Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

10 лютого 2026 року представник позивача звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 25.06.2016 між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем фактично припинилося у вересні 2025 року, але й до цього тривалий час відносини між сторонами були напруженими, між ними виникали непоодинокі конфлікти та непорозуміння. Позивачка повідомляє про фізичне та економічне насильство відповідача по відношенню до неї, особливо гостро позивачка переживала це, коли перебувала у «декретній» відпустці по догляду за дитиною. Відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до позивачки. Вважає, що відносини між ними не можуть бути відновлені через його агресивну поведінку, несумісність характерів, різні погляди на подружні обов`язки та життя в цілому. На даний час шлюб існує лише формально. Позивачка вважає, що їх з чоловіком пов`язує лише спільна дитина, емоційний зв`язок між подружжям втрачено. Сторони не можуть нормально спілкуватися, всі спроби налагодити відносини переростають в сварки. Позивачка повідомляє про постійний моральний тиск зі сторони відповідача, залякування, погрози, в тому числі й фізичною розправою, повідомляє про те, що відповідач намагався її задушити у присутності сина. Позивачка повідомляє, що не може більше жити в такій атмосфері, вона відчуває себе нещасливою у шлюбі та вважає, що все це негативно впливає не лише на неї, а й на спільного сина, якого відповідач, також залякує, за що вона дуже переживає, як мати. Позивачка впевнена в тому, що її волевиявлення щодо розірвання шлюбу є стійким, виваженим та не зміниться, оскільки, на її переконання, примирення сторін, відновлення шлюбних відносин і їх подальше спільне проживання неможливе. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не мають спільних планів на майбутнє. Сторони спілкуються лише з питань, які стосуються їх спільної дитини. Тривалий час не проживають як чоловік і жінка. Почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини, неможливі. Життя в такій атмосфері шкодить як кожній зі сторін, так і їх спільній дитині, оскільки постійні сварки між батьками не можуть не впливати на дитину негативно. Шлюб розривається вперше. Спору щодо поділу майна подружжя на день подання даної позовної заяви немає. Спору щодо утримання та місця проживання спільної дитини, станом на день подання даної позовної заяви до суду, у сторін немає. Спільна дитина проживає з матір`ю. Позивачка не бажає після розірвання шлюбу відновлювати своє дошлюбне прізвище. Посилаючись на те, що збереження сім`ї та примирення між сторонами не можливе, просила суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 25 червня 2016року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №258. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача направила заяву, в якій просила проводити розгляд справи за їх відсутності, зазначила, що підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутність та зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 25 червня 2016 року між [PERSON] , [INFO] , уродженцем селища Градизьк Глобинського району Полтавської області, Україна та [PERSON] , [INFO] , уродженкою селища Градизьк Глобинського району Полтавської області, Україна, було зареєстровано шлюб у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №258 (а.с.10). Сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №5136, виданого 04 листопада 2021 року Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 11). Сторони не проживають як сім`я, на протязі тривалого часу сімейне життя між ними погіршувалося, що призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу не надав, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, примирення між сторонами неможливе, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved