Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

ТОВ «Факторинг партнерс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань за кредитними договорами. В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що 08.01.2022 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено Договір № 4185558. 18.01.2022 між ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" та [PERSON] укладено Договір № 3205612061-180752. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 4185558 від 08.01.2022, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15376,56 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 9127 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5549,56 грн., заборгованість за комісіями - 700 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 3205612061-180752 від 18.01.2022, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 6260 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4500 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 1760 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 21636,56 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 13627 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 7309,56 грн., заборгованість за комісіями - 700 грн. 25.07.2021 було укладено договір № 25-07/24, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Факторинг партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 4185558. 07.03.2023 було укладено договір №07/03/23, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" відступило на користь ТОВ "Коллекс центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3205612061-180752. 18.02.2025 було укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВ "Коллекс центр" відступило на користь ТОВ "Факторинг партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3205612061-180752. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за кредитними договорами № 4185558 та № 3205612061-180752. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за даними кредитними договорами. У додаткових поясненнях від 28.10.2025 представник відповідача, адвокат Полюхович Р.М. вказує, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що відповідач дійсно ознайомлювався з умовами паспортів споживчого кредиту за обома договорами до моменту їх підписання. Наявність у справі лише копії паспорта споживчого кредиту, підписаної виключно представником ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», не може свідчити про фактичне ознайомлення споживача з його змістом або підтверджувати надання йому такої інформації у спосіб, передбачений законодавством. Такий односторонній документ належне ознайомлення особи, якій надаються кредитні кошти, щодо прийняття запропонованих умов. Відповідно, це ставить під сумнів факт належного інформування споживача та відповідність укладення договору вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Просить у задоволенні позовних вимог у справі відмовити у повному обсязі. У додаткових поясненнях від 31.10.2025 представник позивача Сердійчук Я.Я. вказує, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договорів позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікація відповідача підтверджується Довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, Ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, відповідачем не надані. У додаткових поясненнях від 24.11.2025 представник відповідача, адвокат Полюхович Р.М. вказує, що у наданих позивачем поясненнях щодо підписання договору зазначено, що факт ідентифікації відповідача нібито підтверджується довідкою про ідентифікацію. Водночас відповідач уже висловив відповідні заперечення щодо цього у письмових поясненнях від 27.10.2025 року, наголосивши, що така довідка ТОВ «МІЛОАН» про ідентифікацію укладення договору № 4185558 від 08.01.2022 сама по собі не підтверджує факту підписання договору у належний спосіб. Зокрема, зазначений документ містить лише номер телефону та одноразовий ідентифікатор, що не дає можливості достеменно встановити, що саме відповідач отримав ці дані та особисто їх використовував. Відсутність належних доказів позивача свідчить про формальність та неповноту проведеної ідентифікації. Позивач не надав жодного доказу належності телефонного номера відповідачу, а також доказів входу чи взаємодії відповідача з особистим кабінетом, заповнення заяв на отримання кредиту, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту до укладення договору, що відповідало б ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», що вже було зазначено та обґрунтовано відповідачем раніше. У письмових поясненнях від 02.12.2025 представник позивача Сердійчук Я.Я. вказує, що Верховний Суд України на засіданні Судової палати 2 грудня 2015 року при розгляді справи № 6-1341цс15 сформулював наступну правову позицію. Закон "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, що виникли з кредитних правовідносин, лише у тому випадку, якщо основою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типових процентних ставках, валютних скидках і так далі, передуючих укладенню договору. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, ці норми не регулюють порядок нарахування відсотків за користування кредитом, а регулюють порядок нарахування компенсаційних виплат (міри відповідальності) за порушення умов виконання зобов`язань за договором. Тоді як, нараховані відсотки є результатом реалізації кредитного договору, а заборгованість, яка виникла є наслідком неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, та не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором. Так, згідно положень статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції від 01.01.2024, яка діяла станом на дату укладення кредитного договору) у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. До підписання договорів позичальнику було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договору, в тому числі розміщена інформація на сайті товариства, Крім того, зважаючи на вільний порядок укладення договору, позичальник мав необмежений час для вибору строку та суми позики, а також для ознайомлення з умовами які він сам обрав та прийняття зваженого рішення. Позичальник засвідчив факт належного ознайомлення з умовами Договору, в тому числі підписавши Договір, в якому визначені розмір та порядок нарахування відсотків. Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. У додаткових поясненнях від 11.02.2026 представник відповідача, адвокат Полюхович Р.М. вказує, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості, не враховує та не доводить дотримання вимог Закону України «Про споживче кредитування». Попри твердження про існування договірних відносин, не було надано суду жодних доказів виконання свого обов`язку, передбаченого статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування», а саме надати паспорт споживчого кредиту та повну інформацію щодо істотних умов кредитування до моменту укладення договору. Відсутність таких доказів свідчить про можливе порушення встановленого законом порядку інформування споживача про умови отримання кредиту. За таких обставин існують підстави вважати, що договір укладено з порушенням вимог законодавства та без належного забезпечення прав споживача. Просить у задоволенні позовних вимог у справі відмовити у повному обсязі. У письмових поясненнях від 04.03.2026 представник позивача Сердійчук Я.Я. вказує, що на підтвердження факту видачі кредитних коштів позивачем до позовної заяви долучено довідку, щодо підтвердження переказу грошових коштів від 08.01.2022 на номер картки відповідача [NUMBER] у розмірі 10 000,00 грн. та лист від платіжної системи щодо підтвердження переказу грошових коштів від 08.01.2022 на номер картки відповідача [NUMBER] у розмірі 4500,00 грн. В свою чергу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом від 14.11.2025 року повідомив, що по клієнту [PERSON] РНОКПП [NUMBER] в банку емітовано карту [NUMBER] ( [NUMBER] ) та повідомив, що по клієнту [PERSON] РНОКПП [NUMBER] було проведено зарахування коштів в розмірі 4500.00 грн. на рахунок [NUMBER] ( [NUMBER] ) від 18.01.2022. На виконання вимог ухвали Акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" повідомив наступне: Ідентифікаційні дані власника картки [NUMBER] : [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт номер [NUMBER] виданий 5610, Банківська картка № [NUMBER] емітувалась на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , Повний номер маски картки [NUMBER] , Номер телефону [NUMBER] знаходиться в анкетних даних. Додатково Акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" надало виписку з якої вбачається, що 08.01.2022 року на банківську картку № [NUMBER] є зарахування коштів у розмірі 10000,00 грн. Таким чином, матеріали справи у їх сукупності та офіційні відповіді з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «Райффайзен Банк» щодо зарахування коштів, свідчать про укладення кредитних договорів та отримання відповідачем кредитних коштів. Жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували зазначені обставини суду не надано. Просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Згідно відповіді № 5688/5954 від 04.06.2025 з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області встановлено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, встановлено зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] . Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2025 року клопотання представника відповідача - адвоката Полюховича Руслана Михайловича про витребування доказів задоволено. Витребувано в Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" докази, а саме: інформацію та належним чином завірені копії документів, що підтверджують зарахування коштів на рахунок [PERSON] у розмірі 4 500,00 грн за договором № 3205612061-180752 від 18.01.2022. Витребувано в AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» інформацію та належним чином завірені копії документів, що підтверджують зарахування коштів на рахунок [PERSON] у розмірі 10 000,00 грн за договором № 4185558 від 08.01.2022. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2025 року повторно витребувано запитувану інформацію. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] задоволено. Витребувано в Акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (01011, місто Київ, вулиця Алмазова Генерала, будинок, 4а, код ЄДРПОУ 14305909): - ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; - докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 10000,00 грн., які 08.01.2022 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки за номером картки № [NUMBER] за період із 08.01.2022 по 14.01.2022; - інформацію, чи відкривалась [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) банківська картка № [NUMBER] (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № [NUMBER] ; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 08.01.2022 по 14.01.2022; - інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Сторони в судове засідання 09.03.2026 не з`явилися, хоча повідомлялися своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що 08.01.2022 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено Договір № 4185558. Умови та порядок укладання Договору № 4185558 від 08.01.2022 такі. Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000.00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 2552 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №4185558 від 08.01.2022, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15376,56 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 9127 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5549,56 грн., заборгованість за комісіями - 700 грн. Згідно доказів, наданих суду на виконання вимог ухвали про витребування доказів АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" судом встановлено, що ідентифікаційні дані власника картки [NUMBER] : [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт номер [NUMBER] виданий 5610, банківська картка № [NUMBER] емітувалась на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , повний номер маски картки [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] знаходиться в анкетних даних. Додатково Акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" надало виписку з якої вбачається, що 08 січня 2022 року на банківську картку № [NUMBER] є зарахування коштів у розмірі 10000,00 грн. Щодо стягнення відсотків за Договором № 4185558 від 08.01.2022 суд зазначає таке. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення КонституційногоСуду України від 10листопада 2011року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: approved