Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де треті особи Орган опіки і піклування Буштинської селищної ради, Орган опіки і піклування Тересвянської селищної ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2016 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане виконкомом Тересвянської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області, за актовим записом 25. Проживали в будинку його батьків в [ADDRESS] . Подружнім життям не проживаєють з 2021 року, а 20 травня 2024 року їх шлюб було розірвано в судовому порядку. Від шлюбу [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження дочки, видане виконкомом Тересвянської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області, за актовим записом 67. Фактично сімейне життя у них з відповідачем не склалося, і як такого не було. Під час спільного проживання в шлюбі, відповідач в присутності дитини, вживав алкогольні напої, тобто вів аморальний спосіб життя. 3 2021 року вона разом з дочкою переїхала проживати до її батькі в будинок [ADDRESS] та проживають там і сьогодні, про що свідчить акі обстеження матеріально- побутових умов. За час проживання у будинку батьків відповідач ні разу до дочки не навідувався, ніякої матеріальної допомоги не надавав, майже на протязі читирьох років ні разу не був присутнім на дні народженні дочки. З часу переїзду до її батьків аж до сьогоднішнього дня відповідач по справі ніколи не навідувався до неї, а дочка не бачила батька. Рішенням Тячівського районного суду по справі № 307/2652/21 від 28.10.2021 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 2 000 грн. та видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання у Відділ ДВС у Тячівському районі Закарпатської області Закарпатського міжрегіонального управління МЮ, та на підставі якого проводиться примусове виконання рішення по цей час. Однак, не дивлячись на те, що відповідач [PERSON] , працездатний, інших дітей не має, отримує неофіційні і достатні доходи, на даний час на заробітках за кордоном в Чехії, злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дочки. З моменту стягнення аліментів він став ухилятися від їх сплати на утримання дитини, незважаючи на те, що дитина потребує матеріальної допомоги, внаслідок чого, за період з лютого 2007 року по цей день за ним утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 13.06.2025 року складає 34 000, 00 грн. 15 липня 2025 року її захисником та нею була надіслана заява до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області щодо притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від оплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дочки, що не дало ніякого результату. Фактично вже майже чотири роки з часу їх переїзду і до сьогоднішнього дня, зв`язок з її колишнім чоловіком, відповідачем по справі відсутній, і вона не має можливості з ним спілкуватись. Ніяким чином долею дочки він не цікавився, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків, ніякої фінансової допомоги з квітня 2024 року не надавав і не надає, хоч на даний час працює за кордоном в Чехії. Вона постійно працювала та працює в лікарні в КНП «Тячівська Районна лікарня», її дочка [PERSON] навчається в Новобарівській гімназії Буштинської селищної ради, про що свідчать характеристика з місця її роботи та шкільного закладу її дочки [PERSON] . Вважає, що піклується про свою дочку, має змогу забезпечити її всім необхідним, слідкую за її станом здоров`я, за її розвитком, виховує. Через знайомих відповідача вона неодноразово намагалась щоб вони якимось чином домовились з ним, щоб він допомагав їх дочці морально та матеріально та наголошувала на те, що якщо він не захоче, то вона буде змушена звернутись до суду про позбавлення його батьківських прав. Але її запевнили, що він категорично відмовляється від надання коштів на утримання їх дочки та запевняв їх, що ніякі аліменти він платити нікому не буде. Зі слів їх знайомих, він на даний час веде розгульний спосіб життя, і йому немає ніякого діла до їх дочки. Відповідач фактично ніякої матеріальної допомоги з квітня 2024 року по утриманню та вихованню дочки не дає, хоча згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України він зобов`язаний таку надавати. Тому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дочки [PERSON] , [INFO] .. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що відповідач по мірі можливості вживає всіх заходів для того, щоб приймати участь у вихованні своєї дитини, зокрема : спілкується з нею по мобільному телефону, передає їй подарунки, сплачує аліменти, знаходячись на Україні зустрічався з нею, відтак вважає, що злісного ухилення [PERSON] від викання батьківських обов`язків по відношенню до його дочки не було. Тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування Буштиснької селищної ради в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування Тересвянської селищної ради в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , її представника [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , думку малолітньої [PERSON] , та дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Буштинської селищної ради № 17-21/14 від 28.10.2025, прийнято відповідне рішення та дано згоду на позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Тересвянської селищної ради № 05-20/1399 від 23.12.2025, прийнято відповідне рішення, яким комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тересвянської селищної ради, питання щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дочки [PERSON] , [INFO] , залишає на розсуд суду. Суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування Буштинської селищної ради № 17-21/14 від 28.10.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо своєї доньки, оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України). У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивачка в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Крім цього, малолітня [PERSON] в судовому засіданні показала, що час від часу спілкується з батьком по мобільному телефону, отримує від нього передачі, коли знаходився на Україні зустрічалась з ним. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно своїх дітей, в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем та представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов'язками, не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своїх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Приймаючи до уваги, що відповідач виявляє бажання піклуватися про свою дитину та судом не встановлено фактів умисного його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення ним будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення їй будь-якої моральної чи фізичної шкоди, то суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Зважаючи, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідач дійсно в силу обставин, які склалися, недостатньо приймає участь у вихованні своєї доньки, жодного разу не відвідував навчальний заклад, жодного разу не цікавився і не цікавиться навчальним процесом дитини, мав заборгованість по аліментам, то суд приходить до висновку, що його необхідно попередити про зміну ставлення щодо виховання дитини.

Outcome: dismissed