тим зазначений висновок вказує лише на ймовірність встановлення батьківства порівнювальних зразків. В самому висновку окремо зазначено, що забір матеріалу не був взятий відповідно до встановленої юридичної процедури для надання результатів ДНК аналізу до судових інстанцій та даний документ видано виключно для особистого користування і може не мати сили у суді. Тому такий доказ не відповідає визначеним ст. 102 ЦПК України вимогам до висновку експерта, положенням Закону України «Про судову експертизу» та «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року, оскільки таке дослідження не містить відомостей про особу, яка його провела (наявний підпис завідувача лабораторією), відсутні відомості щодо порядку отримання зразків дослідження (надані замовником дослідження чи відібранні певним працівником особисто з установленням особи, у якої відбиралися зразки за документами, що посвідчує таку особу) та не зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Будь-яких клопотань про долучення доказів, витребування доказів, або про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експерти для з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме про кровну спорідненість [PERSON] з дитиною, позивач не подав. Інших доказів щодо батьківства позивача відносно [PERSON] , [INFO] , позивачем під час розгляду справи не надано. Викладені обставини та додані до позовної заяви докази, на переконання суду, свідчать про необґрунтованість заявлених вимог [PERSON] . При цьому суд звертає увагу, що з фактом походження дитини від батька чинне законодавство пов`язує значний обсяг, як майнових так і особистих немайнових прав та обов`язків, як дитини так і батька, а тому зазначена обставина має бути доведена належними допустимими та достовірними доказами, тобто такими на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Пояснення третьої особи [PERSON] не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки не є доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи суд доходить висновку про відсутність належних та допустимих доказів для встановлення факту батьківства позивача відносно [PERSON] , а тому в задоволенні позову слід відмовити. Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі відмови в позові покладається на позивача. Таким чином, оскільки судом в позові відмовлено, сплачений судовий збір позивачу не повертається, а витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed