Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором №1483-7274 від 14.12.2024 у розмірі 26504,5 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 14 грудня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1483-7274, який разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач був попередньо ознайомлений. Відповідно до норм ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» договір підписаний сторонами з використанням електронного підпису - одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 5500 гривень, строк кредитування 365 днів, базовий період 16 днів, комісія за видачу кредиту 15,00% від суми кредиту; % ставка 1,00% в день . Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 29 грудня 2025 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 26504,50 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5500,00 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 17429,50 гривень, заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК 2 750,00 гривень та заборгованість по комісії 825,00 гривень. Посилаючись на норми ЦК України, норми Законів України «Про електронну комерцію» та «Про споживче кредитування», просили стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1483-7274 від 14.12.2024 у розмірі 26504,50 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5500,00 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 17429,50 гривень, заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК 2 750,00 гривень та заборгованість по комісії 825,00 гривень. Також просило стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 гривні. Згідно клопотання, просили розглянути справу без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Ухвалою суду від 28 січня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою роз`яснено відповідачу порядок подання відзиву на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Поштове відправлення, яке надсилалося відповідачеві за зареєстрованою адресою проживання, повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній». Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не подав. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідно до статті 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне. Встановлено, що 14 грудня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] в електронній формі було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1483-7274 на суму 5500,00 гривень (а.с.13-23). Згідно пунктів 2.3, 5.3 договору, дата видачі кредиту 14.12.2024, дата базового періоду повернення кредиту 29.12.2024, сума кредиту 5500,00 гривень, нараховані проценти за користування кредитом 1705,00 гривень, загальна вартість кредиту 7205,00 гривень. Відповідно до пунктів 4.9, п.4.10 вказаного договору, сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду. Стандартна процентна ставка становить 1,0 % за кожен день користування кредитом. Пільгова процентна ставка 0,75% за кожен день користування кредитом. Згідно п.4.11 договору, комісія за видачу кредиту становить 15,00% від суми виданого кредиту. Одночасно договір містить й інші умови кредитування, а саме: п.4.13, п.4.14 та п.4.15 згідно яких строк кредитування складає 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту. Дата повернення кредиту 13.12.2025. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 4251,43,00 процентів. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (весь строк кредитування) складає 23856,25 гривень що включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5500,00 гривень підтверджується довідкою про перерахування коштів за договором №1483-7274 від 14.12.2024 та квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему LiqPey на карту [NUMBER] (а.с.38,39). При цьому відповідачем [PERSON] не спростовано, що банківська платіжна картка № [NUMBER] йому не належить. Договір, Правила відкриття кредитної лінії, Таблиця обчислення вартості кредиту відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором [NUMBER] (а.с.13-23, 32 на звороті - 33). Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Встановлено, що відповідач в порушення умов договору зобов`язання за кредитним договором не виконав, згідно розрахунку заборгованості станом на 29 грудня 2025 року заборгованість склала 26504,50 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5500,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 17429,50 грн., залишок відсотків за ст.625 ЦК України 2750,00 грн., залишок комісії 825,00 грн. (а.с.34-37). Разом з тим, суд вважає, що розрахунок заборгованості за відсотками проведено позивачем поза межами строку кредитування та мав бути здійснений згідно пунктів 2.3, 5.3. договору, дата видачі кредиту - 14.12.2024, дата повернення кредиту - 29.12.2024. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У договорі про відкриття кредитної лінії (п.2.3, 5.3) сторони узгодили, що сума кредиту складає 5500,00 гривень, дата повернення кредиту 29.12.2024, нараховані проценти за користування кредитом та комісія 1705,00 гривень, загальна вартість кредиту 7205,00 гривень. Тобто вартість обчислено за 16 днів користування кредитними коштами. Поряд з цим, договір містить й інші умови кредитування, а саме п.4.13, 4.14, 4.15 згідно яких строк кредитування складає 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту. Дата повернення кредиту 13.12.2025. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 4251,43 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (весь строк кредитування) складає 23856,25 гривень, що включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом. При цьому, у п.5.3.1 розділу 5 «Порядок повернення Кредиту» кредитного договору наведена таблиця, де вказується, що дата повернення кредиту 29.12.2024, нараховані проценти за користування кредитом та комісія 1705,00 гривень разом до сплати 7205,00 гривень (а.с.13-23). Водночас, згідно ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У постанові Верховного Суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), суд вказав, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. За вказаних обставин, при стягненні з відповідача заборгованості за наданим кредитом слід керуватися чітко обумовленими умовами кредитного договору, якою визначено ціну кредиту та строк кредитування, в даному випадку 16 днів і така заборгованість становить 7205 гривень 00 копійок, з яких: 5500,00 гривень - заборгованість за кредитом, 1705,00 гривень - заборгованість за процентами. Щодо стягнення заборгованості за процентами на підставі ст.625 ЦК України в сумі 2750,00 гривень та комісії в сумі 825,00 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено і станом на час розгляду даної справи він триває. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19. Так, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Слід зазначити, що нарахування процентів по ст.625 ЦК України та комісії, проведено позивачем в період дії в Україні воєнного стану. Відтак, з огляду на положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів на підставі ст.625 УК України в сумі 2750,00 гривень та комісії в сумі 825,00 гривень, оскільки відповідач звільняється від сплати указаного виду відповідальності згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Аналізуючи встановлені обставини у справі та правові норми, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 7205,00 гривень, яка складається з 5500,00 гривень суми кредиту та 1705,00 гривень нарахованих процентів, які зазначені у пункті 2.3 та 5.3 договору, що вказує на часткове задоволення позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються судом частково, що складає 21,18 відсотка від ціни позову, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 563,90 гривень.

Outcome: partial