Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] в якому просить суд: - визнати трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,90 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м. об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] 1972 року народження (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України у місті Києві 21 квітня 1998 р.) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] виданий Мінським РУ ГУ МВС України у місті Києві 07 квітня 1999р.); - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] 1972 року народження (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України у місті Києві 21 квітня 1998 р.) право приватної власності на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 69,90 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м.; - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] виданий Мінським РУ ГУ МВС України у місті Києві 07 квітня 1999р.) право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 69,90кв.м., житловою площею 41, 9 кв.м.; - припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] 1972 року народження (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України у місті Києві 21 квітня 1998 р.) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] виданий Мінським РУ ГУ МВС України у місті Києві 07 квітня 1999р.) на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,90 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м.; - визнати за [PERSON] 1972 року народження (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України у місті Києві 21 квітня 1998 р.) право власності на 1/2 майнових прав за договором № 87504 про участь у фонді фінансування будівництва від 10 жовтня 2018 р. на об`єкт будівництва: 2-х кімнатна квартира площею 53,75 кв.м. в житловому будинку на [ADDRESS] , складова частина об`єкта будівництва житлового будинку [ADDRESS] , номер об`єкта інвестування 576, поверх 12. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 жовтня 2004 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостиною Н.С. по реєстру за № 5167, подружжям [PERSON] та [PERSON] придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 69,90 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м. Квартира була оформлена на ім`я дружини [PERSON] . Купівлю продаж було здійснено за 238 797 грн. 00 коп. 10 жовтня 2018 р. Відповідачем, в інтересах родини, було укладено з АТ АКБ «Аркада» договір №87504 про участь у фонді фінансування будівництва на підставі якого було набуто майнові права на 2-х кімнатну квартиру в ЖК «Еврика» житловий будинок [ADDRESS] . 11 жовтня 2018 року Відповідачем на виконання умов зазначеного вище договору було укладено з АТ АКБ «Аркада» Договір № 87504 про уступку майнових прав, відповідно до п.1 якого Банк уступив Відповідачу, а останній прийняв від Банку майнові права на об`єкт будівництва: 2-х кімнатна квартира площею 53,75 кв.м. в житловому будинку на [ADDRESS] , складова частина об`єкта будівництва житлового будинку [ADDRESS] , номер об`єкта інвестування 576, поверх 12 вартістю 953 848,26 грн. В той же день, 11 жовтня 2018 р. Відповідачем, за рахунок спільних коштів подружжя, було сплачено АТ АКБ «Аркада» 972 322,39 грн. - суму вартості зазначених вище майнових прав, та 1,9% від суми коштів, як винагорода банку згідно п. 24 Договору № 87504 про уступку майнових прав про що Банком було видано Відповідачу свідоцтво № 286988 про участь у ФФБ виду А «Еврика» за програмою ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО» (договір № 87504 від 10 жовтня 2018 р.) від 11 жовтня 2018 року. Домовленості про поділ вказаного нерухомого майна в позасудовому порядку між сторонами не досягнуто. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2025 року для розгляду визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.04.2025 року вказану цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.05.2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 15.05.2025 року представником позивача направлено до суду заяву про виправлення недоліків по позовній заяві. 21.05.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає наступне. Відповідач заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими вона не погоджується, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Щодо трикімнатної квартири [ADDRESS] , то Відповідач не погоджується з тим, що вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона була придбана за особисті кошти Відповідача. Так, 09 січня 1996 року в порядку приватизації Відповідач набула у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. 21 жовтня 2004 року з метою придбання квартири [ADDRESS] , Відповідач здійснила продаж своєї приватизованої квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко Оленою Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за номером 5978. В цей же день, 21 жовтня 2004 року, за отримані від продажу квартири [ADDRESS] кошти та подаровані батьками Відповідача кошти, яких не вистачало на придбання квартири [ADDRESS] , Відповідач уклала договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , вказана квартира зареєстрована на Відповідача. У додаткових поясненнях від 03.12.2025 року представник відповідача зазначила, що враховуючи, що вартість спірної квартири згідно договору купівлі-продажу становила 238 797 грн. 00 коп. і відповідач внесла в рахунок оплати цієї квартири кошти, які належали їй на праві особистої власності у розмірі 141 700 грн., частка позивача в цій квартирі становить 1/5, тоді як частка відповідача 4/5. Щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про поділ майнових прав на нерухоме майно. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 20.05.2025 року, 29.07.2024 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "АРКАДА" ліквідовано. Таким чином, ТОВ «Столиця Груп» не є ліквідатором АТ АКБ «Аркада», оскільки ліквідаційна процедура завершена. У зв`язку з припиненням цивільних зобов`язань ліквідованої юридичної особи АТ «АКБ «Аркада», правовідносини за договором №87504 про участь у Фонді фінансування будівництва від 10.10.2018 року, укладеним між АТ АКБ «Аркада» та Відповідачем [PERSON] , є також припиненими, а поділ майнових прав, які виникли на підставі цього договору - неможливим, оскільки самого об`єкту права спільної сумісної власності подружжя не існує. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову у повному обсязі, просив суд про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила суд відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином. Дослідивши всі обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та здійснивши їх оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права (правове обґрунтування). Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Тлумачення частини першої статті 71 СК України свідчить, що як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)). До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див. постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20))». Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2024 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Згідно із свідоцтвом про зміну імені, відповідачка у справі 27.10.2021 року змінила по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». За час перебування у шлюбі подружжям було набуте майно, а саме: 21 жовтня 2004 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостиною Н.С. по реєстру за № 5167, [PERSON] та [PERSON] придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 69,90 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м. Квартира була оформлена на ім`я відповідача у справі. Купівлю продаж було здійснено за 238 797 грн. 00 коп. Відповідно Довідки про оціночну вартість від 25.02.2025р., вартість квартири складає 2 782 392, 76 гривень. 10 жовтня 2018 р. Відповідачем, було укладено з АТ АКБ «Аркада» договір №87504 про участь у фонді фінансування будівництва на підставі якого було набуто майнові права на 2-х кімнатну квартиру в ЖК «Еврика» житловий будинок [ADDRESS] . 11 жовтня 2018 року Відповідачем, на виконання умов зазначеного вище договору, було укладено з АТ АКБ «Аркада» Договір № 87504 про уступку майнових прав, відповідно до п.1 якого Банк уступив Відповідачу, а остання прийняла від Банку майнові права на об`єкт будівництва: 2-х кімнатна квартира площею 53,75 кв.м. в житловому будинку на [ADDRESS] , складова частина об`єкта будівництва житлового будинку [ADDRESS] , номер об`єкта інвестування 576, поверх 12 вартістю 953 848,26 грн. 11 жовтня 2018 року було сплачено АТ АКБ «Аркада» 972322,39 грн. - суму вартості зазначених вище майнових прав, та 1,9% від суми коштів, як винагорода банку згідно п. 24 Договору № 87504 про уступку майнових прав, про що Банком було видано Відповідачу свідоцтво № 286988 про участь у ФФБ виду А «Еврика» за програмою ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО» (договір № 87504 від 10 жовтня 2018 р.) від 11 жовтня 2018 року. На день подання позову до суду вказаний житловий будинок в експлуатацію не введено. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 29.07.2024 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №1000701110056002945 про проведення державної реєстрації припинення АТ АБ «Аркада» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. Також припинено повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора банку. 07.04.2021 року з метою вирішити проблему добудови жилих комплексів банку Аркада було сумісно з МВС України, Міністерством розвитку громад на території України, Службою безпеки України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, Виконавчим органом Київської міської ради, ПАТ «ДТЕК Київські електромережі», [PERSON] , ТОВ «Столиця груп»,ГО «Об`єднання інвесторів ЖК «Еврика», «Патріотика» та «Патріотика на озерах»», народний депутат України [PERSON] , ТОВ «Фінансова компанія «Гарант капітал»,ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» підписано Меморандум щодо вирішення соціального питання добудови та передачі квартир Інвесторам ЖК «Еврика», «Патріотика» та «Патріотика на озерах». Відповідно до п.3 та п.18Меморандуму обов`язок з добудови ЖК «Еврика», «Патріотика» та «Патріотика на озерах» покладається на ТОВ«Столиця груп». У відзиві на позовну заяву відповідач у справі наголошувала, що квартира [ADDRESS] була придбана за її особисті кошти, які вона отримала з продажу кв. [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності. В договорі купівлі-продажу від 21.10.2004 року вказується, що продаж квартири здійснено за 20 000 грн. 00 коп., однак фактично відповідач отримала від продажу цієї квартири 141 700.00 грн., що підтверджується копією розписки від 21.10.2004 року та копією письмових пояснень одного з покупців цієї квартири [PERSON] від 23.09.2025 року. Проте, судом було відмовлено у долученні до матеріалів справи копії вказаної вище розписки, оскільки згідно з ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, проте представником відповідача не було надано суду на огляд оригіналу такої розписки, копія розписки також не була засвідчена належним чином. Таким чином, Відповідач не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на нерухоме майно, яке набуте ними в період шлюбу, як не спростувала і рівності часток подружжя. Зважаючи на викладене, квартира [ADDRESS] та майнові права на об`єкт будівництва: 2-х кімнатна квартира площею 53,75 кв.м. в житловому будинку на [ADDRESS] , складова частина об`єкта будівництва житлового будинку [ADDRESS] , номер об`єкта інвестування 576, поверх 12 , вартістю 953 848,26 грн. є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу відповідно до ч.1 ст.70 СК України на рівні частки. Доводи відповідача про те, що нею було сплачено за рахунок своїх особистих коштів 141 700.00 грн. в рахунок оплати квартири [ADDRESS] суд не приймає до уваги з таких підстав. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини 3 статті 61 СК України кореспондує частині 4 статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Доводи відповідача про те, що нею було отримано 141 700.00 грн. від продажу квартири, що належала їй на праві власності, а саме кв. [ADDRESS] , спростовується договором купівлі продажу квартири від 21.10.2004 року, де ціна за яку було здійснено її продаж зазначена 20 000.00 грн. (а.с. 122 т.1). Крім того, в судовому засіданні стороною відповідача не надано доказів того, що гроші від продажу належної відповідачу нерухомості витрачені на придбання спірної квартири. Таким чином відповідачем в судовому засіданні презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Майновими правами, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність". Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном" (пункт 98 рішення ЄСПЛ щодо прийнятності заяви у справі "Броньовські проти Польщі", заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі "Сук проти України", заява № 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини" від 02 березня 2005 року, заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, "легітимні очікування" та "майнові права" (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії", заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства", заява № 44277/98). В іншій справі "Н.К.М. проти Угорщини" (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що "правомірні очікування" підлягають захисту як власне майно і майнові права. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. Згідно зі статтею 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). За правилами статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 10 СК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою. Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). В СК України відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки для випадку, коли здійснюється судом поділ права вимоги, яке виникло на підставі договору. Подібною нормою є частина перша статті 71 СК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Тому суд при поділі права вимоги, яке виникло на підставі відповідного договору, може визнати за іншим з подружжя 1/2 частки в спільному праві вимоги, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, або не буде спростовано презумпцію спільності майна. Ураховуючи, що право вимоги яке виникло на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва, є подільним правом і між сторонами наявний спір щодо спірної квартири, поділ такого права вимоги як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, набутого одним із подружжя, здійснюється судом. З огляду на викладене, належність права вимоги, яке виникло на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 10.10.2018 року укладеного між АТ АКБ «Аркада» та відповідачем до спільного майна подружжя зумовлює появу в таких суб`єктів спільного права вимоги. Тобто, оскільки щодо таких об`єктів як "безтілесна річ" (зокрема, право вимоги) виключається встановлення правового режиму речового права та використання речево-правових конструкцій, то правовий режим спільної сумісної власності так позначається на праві вимоги, що зумовлює "появу" спільного права вимоги, яке виникло на підставі договору про участь у Фонді будівництва, відповідно до якого за довірителем закріплюється об`єкт інвестування з такими характеристиками: вид об`єкта: 2-х кімнатна квартира площею 53,75 кв.м. в житловому будинку на [ADDRESS] , складова частина об`єкта будівництва житлового будинку [ADDRESS] , номер об`єкта інвестування 576, поверх 12. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виниклі за вказаним вище договором права належать подружжю і підлягають визнанню та поділу, адже право отримати в майбутньому частину спірної квартири не визнається відповідачем та підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з підстав їх обґрунтованості та доведеності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

Outcome: approved