Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач виконувач обов`язків керівника Теребовлянської окружної прокуратури Оляніцького Олександра Сергійовича Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської обласної радизвернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 28 січня 2025 року близько 15.40 годин водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем MERСEDES-BENZ Sprinter 616D, (номерний знак [NUMBER] ) з одним пасажиром, рухався вул. Глещавецька в м. Теребовля, в напрямку від центру м. Теребовля. Рухаючись у вказаному напрямку із швидкістю близько 51,8…54,2 км/год., водій [PERSON] не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі по тексту ПДР України), які зобов`язували його рухатися у населеному пункті із швидкістю, не більше 50 км/год., і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. В цей час на лівому узбіччі (відносно руху автомобіля) зупинився шкільний автобус оранжевого кольору, обладнаний та з увімкненими проблисковими маячками, при цьому спереду і ззаду автобуса встановлено згідно з вимогами підпункту «в» пункту 30.3 ПДР України розпізнавальний знак «Діти», із якого вийшла група дітей в тому числі неповнолітня [PERSON] та яка розпочала рух лівим узбіччям (відносно руху автомобіля) та в подальшому розпочала перетинати проїзну частину дороги, зліванаправо, діагонально віддаляючись від автомобіля, по ходу руху автомобіля MERСEDES-BENZ Sprinter 616D, (номерний знак [NUMBER] ). Під час подальшого руху, із зазначеною швидкістю, водій [PERSON] маючи об`єктивну можливість завчасно виявити неповнолітнього пішохода [PERSON] , до якої у відповідності до вимог пункту 1.7 ПДР України, водії зобов`язані бути особливо уважними та в порушення вимог п. п. 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху» і виконання його вимог), 12.3 ПДР України, виявивши небезпеку для свого руху, тобто зміну дорожньої обстановки - появу рухомого об`єкту, який перетинає проїзну частину дороги, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил, [PERSON] не забезпечив безпеку дорожнього руху та шляхом несвоєчасного застосування екстреного гальмування позбавив себе технічної можливості зупинити керований ним автомобіль MERСEDESBENZ Sprinter 616D, (номерний знак [NUMBER] ) раніше, ніж пішохід [PERSON] досягне правого узбіччя, та лівою частиною автомобіля скоїв наїзд на вказаного пішохода. Внаслідок наїзду на пішохода [PERSON] було спричинено їй тілесні ушкодження у вигляді травми лівої стопи у виді відкритого перелому діафізу (тіла) проксимальної фаланги 5-го пальця з розривом сухожилка довгого м`яза-розгинача пальців стопи і скальпованих ран з дефектом м`яких тканин, які у своєму клінічному перебігу супроводжувалися тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості п. п. 2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995). Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів: 1.7 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху» і виконання їх вимог), 10.1, 12.3 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Таким чином, встановлено достатність доказів для обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило неповнолітній потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження. Ухвалою Теребовлянського районного суду від 26.06.2025 у справі № 606/831/25 закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, цивільний позов не заявлявся, витрати на лікування потерпілого від злочину не відшкодовані. Витрати закладу охорони здоров`я на лікування [PERSON] , [INFO] , становлять 62 018,29 грн. Зокрема, вартість лікування за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) становить 54 635,94 грн, а за рахунок коштів обласного бюджету 7 382,35 грн. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивачі просять позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілої від злочину [PERSON] в розмірі 54 635,94 грн та на користь держави в особі Тернопільської обласної ради кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в розмірі 7 382,35 грн, а також, судові витрати покласти на відповідача. Представник Тернопільської окружної прокуратури у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому. Представники позивачів Національної служби здоров`я України та Тернопільської обласної ради у судове засідання не з`явилися, однак подали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та просили його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому. Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради у судове засідання не з`явилися, та не повідомили суду про причини своєї неявки, будучи повідомлені про дату, час та місце судового засідання та не подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, будучи повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду постановлено заочний розгляд справи. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що 28 січня 2025 року близько 15.40 годин водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем MERСEDES-BENZ Sprinter 616D, (номерний знак [NUMBER] ) з одним пасажиром, рухався вул. Глещавецька в м. Теребовля, в напрямку від центру м. Теребовля. Рухаючись у вказаному напрямку із швидкістю близько 51,8…54,2 км/год., водій [PERSON] не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі по тексту ПДР України), які зобов`язували його рухатися у населеному пункті із швидкістю, не більше 50 км/год., і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. В цей час на лівому узбіччі (відносно руху автомобіля) зупинився шкільний автобус оранжевого кольору, обладнаний та з увімкненими проблисковими маячками, при цьому спереду і ззаду автобуса встановлено згідно з вимогами підпункту «в» пункту 30.3 ПДР України розпізнавальний знак «Діти», із якого вийшла група дітей в тому числі неповнолітня [PERSON] та яка розпочала рух лівим узбіччям (відносно руху автомобіля) та в подальшому розпочала перетинати проїзну частину дороги, зліванаправо, діагонально віддаляючись від автомобіля, по ходу руху автомобіля MERСEDES-BENZ Sprinter 616D, (номерний знак [NUMBER] ). Під час подальшого руху, із зазначеною швидкістю, водій [PERSON] маючи об`єктивну можливість завчасно виявити неповнолітнього пішохода [PERSON] , до якої у відповідності до вимог пункту 1.7 ПДР України, водії зобов`язані бути особливо уважними та в порушення вимог п. п. 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху» і виконання його вимог), 12.3 ПДР України, виявивши небезпеку для свого руху, тобто зміну дорожньої обстановки - появу рухомого об`єкту, який перетинає проїзну частину дороги, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил, [PERSON] не забезпечив безпеку дорожнього руху та шляхом несвоєчасного застосування екстреного гальмування позбавив себе технічної можливості зупинити керований ним автомобіль MERСEDESBENZ Sprinter 616D, (номерний знак [NUMBER] ) раніше, ніж пішохід [PERSON] досягне правого узбіччя, та лівою частиною автомобіля скоїв наїзд на вказаного пішохода. Внаслідок наїзду на пішохода [PERSON] було спричинено їй тілесні ушкодження у вигляді травми лівої стопи у виді відкритого перелому діафізу (тіла) проксимальної фаланги 5-го пальця з розривом сухожилка довгого м`яза-розгинача пальців стопи і скальпованих ран з дефектом м`яких тканин, які у своєму клінічному перебігу супроводжувалися тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості п. п. 2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995). Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів: 1.7 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху» і виконання їх вимог), 10.1, 12.3 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Таким чином, встановлено достатність доказів для обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило неповнолітній потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження. Ухвалою Теребовлянського районного суду від 26.06.2025 у справі № 606/831/25 закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, цивільний позов не заявлявся, витрати на лікування потерпілого від злочину не відшкодовані. Відповідно до інформації КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» № 1036/01/11 від 04.11.2025, витрати закладу охорони здоров`я на лікування [PERSON] , [INFO] , становлять 62 018,29 грн. Зокрема, вартість лікування за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) становить 54 635,94 грн, а за рахунок коштів обласного бюджету 7 382,35 грн. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивачі як на підставі заявлених вимог посилаються на те, що слід стягнути з відповідача на їх користь кошти, які були понесені при наданні медичних послуг лікування потерпілої [PERSON] , котра перебувала на стаціонарному лікуванні з вини [PERSON] на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НСЗУ (замовник) та КНП «Тернопільська обласна дитяча лікарня», а тому, дані кошти, необхідно стягнути та зарахувати до Державного бюджету України, оскільки НСЗУ як розпорядник бюджетних коштів та відповідальний виконавець бюджетної програми, витратила державні (бюджетні) кошти. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Статтею 128 КПК України передбачено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину (ч. 2 ст. 1191 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦПК держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Фінансування КНП «Тернопільська обласна дитяча лікарня» у 2025 році здійснювалося Національною службою здоров`я України (далі НСЗУ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладеного між КНП «Тернопільська обласна дитяча лікарня» та НСЗУ Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні. Частина коштів, зокрема на фінансування комунальних послуг лікарні, виділялася з міського бюджету. