Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дворічанської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, в якому просив визнати за ним право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , згідно дублікату (має силу оригіналу) договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області Зашивайко Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 362 згідно технічного паспорта від 28.09.1992 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він 03.12.2025 року звернувся до Департаменту реєстрації Харківської міської ради з заявою № 70297612 щодо державної реєстрації права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , за позивачем, останнім було подано дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області Зашивайко Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 362. Проте, рішенням державного реєстратора № 82272830 від 09.12.2025 року позивачу було відмовлено, оскільки в умовах воєнного стану на тимчасово окупованих територіях України комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації не можуть надати повну та достовірну інформацію, у зв`язку із частковою втратою архіва. Судові витрати просив покласти на позивача. У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений, відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час, дату і місце розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позовних вимог не заперечувала. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підветрджується довідкою № 735 від 07.05.2024 року Згідно дублікату договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.02.1995 року, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці Дворічанської Посради розміром 0,39 га (літера А) будинок цегляний, житловою площею 52,7 кв.м, надвірні споруди: сарай (літера Б) цегляний, серай (літера В) цегляний, погріб (літера Г) цегляний, вбиральна (літера Д) цегляна, загородження із дерева,на будинок видано технічний паспорт. Як вбачається з рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради № 82272830 від 09.12.2025 р., відмовлено в реєстрації права власності на вищевказаний будинок в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки в умовах воєнного стану на тимчасово окупованих територіях України комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації не можуть надати повну та достовірну інформацію щодо нерухомості до 2013 року, у зв`язку із частковою втратою архіва. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивачів право власності, а також у разі втрати позивачами документа, який посвідчує його право власності. Частина четверта статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1. Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2. На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 52,7 кв.м, оскільки це не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і є єдиним можливим способом захисту прав та законних інтересів позивача. Судові витрати залишити за позивачем, за його заявою.

Outcome: approved