Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» суму заборгованості в розмірі 465 579,60 гривень; стягнути з [PERSON] на користь позивача Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» понесені судові витрати. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та гарячої води. З 1 грудня 2021 року з відповідачем є укладений індивідуальний договір з постачання теплової енергії та гарячої води, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1023 від 8 вересня 2021 року. За умовами вказаного договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги в строки і на умовах, що визначені цими договорами. Зазначений договір розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. Згідно з інформаційної довідки № 386507650 Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.07.2024, приміщення площею 535, 10 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , яка проживає у зазначеному приміщенні та користується послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відтак стверджує, що відповідачка є споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, а фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладанням договору, а також їй щомісячно надсилались повідомлення про нарахування вартості та кількості наданих послуг з метою їх оплати. Позивач вказує, що всупереч вимогам законодавства та чинних договорів відповідачка не виконала свого зобов`язання щодо сплати за надані послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення, у зв`язку з чим в останньої виникла заборгованість за надані послуги за період з 01 травня 2023 року по 31 травня 2025 року на суму 465 579 грн. 60 коп., а також нараховано штрафні санкції: 2204,68 грн. пеня. Стверджує, що неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача, через небажання відповідача здійснювати оплату за надані послуги позивачеві, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. Враховуючи наведене позивач звертається до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач не скористалася правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні рішення, постановлені по справі. 12.08.2025 до Личаківського районного суду м. Львова надійшов позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2025 року головуючим суддею у справі визначено суддю Ціпивко І.І. 15.09.2025 року на запит суду надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою судді від 23.09.2025 позовну заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.10.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі. 14.10.2025 року судове засідання відкладено на 04.11.2025 року у зв`язку з неявкою сторін. 04.11.2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. 28.11.2025 представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги за період з 01 травня 2023 року по 09 липня 2025 року в розмірі 474 752,16 грн основний борг, 2 382,32 грн пеня, а також 5 725,61 грн судовий збір. В обґрунтування даної заяви зазначено, що відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та наказу Державного комітету України з питань житлово-комунальних послуг № 76 від 17.05.2005 року послуги надаються безперебійно. Крім цього, приміщення відповідача перейшло до нового власника, з яким укладено новий договір, у зв`язку з чим ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснило нарахування за надані послуги по 09 липня 2025 року. Ухвалою судді від 01.12.2025 розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12.01.2026. 12.01.2026 року судове засідання відкладено на 27.01.2026 року у зв`язку з неявкою сторін. 27.01.2026 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою судді від 27.01.2026 розгляд справи постановлено закрити підготовче провадження в справі за позовною заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.02.2026. 17.02.2026 року судове засідання відкладено на 02.03.2026 року у зв`язку з неявкою сторін. Розгляд справи по суті відбувся 02.03.2026 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явилася, про причину неявки не повідомила, відзив на позов не подала, тому суд відповідно до ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно за її відсутності на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст.247ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02.03.2026, є дата складення повного тексту судового рішення 09.03.2026. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 1 грудня 2021 року між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та відповідачем є укладеним індивідуальний договір з постачання теплової енергії та гарячої води. За умовами вказаного договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги в строки і на умовах, що визначені цими договорами. Згідно з інформаційної довідки № 386507650 Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.07.2024, приміщення площею 535, 10 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] включений до системи теплопостачання теплопостачальною організацією ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно долучених позивачем до позовної заяви документів, а саме акту експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії (ВОТЕ) за №1349 від 02.08.2022, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35/07151 від 05.08.2026, акту від 11.11.2004, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено вузол обліку теплової енергії, яким обліковується опалення такого. З інформації про ВОТЕ №1349 вбачається, що такий встановлено 11.11.2004 та по ньому регулярно вносились показники, в тому числі за період з 01.05.2023 по 31.05.2025. Відповідно до наданого ЛМКП «Львівтеплоенерго» розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії споживачу [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.05.2023 року по 09.07.2025 року, вбачається, що остання не здійснювала оплати вартості наданих їй послуг з загальнобудинкових потреб опалення та плати за абонентське обслуговування, у зв`язку з чим станом на 09.07.2025 розмір заборгованості відповідача становив 474 752,16 грн При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією-суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідно до п.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (зі змінами від 10.04.2014р. №1198-18) виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». Відповідно до ч.5 ст.13 Закону №2189 «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо споживач не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ним укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, форма якого затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, 1023 від 08.09.2021. У відповідності до умов Договору Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, визначені цим договором. Відповідно до ст. т. 64, 67, 68 ЖК України та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», Постанови КМУ від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно з п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п.3 розділу I Методики №315 зі змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства розвитку громад та території України від 28.12.2021 року №358 передбачено, що обсяги теплової енергії розподіляються між усіма споживачами будівлі, а саме: «Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудованих - прибудованих або прибудованих, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкт нерухомого майна…». Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 даної статті Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. При цьому відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. А згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В силу ч. 1. ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому у договорі але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку плати за житлово - комунальні послуги. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору або не виконано не з його вини. Відтак, оскільки у справі, яка розглядається, ніщо не свідчить про те, що проведений позивачем розрахунок є невірними, а також ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачем не представлено, суд приймає вказаний розрахунок як належний та допустимий доказ позовної вимоги. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості. Таким чином, всупереч п.5 ч.2 ст.7, ст. 9. Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.5 індивідуального договору боржник не виконала свого обов`язку щодо сплати наданих їй послуг, а тому зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого розміру пені, простроченої суми за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.05.2023 по 09.07.2025 в розмірі 474 752,16 грн, що включає нараховану відповідачу пеню в розмірі 2 382,32,68 грн. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 5725,61 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved