Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідачів, в якому просить: визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно ордера від 06.10.2000 року № 16 серії БО, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради народних депутатів на підставі рішення Чернівецького міськвиконкому за № 670/16 від 03.10.2000 року, [PERSON] із сім`єю, а саме його дружині - [PERSON] та дочкам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було надано право на заняття житлового приміщення - ізольованої 3-х кімнатної квартири по [ADDRESS] . Квартира загальною площею 99,1 кв.м. З того часу всі проживали та були зареєстровані у вказаній квартирі. Доньки влаштували своє життя, вийшли заміж та переїхали на постійне місце проживання окремо. [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ) 24.11.2018 року зареєструвала шлюб, з того часу вибула на постійне місце проживання до свого чоловіка. В квітні 2020 позивачка з чоловіком [PERSON] , придбали для неї квартиру та 15.07.2020 подарували їй 3-х кімнатну кватиру, загальною площею 100,6 кв.м. по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири серії та номер [ADDRESS] виданий 15.07.2020. З того часу вона зі своєю сім`єю постійно проживає в квартирі [ADDRESS] . Донька [PERSON] також вийшла заміж в 04.10.2019 року та з того часу проживає окремо зі своїм чоловіком. 23.02.2022 року позивачка із своїм чоловіком також придбали для неї квартиру по [ADDRESS] , загальною площею 124,50 кв.м., що підтверджується копією договору від 23.02.2022. З того часу вона зі своєю сім`єю постійно проживає в цій квартирі. Із початком воєнних дій на території України позивачка із [PERSON] не змогли переоформити її доньці. Після перенесеної важкої хвороби [PERSON] [INFO] помер. Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27.06.2023 № 380/13 було переоформлено особовий рахунок на квартиру по [ADDRESS] на прізвище позивачки, і вона стала основним квартиронаймачем. Зазначена квартира не приватизована, але це єдине житло позивачки. Позивач зазначає, що після смерті чоловіка, вона оплачує всі комунальні послуги, проводила ремонт в кватирі, оплачувала ремонт в підіїзді та на сходинковій клітині. Комунальні послуги позивачка також оплачує з розрахунку на зареєстрованих в квартирі осіб, а зважаючи, що доньки [PERSON] та [PERSON] не проживають в ній, однак зареєстровані, це створює перешкоди в користуванні житловою площею, оскільки збільшує майнові витрати на утримання житла, у зв`язку із чим вимушена також сплачувати комунальні послуги із розрахунку й на них, що є додатковим фінансовим тягарем для неї. Не дивлячись на те, що доньки-відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в кватирі [ADDRESS] та вибули на постійне місце проживання в інше місце, а саме [PERSON] з 24.11.2018 (з часу реєстрації шлюбу) та з 15.07.2020 з часу придбання для неї квартири (в квартиру [ADDRESS] ) та [PERSON] з 04.10.2019 (з часу реєстрації шлюбу) та з 23.02.2022 року з часу придбання для неї квартири (в квартиру [ADDRESS] ), вони залишаються зареєстрованими в кватирі по [ADDRESS] . Вони не проявляють жодної зацікавленості до вказаної кватири, не здійснюють її догляду, не проводили ремонти, не укладали цивільних угод на її утримання, не бажають брати участі фінансово в її оформленні. Ці обставини перешкоджають позивачці належним чином реалізувати свої права на оформлення права власності на цю квартиру в порядку приватизації. [PERSON] на даний час перебуває за кордоном, та у відповідності до вимог закону не може знятися з реєстраційного обліку, позовні вимоги визнає. [PERSON] , забезпечена власним житлом, власною квартирою, яку їй було подаровано батьками, однак з певних причин не бажає зніматися з реєстраційного обліку та зареєструватися в своїй кватирі в якій постійно проживає з липня 2020 року. Протягом 2022 та 2025 роки, відповідачка [PERSON] зверталася в різні установи та до суду з позовними заявами, в яких вказувала свою адресу проживання [ADDRESS] . Згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданими Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради від 15.09.2025 № 742897, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник, основний квартиронаймач), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька). Відповідно до акта КП «Містосервіс» № 05-04/696 від 15.09.2025, складеного за участю мешканців будинку [ADDRESS] : відповідачі [PERSON] , 1986 р.н. та [PERSON] , 1992 р.н., зареєстровані однак не проживають за адресою по [ADDRESS] . [PERSON] проживає по [ADDRESS] та забезпечена власним житлом, [PERSON] на момент подачі позову проживає за кордоном але також забезпечена власним житлом за адресою в [ADDRESS] . Враховуючи те, що відповідачі не користуються житловим приміщенням, не виконують обов`язки пов`язані з утриманням, оплатою частини житлового приміщення та комунальних послуг, просить визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.10.2025 року відкрито загальне провадження у справі. 05.11.2025 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив у якому повністю визнала позовні вимоги позивачки [PERSON] стосовно того, що вона та [PERSON] втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Додавши, що на даний час вона більше 3 місяців перебуває за кордоном, через що фізично не може здійснити зняття з реєстрації в квартирі матері за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що 04.10.2019 року вона вийшла заміж і переїхала з чоловіком жити окремо на орендовану квартиру на [ADDRESS] . У березні 2020 року, через початок карантину, батьки запропонували їм переїхати до них, вона з чоловіком проживали у квартирі [ADDRESS] до кінця 2022 року. В подальшому для забезпечення їх житлом, батьки придбали для проживання їм у 2022 році чотирьохкімнатну квартиру по [ADDRESS] . У грудні 2022 року вони завершили ремонт та переїхали жити до своєї квартири, де постійно проживають. Також зауважила, що відповідачка [PERSON] з листопада 2018 року по сьогоднішній день не проживає в кватирі матері на [PERSON] , так як створила свою сім`ю та проживає за іншою адресою. [PERSON] після 2018 року жодного дня не проживала за спірною адресою та фактично вибула на постійне місце проживання у власне житло. У зв`язку з викладеним, зазначає, що вона є свідком обставин, які підтверджують, що [PERSON] , фактично не проживає у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , з листопада 2018 року по теперішній час, та фактично вибула на постійне місце проживання у власне житло та створила сім"ю в іншому місці. 05.11.2025 року відповідачка [PERSON] подала до суду відзив у якому просила узадоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що її відсутність у спірній квартирі була вимушеною та тимчасовою, і право користування зберігається за нею відповідно до ч. 2 ст. 71 ЖК УРСР, оскільки в період з листопада 2018 року по лютий 2019 вона не вибувала на постійне проживання до житла чоловіка, і її право користування спірною квартирою на [ADDRESS] ніколи не припинялося. Хоча вона і вийшла заміж у 2018 року, її спільне проживання з чоловіком тривало лише чотири місяці, через постійне фізичне насилля чоловіка [PERSON] . З грудня 2022 року по січень 2025 року вона працювала у Міністерстві оборони у місті Києві. І вважає що це є прямою підставою для збереження житла понад встановлений термін. Крім того вказує, що з лютого 2025 року вона поновила своє фактичне місце проживання у спірній квартирі і зробла запит на приватизацію спірної квартири, що виключає її намір вибути з квартири 11.11.2025 року позивач [PERSON] надіслала до суду відповідь на відзив, вказуючи про те, що її донька [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] , одразу переїхала на постійне проживання до батьків свого чоловіка, забравши із собою всі свої особисті речі. 09.04.2020 року позивач з чоловіком придбали для [PERSON] квартиру на [ADDRESS] , в яку і переселилася донька [PERSON] . Також вказує, що доводи відповідача [PERSON] про те, що вона припинила шлюб із [PERSON] через систематичне фізичне насилля з боку останнього , не відповідають дійсності , оскільки в позовній заяві до суду про розірвання шлюбу вона причиною розірвання шлюбу вказує несумісність характерів. В цій же заяві про розірвання шлюбу відповідач [PERSON] вказала свою адресу [ADDRESS] .Просить зважити на зазначені доводи та задовольнити її позовні вимоги повністю. Ухвалою суду від 20.01.2026 року підготовче судове провадження було закінчене та справа призначена до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Калюжноий Д.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою по [ADDRESS] , з підстав що наведені в позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з`явилися. [PERSON] надіслала до суду клопотання в якому просила слухати справу у її відсутності, позовні вимоги визнає. [PERSON] в судове засідання не з`явилася.Систематично повідомляючи суду про те, що хворіє, просила розгляд справи відкласти. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинном повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Обов`язковою явка відповідача в судове засідання не визнавалась. Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини. Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зіст. 9 Конституції України . Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 передбачено, що дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України. Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи. Таким чином, норми ЦПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави (ст. 2 ЦПК України). Тому, суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними(рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України"), тим паче, коли вони стосуються інтересів дитини. Суд вважає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів усіх сторін по справі, суд приходить до висновку про розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] за наявними у справі матеріалами, зважаючи на те, що судовий розгляд справи тричі відкладався з причин неявки відповідача [PERSON] ; у матеріалах справи є достатньо відомостей про взаємовідносини сторін , а також, враховуючи те, що відповідач [PERSON] , хоч із поважних причин не з"явилася до суду ( хвороба) , однак є активним користувачем "Електронного суду" та не клопотала про участь у справі у режимі відеоконференції; була забезпечена адвокатом з числа адвокатів центру безкоштовної правової допомоги, що здійснював представництво її інтересів у суді ( від якого згодом відмовилася), не надіслала до суду заяви про розгляд справи у її відсутності . Судом встановлено, що згідно ордера від 06.10.2000 року № 16 серії БО, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради народних депутатів на підставі рішення Чернівецького міськвиконкому за № 670/16 від 03.10.2000 року, [PERSON] із сім`єю з п`яти осіб, а саме - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було надано право на зайняття житлового приміщення - ізольованої 3-х кімнатної квартири по [ADDRESS] (т1.а.с.7). Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що 16 липня 1984 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (т.1. а.с.10) Із копії свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (т.1 звророт а.с.10) Із відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. наданих департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради № 742897 від 15.09.2025 року встановлено, що в квартирі по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.12) Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 24 листопада 2018 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (т.1 а.с.14 ) Із копії договору купівлі- продажу від 23.02.2022 року встановлено, що [PERSON] придбав у приватну власність квартиру за адресою [ADDRESS] . (т1. а.с.27-28) Із акту № 05-04/696 від 15.09.2025 року, наданого КП «Містосервіс» , складеного комісією в складі: техніків з організації експлуатації та ремонту житлового фонду Гончарук А.М.. [PERSON] , встановлено що гр. [PERSON] , 1986 р.н. та гр. [PERSON] , 1992 р.н. зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] про що свідчать сусіди. (т.1 а.с.28) Із наданих квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що комунальні послуги по утриманні квартири [ADDRESS] , вносили [PERSON] та [PERSON] (т.1. а.с.34-48) Із довідки наданої управлінням комунальної власності Чернівецької міської ради № 7 від 03.08.2023 року вбачається, що на [PERSON] були переоформлені особові рахунки на квартиру по [ADDRESS] (т.1 а.с.50) Із копії скарг та запитів поданих [PERSON] до Чернівецької міської ради вбачається, що відповідач [PERSON] звертаючись із заявами до до департаменту соцполітики ЧМР, вказувала адресу свого проживання [ADDRESS] (т.1 а.с.128-130) 15.07.2020 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS] , що встановлено судом із договору дарування від 15.07.2020 року (т.1 а.с.132) Із довідки № 546 від 10.11.2025 року наданої Рокитнянським старостинським округом № 3 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , не проживає постійно та безперервно у будинку за [ADDRESS] , а лише періодично відвідує село Рокитне для догляду за могилою покійного чоловіка та у літній період. (т.1 а.с.162) Із запитів на отримання публічної інформації поданої до Чернівецького комунального територіального центру соціального обслуговування «Турбота» поданих [PERSON] встановлено, що у запитах [PERSON] зазначає своє місце проживання [ADDRESS] (т1 а.с 178-182) Із відповіді КП «Чернівці водоканал» № 03/2/3154 від 08.12.2026 року встановлено, що особовий рахунок у квартирі за адресою [ADDRESS] відкритий на [PERSON] (т.2 а.с.215) Із відповіді КП «Чернівці водоканал» № 03/2/3155 від 08.12.2026 року встановлено, що особовий рахунок у квартирі за адресою [ADDRESS] відкритий на [PERSON] (т.3 а.с. 5) У апеляційній скарзі про скасування ухвали Першотравневого районного суду м.Чернівці про повернення позовної заяви від 14.07.2023 року [PERSON] зазначає свою адресу [ADDRESS] (т.3. а.с.32) Також встановлено що у скарзі від 06.05.2025 року адресованої Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради скаржник [PERSON] вказала свою адресу проживання [ADDRESS] (т.3. а.с 50) Із запитів від 06.05.2025року, 12,05.2025 року, 19.06.2025 року, 11.09.2025 року, 16.09.2025 року, 18.09.2025 року, 02.10.2025 року на отримання інформації поданих до Чернівецької міської ради встановлено, що у вказаних запитах [PERSON] зазначає свою постійне місце проживання [ADDRESS] (т3 а.с 53-65) Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці № 727/55/22 від 28.02.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що пітверджується, власне, рішенням та витягом із сайту судової влади України про те, що у справі за № 727/55/22 зі спору про розірвання шлюбу брали участь сторони [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.17-20) Як вбачається із рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31.03.2025 року із вирішення спору за позовом [PERSON] з приводу спричинення в 2024 році їй шкоди зрізом дерева, що росло в адміністративних межах [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , згідно акту дотримання вимог природоохоронного законодавства зазначила, що проживає за адресою [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності ( т.1 а.с.172-176) Свідок [PERSON] суду пояснила, що з родиною [PERSON] знайома з того часу як її син одружився з [PERSON] . З цією сім"єю вона підтримує дружні відносини. З 2018 року вони часто спілкуються, ходять в гості. Вказує що у [PERSON] є три доньки, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказувала, що їй відомо, що після того як доньки вийшли заміж переїхали проживати окремо. Також їй відомо, що діти [PERSON] забезпечені власним житлом та не проживають разом із [PERSON] . Донька [PERSON] вийшла заміж в 2018 році та переїхала жити до свого чоловіка. Пізніше в 2020 році [PERSON] та [PERSON] подарували їй трьохкімнатну кватиру в м. Чернівцях по вул. Сагайдачного, з того часу вона постійно там проживає із своєю сім?єю. Найменша донька [PERSON] вийшла заміж в 2019 році за її сина та, також, переїхала проживати окремо, а в лютому 2022 року [PERSON] та [PERSON] подарували їй також трьохкімнатну кватиру в м. Чернівцях по вул. Р. Кайндля, 13. [INFO] [PERSON] помер. Смерть чоловіка [PERSON] дуже важко перенесла, часто хворіла. Так як вона жила одна в квартирі по [ADDRESS] , свідок часто її навідувала, підтримувала як могла. На даний час [PERSON] так і продовжує жити в своїй кватирі по [ADDRESS] . Також їй відомо, те що в селі Рокитне Новоселицького району у [PERSON] є дача влітку вона туди часто їздить. А також їй відомо, що в селі похований [PERSON] , то [PERSON] доглядає за його могилою. Свідок [PERSON] суду пояснив, що із він є колишнім чоловіком [PERSON] , з якою вони уклали шлюб 24.11.2018 року. Після укладання шлюбу, вони як сім`я переїхали жити до його батьків в будинок [ADDRESS] . А вже літом 2019 року, почали орендували окрему квартиру в [ADDRESS] . Та в квітні 2020 року батьки [PERSON] придбали та подарували їм велику трьохкімнатну квартиру по [ADDRESS] . Квартира була з ремонтом та мала велику прибудинковою територію. Там вони постійно проживали однією сім?єю, облаштовували квартиру технікою та меблями. Однак в лютому 2022 року шлюб був розірваний, тому він переїхав назад до своїх батьків, а пізніше був призваний на військову службу до лав ЗСУ. Підтверджує, ту обставину що з часу реєстрації ними шлюбу в листопаді 2018 вони жодного дня не проживали у батьків [PERSON] по [ADDRESS] . Там проживала їх менша донька [PERSON] , яка в 2019 році вийшла заміж, та з чоловіком [PERSON] залишилася проживати по [ADDRESS] , до того часу поки [PERSON] також не купили власну квартиру в м. Чернівці. Вказує, що вони дружили сім`ями із її меншою сестрою [PERSON] . Вона зі своїм чоловіком часто заходили до них в гості в орендовану квартиру, а потім і в квартиру, що по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є старшою донькою [PERSON] та [PERSON] , у неї є ще дві сестри [PERSON] та [PERSON] . З 2000 року вони почали проживати всі разом в [ADDRESS] . Після одруження із [PERSON] свідок покинула батьківську квартиру і проживає окремо. Також суду повідомила, що її мати [PERSON] та батько [PERSON] всім трьом