Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, що 07.10.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено кредитний договір №156115, за яким ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» надав відповідачу кредит на суму 13334,00 грн. 06.02.2025 року ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» уклали договір факторингу №06022025, відповідно до якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 21641,04 грн. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №156115 від 07.10.2024 року у розмірі 21641,04 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 08.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідача було повідомлено про вказаний позов, шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем його реєстрації. Даний факт підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Матеріалами справи встановлено, що 07.10.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено кредитний договір №156115, за яким ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» виконало своє грошове зобов`язання та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 13334,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] , а [PERSON] зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. Таким чином, ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» виконав своє зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем, який в свою чергу неналежно виконував умови договору, в результаті чого у нього виникла заборгованість у сумі 21641,04 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку. 06.02.2025 року ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» уклали договір факторингу №06022025, відповідно до якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 21641,04 грн. Отже, ТОВ «Юніт Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Згідно з розрахунком ТОВ «Юніт Капітал» кредитної заборгованості за кредитним договором №156115 від 07.10.2024 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 21641,04 грн, яка складається з наступного: 13334,00 грн. - заборгованість за кредитом; 7806,04 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн. - заборгованість по комісії. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №156115 від 07.10.2024 року у розмірі 21641,04 грн. Як передбаченостаттею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до частини 1статті 527 ЦК Україниборжник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зістаттею 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1статті 612 ЦК України). Як передбачено частиною 1статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно достатті 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу(частина 2статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як передбачено частиною 1статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 1статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6статті 81 ЦПК України). Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості наданий позивачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №156115 від 07.10.2024 року у загальному розмірі 21641,04 грн, яка складається з наступного: 13334,00 грн. - заборгованість за кредитом; 7806,04 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн. - заборгованість по комісії. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч. 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума судового збору. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав до суду копію договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року, з якого вбачається, що ТОВ "Юніт Капітал" уклало з АБ «Соломко та Партнери» договір про надання правничої допомоги, додаткова угода №25770863422. Крім того, надано акт прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 року, згідно з яким АБ «Соломко та Партнери» надано ТОВ "Юніт Капітал" наступні послуги: складання позовної заяви (2 год.), вивчення матеріалів справи (2 год.), підготовка адвокатського запиту (1 год.), підготовка та подача клопотання про отримання інформації щодо зарахування кредитних коштів (1 год. ). Загальна сума, що підлягає оплаті позивачем на користь АБ «Соломко та Партнери» становить 7000,00 грн. Проаналізувавши акт наданих послуг від 25.11.2025 року, суд вважає, що такий вид правових послуг, як вивчення матеріалів справи - не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання позовної заяви. Зокрема, Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається. Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї цивільної справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані позивачу, не відповідають критерію «неминучості», охоплені за своєю суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу. Отже, суд виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи вважає, що справедливою та реальною сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є 6000,00 грн.

Outcome: approved