Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

1. Стислий виклад позиції сторони позивача 1.1. Представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ, позивач) Медведєва Наталія Олександрівна (діє на підставі довіреності керівника юридичної особи від 05.09.2025 № 0509/25-01) звернулась 01.12.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 45900,00 грн.. 1.2. Представниця позивача зазначає, що 30.08.2024 між ТОВ та [PERSON] був укладений кредитний договір № 30.08.2024-100001533, цей договір підписаний відповідачем після проходження ідентифікації шляхом використання системи BankID Національного банку України, після реєстрації в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником у повідомленні на особистий номер телефону, вказаний під час реєстрації. За цим договором відповідач отримав від ТОВ споживчий кредит (для задоволення власних потреб) в обумовленому розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності та взяв на себе зобов`язання повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом згідно з умовами досягнутої угоди. 1.3. За твердженнями сторони позивача, ТОВ був наданий [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб з дотриманням таких умов: тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - 17000,00 грн.; мета отримання коштів - придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; строк кредитування - 124 дні з дня надання кредиту; дата надання кредиту - 30.08.2024; за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за ставкою «Стандарт» (фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 1% за 1 день користування кредитом, діє протягом перших двох чергових періодів користування кредитом) або за ставкою «Економ» (фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, діє протягом наступних чергових періодів); комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту (1530,00 грн.); комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1530,00 грн. у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; дата повернення кредиту - 31.12.2024. 1.4. Кредитором надані [PERSON] кошти в розмірі, обумовленому договором. Натомість відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за цим договором щодо повернення коштів кредитодавцеві. 1.5. У зв`язку з неповерненням коштів [PERSON] представниця позивача звертається до суду за захистом порушеного права юридичної особи, просить стягнути з відповідача кошти: 17000,00 грн. основного боргу, 15810,00 грн. заборгованості за відсотками, 1530,00 грн. комісії, 3060,00 грн. додаткової комісії, 8500,00 грн. неустойки, а всього - 45900,00 грн. 1.6. Позивача суд належним чином повідомив про дату, час та місце розгляду справи судом, позивач не направив уповноваженого представника для участі в судовому засіданні. Представниця ТОВ Медведєва Н.О. у тексті позовної заяви просила здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, не заперечувала проти здійснення судом заочного розгляду справи. 2. Стислий виклад позиції сторони відповідача 2.1. Відповідач [PERSON] був повідомлений про дату, час та місце здійснення судових засідань у справі, для участі в призначених судових засіданнях не прибув. 2.2. Представник відповідача [PERSON] надав до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача заперечувала проти задоволення вимог ТОВ. Представник відповідача зазначив, що єдиним доказом надання кредитних коштів [PERSON] є довідка ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 20.11.2025 № 1-2011 про підтвердження зарахування суми 17000,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] , ця довідка не є первинним документом та не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затв. постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018, Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затв. постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163. Зі змісту довідки ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» неможливо з`ясувати, кому було переказано кошти, хто є власником картки № [NUMBER] , хто ініціював переказ коштів, з якого рахунку та на підставі якої платіжної інструкції. Надана позивачем довідка - розрахунок містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, відсотків, комісій та неустойки, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником кредиту й відсотків по кожному платіжному періоду. Крім того, сторона відповідача не визнає заборгованості по відсотках, оскільки позивачем не було доведено факту отримання [PERSON] кредитних коштів. На думку представника відповідача, вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] сум нарахованих комісій суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Також представник відповідача зауважив, що нарахування позивачем неустойки за кредитом прямо заборонено п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України на період дії в державі правового режиму воєнного стану. 2.3. Представник відповідача Гіль Ю.П. безпосередньо не брав участі в судовому розгляді цивільної справи № 156/1497/25. 3. Заяви (клопотання) учасників справи; інші процесуальні дії в справі 3.1. Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 15.12.2025 позовна заява ТОВ до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 45900,00 грн. прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі, прийнято рішення про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом сторін), призначено судове засідання щодо розгляду справи на 14.01.2026 на 10 год 30 хв. 3.2. У зв`язку з неприбуттям сторін (їхніх представників) для участі у призначеному судовому засіданні, ухвалою суду від 14.01.2026 судовий розгляд справи відкладено на 10.03.2026 на 14 год 00 хв, про що поінформовані сторони. Цією ж ухвалою суду було продовжено строк розгляду справи № 156/1497/25 в порядку спрощеного позовного провадження до 10.03.2026. 4. Фактичні обставини, встановлені судом; докази, надані сторонами в справі 4.1. Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 4.2. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 4.3. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). 4.4. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. 4.5. Позивач ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» є юридичною особою, зареєстрованою в установленому законом порядку, основний вид діяльності - 64.92 «Інші види кредитування». 4.6. Сторона позивача надала до суду копію договору від 30.08.2024 № 30.08.2024-100001533, укладеного в електронній формі, сторонами договору є ТОВ (як кредитодавець) та [PERSON] (як позичальник). Договір підписаний кредитодавцем з використанням КЕП Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», [PERSON] , КНЕДП «MASTERKEY» ТОВ «АРТ МАСТЕР», а позичальником - електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «Е466», відправленим на номер мобільного телефону позичальника [NUMBER] . За цим договором [PERSON] повинен отримати від ТОВ фінансовий кредит для задоволення власних потреб в обумовленому розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності та взяти на себе зобов`язання повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом згідно з умовами досягнутої угоди. Договір підписаний відповідачем після проходження ідентифікації шляхом використання системи BankID Національного банку України. Згідно з наданою позивачем інформацією з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, позичальника за договором від 30.08.2024 № 30.08.2024-100001533 було ідентифіковано як клієнта АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , дата народження [INFO] , номер телефону [NUMBER] , реєстрація місця проживання: [ADDRESS] (дані документа, що ідентифікують позичальника: паспорт [NUMBER] , виданий 27.08.2019 територіальним органом ДМС України 0714). 4.7. Цей договір укладений у сторонами письмовій формі шляхом обміну документами (заявка на отримання кредиту, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), підтвердження укладення кредитного договору). Такі документи містять підпис від імені [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора "Е466". Згідно з указаним договором кредитор надає позичальниці фінансовий кредит у розмірі 17000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, позичальник бере на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 3.1., 3.2., 4.1., 6.1. оферти). 4.8. Договір, підписаний сторонами, передбачав надання [PERSON] кредиту для задоволення особистих потреб з дотриманням таких умов: тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - 17000,00 грн.; мета отримання коштів - придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; строк кредитування - 124 дні з дня надання кредиту; дата надання кредиту - 30.08.2024; за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за ставкою «Стандарт» (фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 1% за 1 день користування кредитом, діє протягом перших двох чергових періодів користування кредитом) або за ставкою «Економ» (фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, діє протягом наступних чергових періодів); комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту (1530,00 грн.); комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1530,00 грн. у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; дата повернення кредиту - 31.12.2024. Кредит мав бути наданий позичальникові в безготівковій формі в національній валюті на шляхом перерахування коштів на рахунок, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу [NUMBER]. (п. 4.1. оферти). 4.9. Між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (як торговцем) та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (як платіжною установою) був укладений договір про надання послуг з переказу коштів від 01.04.2024 № ФК-П-2024/01-2, за цим договором платіжна установа прийняла на себе зобов`язання надавати торговцеві послуги з переказу коштів без відкриття рахунку, а саме: приймати на власний розрахунковий рахунок платежі та/або виплати та здійснювати переказ торговцю/споживачам належним їм коштів у порядку та на умовах, визначених цим договором, з дотриманням норм чинного законодавства України, а також правил та регламентів платіжних систем; приймати до виконання платіжну інструкцію торговця на здійснення виплати за умови, що така платіжна інструкція містить необхідну інформацію для здійснення переказу коштів (інформацію, що супроводжує платіжну операцію), визначену чинним законодавством України, та за умови відсутності підстав для відмови в її прийнятті; забезпечувати передачу інформації згідно з правилами та регламентами платіжних систем для своєчасного здійснення зарахування виплат споживачам та/або платежів торговцю.; надавати торговцю інформацію щодо виконання платіжною установою кожної платіжної операції, що виконується платіжною установою на підставі цього договору, засобами протоколу обміну. 4.10. Зі змісту довідки ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 20.11.2025 № 1 - 2011 убачається, що вказана юридична особа надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків, між вказаною юридичною особою та ТОВ «СПОЖИВИЧЙ ЦЕНТР» укладено договір на переказ коштів від 01.04.2024 № ФК-П-2024/01-2, згідно з цим договором були успішно перераховані кошти 30.08.2024 о 14 год 06 хв на суму 17000,00 грн. на номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 495227981, призначення платежу: видача за договором кредиту № 30.08.2024-100001533. 4.11. Згідно з наданою представником позивача довідкою - розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором від 30.08.2024 № 30.08.2024-100001533 заборгованість [PERSON] становить: 17000,00 грн. - основний борг; 15810,00 грн. - проценти; 1530,00 грн. - комісія; 3060,00 грн. - додаткова комісія; 8500,00 грн. - неустойка; разом - 45900,00 грн.. 4.12. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх позицій щодо предмету та підстав позову до суду учасники справи не надали. 5. Оцінка суду 5.1. Вирішуючи по суті вимоги, заявлені позивачем, суд зазначає про таке. 5.2. Як передбачено ст.11 Цивільного кодексу (ЦК) України, підставою виникнення цивільних правовідносин є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. 5.3. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК. 5.4. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 5.5. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. 5.6. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). 5.7. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 5.8. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. 5.9. Норми ч.5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII (зі змінами) передбачають, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. 5.10. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). 5.11. На підтвердження існування договірних відносин між [PERSON] (як позичальником) та ТОВ (як кредитором) позивачем у справі були надані заявка на отримання кредиту, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), підтвердження укладення кредитного договору. Вказані документи підписані відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "Е466". 5.12. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). 5.13. Отже, електронний цифровий підпис є ключовим засобом підтвердження особи і волевиявлення в електронних договорах. Простої згадки про його використання у договорі недостатньо для підтвердження дійсності підпису, оскільки не встановлюється, хто саме і коли його проставив. Для юридичної сили потрібно документально зафіксувати факт підписання, час, а також спосіб аутентифікації, наприклад, використання одноразового ідентифікатора. 5.14. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20 (провадження № 61-232св23), кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно - телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, електронна пошта) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 5.15. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. 5.16. За твердженнями позивача, кредитний договір був підписаний відповідачем після проходження ідентифікації шляхом використання системи BankID Національного банку України. Згідно з наданою позивачем інформацією з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, позичальника за договором від 30.08.2024 № 30.08.2024-100001533 було ідентифіковано як клієнта АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , дата народження [INFO] , номер телефону [NUMBER] , реєстрація місця проживання: [ADDRESS] (дані документа, що ідентифікують позичальника: паспорт [NUMBER] , виданий 27.08.2019 територіальним органом ДМС України 0714). 5.17. Як видно, позивач здійснив ідентифікацію та верифікацію відповідача до підписання договору шляхом перевірки відповідності наданих відповідачем особистих даних, номеру карткового рахунку, фінансового номеру телефону даним, вказаним у Системі BankID НБУ. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач та відповідач уклали договір в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». 5.18. У постанові Верховного Суду від 12.06.2023 у справі № 263/3470/20 (провадження № 61-7018св21) висловлені правові позиції, згідно з якими відповідно до ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію»розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються на підставі законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію»продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон України «Про електронну комерцію»є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання учасника справи на ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставними. 5.19. У матеріалах цивільної справи № 156/1497/25 міститься довідка ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 20.11.2025 № 1 - 2011 убачається, що вказана юридична особа надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків, між вказаною юридичною особою та ТОВ «СПОЖИВИЧЙ ЦЕНТР» укладено договір на переказ коштів від 01.04.2024 № ФК-П-2024/01-2, згідно з цим договором були успішно перераховані кошти 30.08.2024 о 14 год 06 хв на суму 17000,00 грн. на номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 495227981, призначення платежу: видача за договором кредиту № 30.08.2024-100001533. Цей документ за своїм змістом відповідає визначенню «інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку», про який йдеться у ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію». 5.20. Також на підтвердження існування відповідних правовідносин між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (як торговцем) та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (як платіжною установою) позивачем надана копія договору про надання послуг з переказу коштів від 01.04.2024 № ФК-П-2024/01-2. 5.21. Зміст вказаних документів дозволяє суду дійти висновку про те, що на банківський рахунок, пов`язаних з карткою № [NUMBER] , від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» 30.08.2024 надійшли кошти в розмірі 17000,00 грн. із призначенням платежу «видача за договором кредиту № 30.08.2024-100001533». 5.22. Європейський суд з прав людини у п. 96 рішення від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" (J.K. and Others v. Sweden, [GC]), заява № 59166/12, наголосив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". 5.23. Верховний Суд у своїй практиці також вказує на необхідність застосування категорій «стандартів доказування» та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (наприклад, постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). 5.24. Згідно з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом, стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 5.25. Наведене дозволяє суду під час ухвалення рішення у справі № 156/1497/25 вказати, що докази, надані стороною позивача (зокрема, копії заявки на отримання кредиту, пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), підтвердження укладення кредитного договору, інформація з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, копія довідки ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 20.11.2025 № 1 - 2011, договору про надання послуг з переказу коштів від 01.04.2024 № ФК-П-2024/01-2) є такими, що з більшою вірогідністю підтверджують перерахування кредитних коштів у розмірі 17000,00 грн. від кредитодавця ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на картковий рахунок № [NUMBER] , порівняно зі звичайним твердженням сторони відповідача «про відсутність доказів перерахування». Варто зауважити, що відповідач, посилаючись на відсутність доказів перерахування кредитних коштів, не надав до суду ні виписки по його рахунках в банківських установах, у тому числі по рахунку, пов`язаному з карткою № [NUMBER] , зазначеному у договорі як особистий платіжний засіб позичальника, ні доказів про відсутність у [PERSON] такого рахунку. Тож сторона відповідача не спростувала доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений ст. 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 5.26. Отже, суд відхиляє заперечення сторони відповідача з приводу недоведеності факту перерахування ТОВ на користь [PERSON] коштів у кредит за вказаним договором, вважає доведеним той факт, що між [PERSON] та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» виникли зобов`язання із договору кредиту, відповідач отримав кошти в розмірі 17000,00 грн., котрі повинен повернути кредитодавцеві. 5.27. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості до [PERSON] , позивач, крім заборгованості за кредитом, просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. 5.28. Як установлено судом, [PERSON] 30.08.2024 підписав електронним підписом кредитний договір, чим погодився із запропонованими умовами договору, котрі охоплюють необхідність сплати відсотків за користування позиченими коштами. 5.29. Згідно з наданою стороною позивача довідкою - розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором від 30.08.2024 № 30.08.2024-100001533 заборгованість [PERSON] становить: 17000,00 грн. - основний борг; 15810,00 грн. - проценти; 1530,00 грн. - комісія; 3060,00 грн. - додаткова комісія; 8500,00 грн. - неустойка; разом - 45900,00 грн.; проценти за користування кредитом нараховані за період з 30.08.2024 по 31.12.2024. Договором передбачено строк кредитування позичальника тривалістю 124 дні з дати надання коштів, тобто з 30.08.2024 по 31.12.2024. 5.30. Дослідивши надану позивачем довідку-розрахунок, а саме порядок нарахування відсотків, суд встановив, що розрахунок заборгованості за процентами розраховується таким чином: 17 000,00 грн. (сума виданих кредитних коштів) х 0,5 % (ставка «Економ») х 14 (кількість днів користування кредитними коштами за ставкою «Економ») та дорівнює 5270,00 грн.; 17 000,00 грн. (сума виданих кредитних коштів) х 1 % (ставка «Стандарт») х 62 (кількість днів користування кредитними коштами за ставкою «Стандарт») та дорівнює 10540,00 грн. Сума нарахованих процентів за весь період користування кредитними коштами становить 5270,00 грн. + 10540,00 грн. = 15810,00 грн. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та встановив, що він здійснений з урахуванням строку кредитування, зважаючи на розмір відсотків, визначений у кредитному договорі. Тож твердження сторони відповідача про надання ТОВ неналежного розрахунку щодо стану заборгованості суд вважає безпідставними. Варто зауважити, що стороною відповідача не було надано на спростування доводів позивача власного розрахунку суми відсотків за договором. 5.31. Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII (зі змінами) загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача разової комісії у розмірі 1530,00 грн., безпосередньо передбаченої кредитним договором, є правомірними, оскільки видача кредиту позичальнику шляхом перерахування на банківський рахунок здійснювалась із використанням стороннього сервісу (Інтернет - еквайрингу), а кредитний договір від 30.08.2024 № 30.08.2024-100001533 передбачав сплату позичальником комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 9% від суми кредиту (1530,00 грн.). 5.32. Поряд з цим, згідно з п. 9 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору від 30.08.2024 «комісія за обслуговування кредитної заборгованості» (на рівні 1530,00 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом) нараховується за організацію та забезпечення інформаційної підтримки позивача по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення можливості здійснювати платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги. Однак стороною позивача не було доведено, що [PERSON] фактично користувався такими послугами, тому нарахування кредитодавцем «додаткової комісії» у розмірі 3060,00 грн. не відповідає засадам добросовісності, розумності справедливості, відтак, вимоги позивача в цій частині суд не задовольняє. 5.33. Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, з огляду на те, що з 24.02.2022 і дотепер на всій території України запроваджено воєнний стан, вимога ТОВ про стягнення з [PERSON] 8500,00 грн. неустойки не ґрунтується на законі, тому не може бути задоволена судом. 5.34. При цьому суд відхиляє посилання сторони позивача на пріоритетну дію п. 6 розд. IV «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII порівняно з дією п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Адже за правилами, викладеними у ст. 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України, актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Тож ч.2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. Згаданий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів (з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів) підтримувався Конституційним Судом України (рішення від 13.03.2012 у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України (постанови від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15). Наведене узгоджується і з правовими позиціями, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (п. 17), від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (п. 78), від 29.06.2022 у справі №477/874/19 (п. 69)). 5.35. Таким чином, позовні вимоги ТОВ до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача на підставі кредитного договору від 30.08.2024 № 30.08.2024-100001533 необхідно стягнути кошти: кошти: 17000,00 грн. основної суми боргу, 15810,00 грн. процентів, 1530,00 грн. комісії, а всього - 34340,00 грн.. 6. Розподіл судових витрат між сторонами 6.1. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 6.2. Сторона позивача заявила про наявність понесених судових витрат, котрі складаються зі сплаченої суми судового збору, в розмірі 2422,40 грн., що підтверджено копією платіжної інструкції від 24.11.2025 № СЦ00056032 про перерахування коштів через АТ «Перший український міжнародний банк». Про наявність інших судових витрат в цивільній справі № 156/1497/25 сторона позивача не заявляла. 6.3. Відповідач [PERSON] не заявляв про наявність понесених ним судових витрат у цивільній справі № 156/1497/25. 6.4. Загальні правила розподілу судових витрат між сторонами визначені положеннями ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6.5. Оскільки рішенням суду від 10.03.2026 у справі № 156/1497/25 вимоги майнового характеру ТОВ до [PERSON] , заявлені на суму 45900,00 грн., були задоволені частково, у межах суми 34340,00 грн., то з урахуванням засад пропорційності суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1812,31 грн. (із розрахунку 34340,00 : 45900,00 х 2422,40 = 1812,3141).

Outcome: partial