донькам купили і подарували квартири. Вона, [PERSON] та [PERSON] забезпечені власними житлом де і проживають. Повідомила, що [PERSON] після укладання шлюбу в 2018 році разом з чоловіком [PERSON] переїхала жити спочатку до його батьків по [ADDRESS] , а влітку 2019 року вони почали орендували окрему квартиру в [ADDRESS] . А в квітні 2020 року батьки придбали та подарували Світлані квартиру по [ADDRESS] . Там [PERSON] постійно проживала разом із чоловіком [PERSON] допоки вони не розлучилися. По [ADDRESS] [PERSON] більше не проживала, не оплачувала комунальні послуги і не користувалась квартирою. В квартирі по [ADDRESS] постійно проживала і проживає їх мати [PERSON] . Щодо села то дійсно в Новоселицькому районі в селі Рокитне у матері є дачний будинок який не зданий в експлуатацію і матір свідка і вона сама часто їздять туди як на дачу, особливо в літній час. Свідок [PERSON] суду пояснив , що його дружиною є старша донька позивачки [PERSON] - [PERSON] . Також вказав що в його дружини [PERSON] є ще дві молодші сестри [PERSON] та [PERSON] . Зазначив що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із батьками проживали в [ADDRESS] . Після шлюбу із [PERSON] вони почали проживати окремо. Пізніше в 2018 році [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і вони переїхали проживати спочатку до батьків [PERSON] по [ADDRESS] , а влітку 2019 року, почали орендували окрему квартиру в [ADDRESS] . Та вже в квітні 2020 року батьки придбали та подарували Світлані квартиру по [ADDRESS] . Йому це добре відомо бо він особисто допомагав [PERSON] перевозити речі на цю квартиру. Зазначив , що із часу укладення шлюбу по [ADDRESS] [PERSON] більше не проживала . У цій квартирі постійно проживала і проживає його теща [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 2 ЖК України завданням житлового законодавства є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права громадян на житло. Згідно зі статтею 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Статтею 8 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Положеннями статті 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як це закріплено вимогами статті 3 ЦК України,загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Правилами частини першої, другої статті 61 ЖК України унормовано, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до частини другої статті 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. При цьому факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки (статті 71, 72 ЖК України) необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи в житловому приміщенні у зв`язку з її вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК України). Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт вибуття відповідача (відповідачів) на постійне місце проживання в інше жиле приміщення відповідно до статті 107 ЖК України. При цьому, слід ураховувати, що доказуванню у цьому разі підлягають обставини, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання. На підтвердження вибуття особи до іншого постійного місця проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 червня 2022 року, прийнятій у справі №161/20415/19, провадження №61-14025св21. Досліджені судом докази та пояснення свідків свідчать про те, що відповідач [PERSON] у зв"язку із наявністю у неї іншого житла вибула із спірної квартири в 2018 році , а відповідач [PERSON] , також, у зв"язку із наявністю у неї іншого житла вибула із спірної квартири в 2019 році. Додані відповідачем [PERSON] до відзиву документи, зокрема: відповідь ВККС від 25.07.2025 року; довідка про отриману нею заробітну плату; відповідь управління комунальної власності від 21.10.2025 року; ордер виданий на ім"я [PERSON] ; витяг з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання [PERSON] ; свідоцтво про шлюб [PERSON] з [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] ; свідоцтво про смерть [PERSON] ; довідка видана [PERSON] в тому, що він брав участь у приватизації державного житлового фонду в м. Сторожинець; план квартири [ADDRESS] ; технічний висновок про технічний стан будівельних конструкцій квартири [ADDRESS] ; рішення про переоформлення особового рахунку на [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ; квитанції про внесення [PERSON] оплати за комунальні послуги в квартирі [ADDRESS] не підтверджують її фактичного безперервного проживання у спірній квартирі. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню і відповідачі [PERSON] та [PERSON] є такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved