Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

30.12.2025 позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №4832783 від 23.07.2024 в сумі 114996,97 грн, 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору та 10000 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування вимог вказано, що 23.07.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] було укладено електронний договір №4832783 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 20000 грн. 07.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до Договору №4832783 від 23.07.2024, згідно з яким для відповідача було додатково надано 1000 грн кредиту. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумах 20000 грн та 1000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . В свою чергу [PERSON] зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту та процентах за користування кредитом у вказаному вище розмірі. 31.07.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 31/07/2025, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило для ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу, до Товариства перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4832783 від 23.07.2024 на загальну суму 114996,97 грн, з яких 18999,97 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 85497 грн сума заборгованості за процентами, 10500 грн сума заборгованості за штрафами. Ухвалою суду від 02.01.2026 у справі відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачу надіслано позивачем 24.12.2025. [PERSON] за зареєстрованою адресою місця проживання судом надіслано копію ухвали про відкриття провадження, конверт з вкладенням повернутий на адресу суду з довідкою відділення Укрпошти від 24.01.2026 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак за положеннями п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК відправлення вважається врученим. Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 23.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено електронний договір № 4832783 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 21000 грн, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «93249» (а.с.94-104). Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п.2.5 договору) (а.с.15). Розділом 5 кредитного договору передбачено, що товариство має право вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором, а споживач в свою чергу зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором. Так, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн шляхом перерахування на платіжну картку № [NUMBER] , а 07.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до Договору №4832783 від 23.07.2024, згідно з яким для відповідача було додатково надано 1000 грн кредиту, що підтверджено даними листа АТ «Універсалбанк» №БТ/Е-6715 від 05.03.2026, який надійшов на адресу суду на виконання ухвали суду від 16.02.2026. Проте відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідачем не спростовано обставини щодо факту укладення ним зі сторони позичальника Договору № 4832783, факту належності йому платіжної картки № [NUMBER] та факту отримання ним в межах вказаного договору кредитних коштів в розмірі 21000 грн від ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна», що підтверджено даними довідок №20250801-80 та 20250801-78 від 01.08.2025 від 06.12.2023 (а.с.87-88) і яку суд вважає достатнім письмовим доказом виконання ТОВ «Авентус Україна» зобов`язань за Договором № 4832783 від 23.07.2024 щодо надання для [PERSON] 21000 грн кредиту. 31.07.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 31/07/2025, згідно з умовами якого ТОВ «ЛінеураУкраїна» відступило для ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с.52-56). Відповідно до п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває права вимоги. Згідно з витягом з реєстру боржників, додатку № 1 до договору факторингу № 31/07/2025 від 31.07.2025 [PERSON] є боржником за кредитним договором № 4832783 та загальна сума заборгованості становить 114996,96 грн, що складається з суми кредиту 18999,97 грн, процентів в сумі 85497 грн та штрафних санкцій в сумі 10500 грн (а.с.34). За положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1, 2 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Згідно частини 1 статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи положення Договору №4832783 від 23.07.2024 та положення договору факторингу №31/07/2025 від 31.07.2025, дані витягу з Реєстру боржників (витяг) до Договору факторингу №31/07/2025 від 31.07.2025 правомірність нарахування позивачем заборгованості по кредиту, процентах, розмір яких позичальником не спростовано, суд погоджується із визначеною позивачем сумою заборгованості суми кредиту 18999,97 грн, процентів в сумі 85497 грн, що підлягає до стягнення із [PERSON] . Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач оспорював договір факторингу № №31/07/2025 від 31.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Лінеура Україна» та ТОВ «Авентус Україна», в частині переданої позивачу вимоги за кредитним договором № 4832783 про надання споживчого кредиту від 23.07.2024 з підстав недійсності внаслідок невидачі кредиту чи припинення зобов`язання у зв`язку з повним виконанням. Що стосується вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 10500 грн суд дійшов такого висновку. Пунктом 6.4 Договору передбачено, що у випадку встановлених законодавством України мораторіїв (заборон/обмежень) на нарахування штрафних санкцій штраф протягом періоду дії такого мораторія (заборони) не нараховується та Клієнтом не сплачується. Нарахування штрафних санкцій відновлюється після скасування мораторіїв/обмежень. У випадку, коли сума кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, загальна суми неустойки (нарахованого штрафу) та інших платежів, що підлягають сплаті Клієнтом за порушення виконання його зобов`язань на підставі Договору, не може перевищувати розміру подвійної суми кредиту. У випадку, коли сума кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, загальна сума неустойка (нарахованого штрафу) та інших платежів, що підлягають сплаті Клієнтом за порушення виконання його зобов`язань на підставі Договору, не може перевищувати розміру половини суми кредиту. У будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів) та інших платежів, що нараховані за порушення Клієнтом зобов`язань за цим Договором, обмежується сумою, визначеною у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. При цьому, положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу. Із зазначеного вище слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню. Враховуючи викладене суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача 10500 грн пені/неустойки, оскільки така нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану. На підставі зазначеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 104496,97 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) роз`яснив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial