Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

02 лютого 2026 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 12 грудня 2023 року вони уклали шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 2508. Від спільного подружнього проживання мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивачка вказує те, що у них із відповідачем відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя, внаслідок чого вони втратили почуття поваги один до одного. З вересня 2025 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливими, оскільки шлюб фактично припинив існування. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 12 лютого 2026 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.03.2026 сторони подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності та підтвердили, що підтримують позов. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 грудня 2023 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 2508, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12 грудня 2023 року. Від спільного подружнього проживання сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23 січня 2024 року). Сімейне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, втрату почуттів один до одного. На час розгляду справи сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Оскільки сімейні стосунки між сторонами припинені, примирення та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому за таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає, що даний шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка вказала, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачка сплатила судовий збір у сумі 1 347,50 грн (квитанція АТ «Ощадбанк» № 5 від 02.02.2026), тоді як їй слід було сплатити 1 331,20 грн. У зв`язку з визнанням відповідачем позову 50 % судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, решта 50 % та надлишково сплачена сума у розмірі 16,30 грн підлягають поверненню позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved