Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

29.07.2025 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просить : стягувати з неї у свою користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову, зокрема зазначено, що між ним та відповідачкою 21.11.2009 було укладено шлюб, у якому у них народилось двоє дітей : син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 18.08.2020, шлюб між сторонами розірвано. Він повністю забезпечує дітей житлом, харчуванням, одягом, медичним обслуговуванням та навчанням. Крім того, діти активно займаються позашкільною освітою : Кирило навчається в школі англійської мови Sunrise English School, вартість якої складає 1 400 грн. , а для доньки на літо придбав путівку в дитячий лікувально-оздоровчий комплекс «Дружба», вартість якого складає 12 500 грн. Діти перебувають в активному віці формування особистості, тому для належного та всебічного розвитку, вони відвідують гуртки та літні табори, що створює регулярне фінансове навантаження. Проте ці витрати є необхідними для розвитку дітей, відповідно до їх віку, здібностей та потреб. Зважаючи, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо дітей добровільно, а діти мають право на належний рівень щодо життя, харчування, освіти, а з огляду на їхній вік 15 і 13 років мають високі освітні фізичні потреби, відтак він змушений звертатись до суду. 01.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі. 27.08.2025 від відповідача надійшов відзив, у якому зазначено, що позов є необґрунтований, просить у такому відмовити. Відповідач вказує, що саме у рішенні суду про розірвання шлюбу, місце проживання дітей за ініціативою [PERSON] було визначено разом з нею. Після розірвання шлюбу, діти постійно проживали з нею. Коли підросли, за усною домовленістю між нею та позивачем, періодично відвідували та ночували в батька. Тому, вважає, що довідка ПП « ЖЕО НОВИЙ ДІМ» від 16.09.2021 №138 не відповідає дійсності. Також, просила врахувати, що відповідно до довідок АБ « УКРГАЗБАНК» від 20.08.2025 за період з 2020 року по 2025 рік ,- Златі від неї було перераховано- 29 410 грн., а [PERSON] 18 880 грн. Разом з тим, на банківський рахунок сина в АТ « Універсалбанк» також нею були перераховані кошти, зокрема за період 2024 по 2025 року такі становили 21 720 грн. 02.09.2025 надійшла відповідь на відзив. Той факт, що за рішенням суду дітей було залишено проживати із матір`ю, то така обставина існувала саме на 2020 рік, виходячи з тодішніх обставин справи і без врахування тих змін, які відбулись згодом. Насправді тривалий час діти проживають разом з позивачем на постійній основі. Таке підтверджується відповідними доказами та показами свідків. Також, просить врахувати, що і розташування навчальних закладів, де навчаються діти, а саме донька і [ADDRESS] . Син в науково фізичко техічному ліцеї Івано-Франківської обласної ради, за адресою [ADDRESS] . Проживання дітей з матір`ю у м. Тлумач, не дозволило б відвідувати зазначені заклади освіти, через їхню значну віддаленість. Долучені банківські виписки про переказ коштів за 2020 по 2025 роки, свідчать про протилежне ніж стверджує позивач, а саме як би діти дійсно на постійній основі проживали разом матір`ю, то необхідності систематичному перерахуванню коштів не виникало б. фактично відповідач суперечить сама собі. Перераховані кошти відповідачкою за 2020-2025, на утримання [PERSON] в сумі 29 410 грн., та [PERSON] 40 600 грн., є мізерними. У той же час діти перебували повністю на його утриманні і він як батько забезпечує їх вісім необхідним. 03.10.2025 від відповідача надійшли письмові пояснення. Після розлучення, вона та діти проживали по [ADDRESS] . Вона всіляко підтримує сина та доньку, надаючи їм готівкові кошти, купляє одяг, проводить безготівкові перекази. вона у ніякому разі не відмовляється від утримання своїх дітей, готова щомісяця перераховувати на відкритий рахунок в банку сталу суму в розмірі 2 500 грн.. При цьому, відмовляється будь-які кошти перераховувати [PERSON] . Просить у позові відмовити. Позивач та його представник адвокат Сорожук А.П. у вступному слові позовні вимоги підтримали, зокрема з підстав та мотивів, що викладені письмово. Позов просили задоволити. Зокрема, позивач додав, що так як діти ростуть, то відповідно їхні потреби збільшились, йому стало важко самостійно їх утримувати, відтак змушений звернутися із позовом. Відповідач та її представник адвокат Слаб`як Б.Б. у позові просили відмовити, зокрема, з підстав та мотивів, що викладені письмово. Відповідач, додала, що після розірвання шлюбу діти проживали з нею, після чого періодично, то в батька, то у неї. З квітня 2025 року дійсно донька стала постійно проживати у [PERSON] , син швидше, так як діти виросли, та у зв`язку з їхнім навчанням, для них стало зручніше проживати разом з [PERSON] . Однак, вона допомагає дітям матеріально в силу своїх можливостей, ніколи їм не відмовляє в їхніх проханнях, постійно підтримує з ними спілкування, зв`язок. Їй прикро, що на даний час вона немає можливості того, щоб діти проживали з нею, так як орендує однокімнатну квартиру. Після народження дітей, вона 9 років не працювала, а повністю присвятила себе вихованню дітей, незважаючи на таке, на її незадовільний фінансовий стан, відповідач звернувся з даним позовом. Вона не відмовляється від утримання дітей, однак не бажає сплачувати аліменти саме в користь позивача. Вислухавши вступне слово сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку : Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.08.2020 у справі №353/299/20 позов [PERSON] задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 21.11.2009. Місце проживання малолітніх дітей : сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , визначено місце проживання їх матері [PERSON] . Також як встановлено, відповідно до даних свідоцтв про народження, [INFO] народився [PERSON] , а [INFO] [PERSON] , і їхніми батьками зазначені : [PERSON] та [PERSON] . Згідно із довідками ПП «ЖЕО НОВИЙ ДІМ» №138 від 16.09.2021, № 4 від 19.01.2022, №5 від 30.01.2024, №70 від 04.06.2025, про фактичне місце проживання без реєстрації, а саме видано [PERSON] , що він проживає без прописки з сім`єю : [PERSON] ( син) та [PERSON] ( донька) у [ADDRESS] . Відповідно до довідки Sunrise English School, м. Івано-Франківськ, від 22.07.2025, [PERSON] навчається в школі англійської мови, з березня 2024 року. Так, згідно із квитанціями АТ « Ощадбанк» від 12.09.2024, 28.10.2024, 02.12.2024, , 23.12.2024, 23.03.2025, 24.04.2025, 09.07.2025, [PERSON] здійснив перекази за навчання [PERSON] в сумі по 1 400 грн. за кожною датою, за навчання в школі англійської мови. Відповідно до квитанції АТ «Універсал банк», від 02.06.2025, [PERSON] за путівку [PERSON] 12 950 грн. Поряд з цим, згідно із довідками АБ « Укргазбанк» від 20.08.2025 №5-45/08/818/2025, №5-47/08/819/2025 та випискою по банківському рахунку, за період з 2020 року по 2025 рік, [PERSON] перерахувала [PERSON] 29 410 грн., [PERSON] 18 880 грн. Так, свідок [PERSON] , дала покази про те, що з вересня 2021 року проживала разом з позивачем у цивільному шлюбі, а 24.02.2024 вони офіційно оформили свої відносини. Діти постійно з проживають разом з нею та її чоловіком з 2020 року, вони дбають про їх утримання, виховання дітей. Час від часу діти бували з ночівлею на день, два чи тиждень, у матері. Вона ( свідок) не цікавиться у дітей про учать матері в їхньому утриманні. Однак, відомо, що таке присутнє рідко та є незначним. Вона та чоловік звертались разом з дітьми до лікарів, крайній раз участь приймала у вказаному мати дітей. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, дала покази про те, що протягом тривалого часу, є свідком того, як [PERSON] зранку відвозить свого сина [PERSON] разом з її сином до школи. Спостерігає постійну присутність дітей та [PERSON] у фактично в різний період доби у дворі. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, працює лікарем, дала покази про те, що [PERSON] багато разів зверталась до неї за лікарською консультацією з приводу здоров`я дітей, один раз зверталась у 2023 році мати дітей [PERSON] .. Свідок [PERSON] , кума дружини позивача, неодноразово бачила дітей за місцем проживання їхнього батька. Відомо, що діти проживають разом з [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітній свідок [PERSON] пояснив суду, що проживає з батьком з листопада 2022 року. Відвідує маму в літку частіше, а серед навчального року раз два в місць. З матір`ю спілкується часто, перебуває з нею в добрих відносинах, дає рекомендації щодо лікування, а також різні настанови. На його прохання мати завжди може переказати йому кошти, з останнього 400 грн. Такі кошти витрачає на свої потреби. Переважно його забезпечує батько. Якщо по прикладу відпочинку, то батько оплачує путівки, а мати забезпечує такі поїздки - харчуванням. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою ( ст. 160 СК України) При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України). Як встановлено [PERSON] працює у АТ «Тисменицягаз», його заробітна плата зі слів становить близько 50 000 грн. у місяць. [PERSON] працює у АТ « Укргазбанк», її заробітна плата становить близько -30 000 грн. у місяць, зі слів. Між сторонами відсутня згода щодо узгодженої добровільної участі в утриманні дітей, між ними існують напружені відносини. Разом з тим, між сторонами фактично узгоджено місце проживання дітей, за згодою дітей, враховуючи, що дітям відповідно 13 та 15 років, за місцем проживання батька [PERSON] , зокрема для забезпечення зручного навчального процесу, та у зв`язку з тим, що відповідач орендує однокімнатну квартиру у м. Івано-Франківську для свого проживання. Обоє із сторін беруть участь у вихованні та утриманні дітей, більш активну участь в контексті фінансового забезпечення здійснює позивач, що фактично сторонами не оспорюється. Так, інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19. Відтак, на підставі наведеного з урахуванням, матеріального становища сторін, відсутність у відповідача непрацездатних членів сім`ї, інших дітей, а також, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що вищевстановлені судом, для того щоб збалансувати обов`язки батьків до стабільного забезпечення гармонійних потреб дітей відповідного віку в їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов необхідних для належного і гармонійного їх розвитку, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня, коли позивач звернулась із позовом до суду, з 30 січня 2026 року. Роз`яснити сторонам, СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України, додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Повне рішення складено 17.03.2026 у зв`язку з оформленням листка непрацездатності у період 13.03.2025 по 16.03.2026 включно щодо головуючої. На підставі та

Outcome: approved