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради є юридичною особою, засновником і власником якої є Тернопільська обласна рада. Статутом КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, затвердженим рішенням Тернопільської обласної ради від 17.06.2025 №1220 визначено, що власником та засновником Підприємства виступає Тернопільська обласна рада. Отже, КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради відноситься до юридичних осіб комунальної власності, кошти, які виділяються на лікування хворих, частково надходять із обласного бюджету. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних інших медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Тобто, послуги КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ, як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086. НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми. В той же час, оскільки КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» витратила отримані від НСЗУ державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг - лікуванні потерпілої [PERSON] , котра перебувала на стаціонарному лікуванні з вини [PERSON] - на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, дані кошти, а саме 54 635,94 грн, необхідно стягнути з [PERSON] та зарахувати до Державного бюджету України. З цих підстав за захистом інтересів держави до суду звернулася керівник Тернопільської окружної прокуратури. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Представництво інтересів громадянина або держави в суді відповідно до ч. 6 вказаної статті включає, у тому числі, право прокурора звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Тернопільською окружною прокуратурою листом повідомлено Національну службу здоров`я України про виявлені факти невідшкодування завданої шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення відповідачем та тим самим надано можливість відреагувати на порушення інтересів держави. Однак, листом на адресу окружної прокуратури надано відповідь про те, що відповідно до норм Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, та згідно листа НСЗУ не наділено повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно, НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави із цивільним позовом Тернопільською окружною прокуратурою та готова до співпраці в межах повноважень. Вказане свідчить про бездіяльність Національної служби здоров`я України та відсутність наміру звернення до суду, оскільки окружною прокуратурою листом фактично повідомлено про виявлені порушення. Відсутність претензійно-позовної роботи з боку Національної служби здоров`я України свідчить про нездійснення уповноваженим державним органом покладеного на нього законом обов`язку із захисту державних інтересів у сфері раціонального використання бюджетних (державних) коштів, внаслідок чого не надходять кошти до державного бюджету, порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. Крім того, Тернопільська окружна прокуратура зверталась із запитом на адресу Тернопільської обласної ради про те, чи вживаються уповноваженими органами заходи щодо відповідача шляхом подання позовної заяви про стягнення коштів. У відповідь на зазначений запит прокуратури, надійшов лист Тернопільської обласної ради, відповідно до якого Тернопільська обласна рада не зверталась до суду з позовом про стягнення із відповідача витрат на лікування потерпілої від злочину і Тернопільська обласна рада не заперечує щодо вжиття заходів представницького характеру, шляхом подачі прокуратурою відповідної позовної заяви. Після набрання чинності ухвали суду, не вжито жодних заходів, в тому числі представницького характеру, щодо стягнення затрачених коштів на лікування потерпілої від злочину. Відтак, прокуратура звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Тернопільської обласної ради про відшкодування витрат, затрачених на лікування потерпілої на користь державного бюджету України та на користь обласного бюджету. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, і внаслідок його протиправних дій була заподіяна шкода здоров`ю [PERSON] . Ці обставини встановлені ухвалою Теребовлянського районного суду від 26.06.2025 у справі № 606/831/25 про закриття кримінального провадження. Відтак, враховуючи, що внаслідок винних дій [PERSON] , потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська обласна дитяча лікарня», яка витратила отримані від НСЗУ державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНП «Тернопільська обласна дитяча лікарня», витрати на його лікування склали 62 018,29 грн, які не відшкодовані, що свідчить про порушення інтересів держави, за захистом яких до суду звернулася прокуратура, а тому, суд вважає, що дані кошти слід стягнути та зарахувати до бюджету. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано позов через електронний суду, тому розмір судового збору становить 2 422,40 грн. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved