Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Савченко О.О. звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просить встановити факт постійного проживання [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) разом зі спадкодавцем, [PERSON] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини та визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , як спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, [PERSON] , є рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] та бабусею позивача, [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1999, реєстраційний № [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] мали рівні частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Після смерті [PERSON] , баби позивача, залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , у якій спадкодавиця була зареєстрована та постійно проживала зі своїм сином, батьком позивача, [PERSON] . Після її смерті [PERSON] фактично прийняв спадщину за [PERSON] як спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем. За заявою [PERSON] приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Залізко В.М. була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 67654286 (номер у нотаріуса 21/2021) до майна померлої [PERSON] . Однак за життя [PERSON] не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. На момент смерті батька, [PERSON] , позивач був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте фактично з 2012 року до моменту смерті батька проживав разом з ним у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] . За заявою позивача приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Ништик Л.О. була заведена спадкова справа до майна померлого [PERSON] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено з причин відсутності підтвердження спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки вони зареєстровані за різними адресами. Інших спадкоємців, окрім позивача, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. Ухвалою суду від 27.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.12.2024 витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Залізко Валерії Миколаївни належним чином завірену копію спадкової справи за номером у спадковому реєстрі 67654286 (номер у нотаріуса 21/2021) до майна [PERSON] , померлої [INFO] та також у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ништик Людмили Олександрівни витребувано належним чином завірену копію спадкової справи за номером у спадковому реєстрі 72026361 (номер у нотаріуса 04/2024) до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 13.01.2025 ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження у справі. Ухвалою від 15.04.2025 задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків, закрито підготовче провадження. Представником відповідача, Харківської міської ради 02.06.2025 надано відзив, в якому виклав свої заперечення проти позову посилаючись на те, що позивачем пропущено строк встановлений для подачі заяви про прийняття спадщини, а також не надано достатньо належних і допустимих доказів, які свідчили б про фактичне проживання позивача за адресою реєстрації спадкодавця на час відкриття спадщини. Представник відповідача зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим питання визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на даний час є передчасним. 23.06.2025 представником позивача надана відповідь на відзив, в якому вказано, що уданій справі позивачем заявлено вимогу про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент його смерті в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємця, який фактично прийняв спадщину, а не факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову, тому він вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладений вище у позовній заяві. Відповідач, будучи користувачем системи «Електронний суд» належним чином сповіщений про дату розгляду справи, до судового засідання не з`явився, причини неявки не повідомлені. За наслідком судового засідання 03.03.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та визначив дату та час його проголошення 12.03.2026 о 15:00 год. Відповідно до ч.1ст.244ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи вищенаведене, дата ухвалення рішення у даній справі є дата складення повного судового рішення. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] , є рідним сином [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 17.10.1979, виданого Палацем новонароджених м. Харкова.(а.с. 11) [PERSON] помер16. [NUMBER] , що засвідчено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 17.08.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). (а.с. 9) Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1999, реєстраційний № [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 13) [PERSON] , є матір`ю [PERSON] та бабусею позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] . (а.с.12) [PERSON] померла [INFO] , що засвідчено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . (а.с. 10) Як вбачається з відмітки у паспорті позивача, він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6-7) Згідно інформаційної довідки начальника сектору превенції ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року по теперішній час. За вказаною адресою [PERSON] проживає з дружиною [PERSON] , а також з батьком [PERSON] до дня його смерті [INFO] . (а.с. 45а) У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв її син [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про відмову від спадщини не заявив, свідоцтво про право на спадщину не оформлював. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У зв`язку зі смертю [PERSON] , [INFO] відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст.1223ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] заповіту не залишив, тому спадкування здійснюється за законом. Згідно зі ст.1258ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно дост.1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, в матеріалах спадкової справи № 73/24 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] міститься заява її спадкоємця [PERSON] про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину після його померлої матері [PERSON] у зв`язку зі зверненням до суду про поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини. (а.с. 115) Разом з тим, матеріали справи містять заяву [PERSON] , в якій останній доводить до відома нотаріальну контору, що не претендує на оформлення спадщини, що залишилась після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . До суду для встановлення додаткового строку на прийняття спадщини не звертався та звертатись не буде. Не заперечує проти оформлення спадщини [PERSON] на ім`я [PERSON] , який є спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , який спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв, але не оформляв своїх спадкових прав. Матеріальних претензій стосовно спадщини до [PERSON] не має. Заява засвідчена 12.01.2024 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. (а.с. 208) Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, діями, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, є подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини або постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що позивач в установлений законом строк заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подав, стверджуючи, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказаний факт позивач просить встановити у судовому порядку для визнання права власності на спадкове майно. Вимога про встановлення цього факту підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що 20.02.2024 позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, пропустивши встановлений законодавством строк. Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ништик Л.О. від 20.02.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у зв`язку з тим, що заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори на протягі строку встановленого для прийняття спадщини не подав та зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не був зареєстрований. Позивач стверджує, що після смерті батька він прийняв спадщину, оскільки на час його смерті постійно проживав разом з ним. Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Вказаний факт в судовому засіданні знайшов своє підтвердження наданими позивачем доказами: копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, інформаційною довідкою від 30.05.2024 ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, згідно якої [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 2012 року по теперішній час, поясненнями в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що позивач разом із своєю дружиною тривалий час постійно проживав разом з батьком до його смерті за адресою:[ADDRESS] . З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених позивачем та підтверджених наданими письмовими доказами, а також поясненнями свідків, наданими у судовому засіданні, стосовно того, що позивач, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на день смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , та який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , постійно проживав з ним однією сім`єю у вказаній квартирі. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність повідомлених свідками обставин, які підтверджуються іншими доказами. Докази, які б спростовували даний факт в матеріалах справи відсутні. Отже, з наведених підстав суд вважає доведеним факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в зв`язку з чим вважає за необхідне позов у цій частині задовольнити. Вирішуючи позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно суд приймає до уваги наступне. Оскільки статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, то позивач вважається таким, що прийняв спадщину, За змістом ч. 1 ст.1297ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Як зазначено вище, постановою приватного нотаріуса ХМНО Ништик Л.О. від 20.02.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у зв`язку з тим, що заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори на протягі строку встановленого для прийняття спадщини не подав та зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не був зареєстрований. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 22 вересня 2021 року (справа № 227/3750/19). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Таким чином, визнати право власності на успадковане майно, а також захистити своє право власності на нього позивач може лише в судовому порядку. Суд приймає до уваги, що позивач отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом, яке є підставою для реєстрації за позивачем права власності на квартиру, в зв`язку з тим, що заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом строку встановленого для прийняття спадщини не подав та зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не був зареєстрований. Між тим в судовому засідання достовірно встановлено, що відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, в зв`язку з чим він вважається таким, що прийняв спадщину. Незважаючи на прийняття позивачем спадщини в установленому законом порядку, він позбавлений можливості оформити своє право власності, в зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Отже, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкоємцем спадщини в нотаріальному порядку, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька, задовольнивши позов в цій частині. З огляду на викладене та

Outcome: approved