Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 03.10.1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Гостівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 13. Від даного шлюбу у них народилися двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми. Сімейне життя між ними не склалось, через різні характери та погляди на спільне життя. Більше 6 років спільно не проживають, подружніх відносин не підтримують, шлюб носить формальний характер. Надалі перебувати у шлюбі не бажає, примирення не можливе, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Просила постановити рішення, яким шлюб мiж нею та відповідачем розірватита залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак у позовній заяві просила розглядати справу без її участі, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, не подав відзиву, не повідомив суду причин неявки. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. 17.02.2026 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 03.10.1999 року сторони зареєстрували шлюб у Гостівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 13, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 03.10.1999 року (а.с. 3). Від даного шлюбу у них народилися двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 4, 5). Сторони мають різні характери та погляди на життя, різні інтереси, спільного господарства не ведуть. Шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі наведеного, відповідно до ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved