Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 149'817,60 грн та судовий збір в розмірі 2'422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з метою отримання послуг Банку, Відповідач підписав договір про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, та кредитний договір. 05.05.2023 після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України сторони уклали Договір № 1747491 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку. Вказаний договір клієнт підписав ЦВП, шляхом відтворення власноручного підпису на екрані електронного сенсорного пристрою (смартфону) через мобільний додаток O.Bank 2.0. у відповідності до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «;Про електронну комерцію». Банк підписав Договір шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку, що також узгоджується з Положенням про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженим постановою Національного банку України. Також, 05.03.2024 сторони уклали договір кредиту № М75.34606.010772716 (далі - Кредитний договір). Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (OTP-пароль), який був надісланий на номер мобільного телефону (фінансовий номер) Відповідача, про що свідчить п. 19 Кредитного договору. Власне волевиявлення на укладення кредитного договору Відповідач висловив шляхом його підписання електронним підписом, а саме Відповідач ввів на інтерфейсі власного мобільного пристрою з фінансового номеру в мобільному додатку O.Bank 2.0 СМС-повідомлення (OTP-пароль, отриманий від Банку - з альфа імені «IdeaBank»), що узгоджується з п.1.4.1 Договору № 1747491. Згідно з Кредитним договором Відповідач отримав кредит у розмірі 149'999,00 грн, зі сплатою 74,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання відповідно до Кредитного договору. Станом на дату подання заяви Відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором, у зв`язку з чим Позивач змушений був звернутись до суду. Ухвалою від 15.12.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті, встановивши сторонам строки для подання заяв по суті справи. 05.02.2026 від представниці Відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у Відповідача станом на момент подання позову існувала заборгованість перед Позивачем в загальному розмірі 149'817,60 грн. Наявність роздрукованої виписки за кредитом №M75.34606.010772716 від 05.03.2024 не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування складових кредитної заборгованості, є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій позивача. Щодо платіжної інструкції про №1529658 від 05 березня 2024 року, то зауважує, що така інструкція створена та підписана самим Позивачем, а тому не може вважатись належним та допустимим доказом підтвердження перерахування Відповідачу коштів за кредитом. Наданий представником Позивача розрахунок заборгованості не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» . Будь-яким належним та допустимим доказом заявлений позивачем розмір заборгованості не підтверджується. Окрім цього, зазначає, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи зазначене, просить суд застосовувати положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині обмеження компенсаційних заходів та зменшити розмір заборгованості за прострочені проценти за кредитним договором з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності. 12.02.2026 від АТ «Ідея Банк» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого Банк не погоджується з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Зазначає, що закон не визначає обов`язкову форму розрахунку заборгованості, і тому Позивач надав до суду з позовною заявою розрахунок заборгованості, який Позивач вважав надати за потрібне, і який зроблений відповідно до умов Кредитного договору та з врахуванням усіх коштів, які надійшли на погашення заборгованості по цьому договору станом на дату звернення до суду, зворотного Відповідач не довів. Розмір заборгованості Відповідача Позивач підтвердив випискою по рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) та довідкою розрахунком заборгованості станом на 08.12.2025. Окрім цього, Позивач додатково надає Детальний розрахунок заборгованості Відповідача за Кредитним договором, який відображає порядок обчислення заборгованості Відповідача протягом всього періоду її утворення, який просимо долучити до матеріалів справи. Вказує, що наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості [PERSON] та виписки з її рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника. Щодо розміру заборгованості по процентам, вказує, що проценти нараховані Позичальнику за ставкою 74,99 % річних відповідно до умов Кредитного договору, що також підтверджується Детальним розрахунком заборгованості Відповідача, та такі не перевищують орієнтовну реальну річну процентну ставку, з якою була ознайомлена Відповідачка до підписання Кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати, що вона помилялася щодо розміру процентної ставки при укладенні Кредитного договору. Підписавши Кредитний договір, Відповідач погодилася на запропонований розмір процентів за користування кредитом та зобов`язалася їх сплатити. Прохання представника Відповідача застосовувати положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині обмеження компенсаційних заходів та зменшити розмір заборгованості за прострочені проценти за кредитним договором з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, є абсолютно необґрунтованими, так як саме сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту, а не сума нарахованих процентів за користування кредитом. Звертає увагу, що неустойка (штрафи, пеня) взагалі не заявлялися до стягнення у цій судові справі, Враховуючи вказане, АТ «Ідея Банк» вважає, що правильно заявило до стягнення заборгованість по простроченим процентам у розмірі 54'206,41 грн. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б спростовували справедливість умов Кредитного договору, а тому щодо останнього продовжує діяти передбачена ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, відсутні підстави для зменшення розміру позовних вимог Банку про стягнення з Відповідача заборгованості по сплаті прострочених процентів. 23.02.2026 від представниці Відповідача - [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких остання зазначає, що у відповіді на відзиві Позивач вказує, що випискою по рахунку № [NUMBER] підтвердужється наявність заборгованості, проте він не врахував, що цей доказ не є належним та допустим доказом, оскільки він створений самим АТ «Ідея Банк», тому цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Окрім того, вказує, що обґрунтований розрахунок заборгованості повинен містити обчислення (суму боргу, ставки проценту, комісії, пені; початок періоду нарахування основного боргу або процентів, комісії, пені; закінчення періоду нарахування основного боргу або процентів комісії, пені; кількість днів прострочення, нарахування основного боргу або процентів, комісії, пені; розрахунок основного боргу або процентів, комісії, пені; розмір основного боргу або процентів, комісії, пені; підсумковий, загальний розмір заборгованості за всіма критеріями тощо), та порядок нарахування відповідних сум за кожним відмінним критерієм заборгованості (додавання, множення, нарахування процентів, підсумок тощо) та підстави такого нарахування, передбачені законом або умовами договору. Підсумковий, загальний розмір заборгованості за всіма критеріями розрахунок не містить. Також вказує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вважає, що Позивач, встановлюючи орієнтовну реальну річну відсоткову ставку, яка становить 107% річних, скористався необізнаністю позичальника, спонукав у такий спосіб Відповідача на укладення кредитного договору на вкрай невигідних для неї умовах, які вона не могла оцінити належно, тому з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності просимо суд зменшити розмір заборгованості за кредитним договором в частині прострочених процентів. Крім того, прострочені проценти, на думку представниці Відповідача, самі по собі вже є наслідком невиконання зобов`язань, тому посилання позивача на те, що норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить вимоги лише щодо штрафних санкцій (пені, штрафів), а тому не можуть бути застосовані щодо нарахованих процентів, не заслуговують на увагу та є помилковими. Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте у позовній заяві зазначає, що просить проводити розгляд справи у їх відсутності. Представниця відповідача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у їх задоволенні. Суд, врахувавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов до такого висновку. Суд встановив, що 05.05.2023 після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України сторони уклали Договір № 1747491 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку. Вказаний договір клієнт підписав ЦВП, шляхом відтворення власноручного підпису на екрані електронного сенсорного пристрою (смартфону) через мобільний додаток O.Bank 2.0. у відповідності до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «;Про електронну комерцію». Банк підписав Договір шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку, що також узгоджується з Положенням про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженим постановою Національного банку України. Також, 05.03.2024 сторони уклали договір кредиту № М75.34606.010772716. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (OTP-пароль), який був надісланий на номер мобільного телефону (фінансовий номер) Відповідача, про що свідчить п. 19 Кредитного договору. Власне волевиявлення на укладення кредитного договору Відповідач висловив шляхом його підписання електронним підписом, а саме Відповідач ввів на інтерфейсі власного мобільного пристрою з фінансового номеру в мобільному додатку O.Bank 2.0 СМС-повідомлення (OTP-пароль, отриманий від Банку - з альфа імені «IdeaBank»), що узгоджується з п.1.4.1 Договору № 1747491. Згідно з п. 1.5 Кредитного договору, накладення ЕП Клієнта здійснюється шляхом перевірки та підтвердження Банком достовірності ОТР-паролю, що був повідомлений (шляхом введення у мобільному дотатку O.Bank 2.0) Банку Клієнтом після його автентифікації. Також, у Договорі визначений номер мобільного телефону [NUMBER] у якості Фінансового номера Відповідача. Окрім цього, у матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія Протоколу № М75.34606.010772716 від 05.03.2024 підписання Кредитного договору, у якому зафіксовані етапи підписання Кредитного договору. На підтвердження викладеного у матеріалах справи знаходиться належним чином оформлений витяг з Реєстру СМС-повідомлень, оформленого на виконання умов Договору надання послуг №01/01122020, укладеного 01.12.2020 між Позивачем та ТОВ «Мобільний маркетинг». У вище вказаному витязі наявний текст СМС-повідомлення з ОТП-паролем для підписання паспорту споживчого кредиту та Кредитного договору, який було надіслано з Альфа імені «IdeaBank» на Фінансовий номер Відповідача [NUMBER] Згідно з Кредитним договором Відповідач отримав кредит у розмірі 149'999,00 грн, зі сплатою 74,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується платіжними інструкціями від 05.03.2024, а також випискою по особовому рахунку Відповідача № [NUMBER] . Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. З урахуванням викладеного, суд вважає, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, у якій наданий кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу Відповідача Банк направив вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04.11.2025. Згідно з цією вимогою Банк вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Однак, Відповідач на вказану вимогу не відреагував та свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав. Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, Позивач вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 08.12.2025 утворилась заборгованість у розмірі 149'817,60 грн, яка складається з такого: прострочений борг - 95'611,19 грн, прострочені проценти - 54'206,41 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору, що власноручно підписаний Позичальником, процентна ставка фіксована та становить 74,99 % річних. Окрім цього, відповідно до Паспорту споживчого кредиту та п. 2.20 Кредитного договору, орієнтовна реальна річна відсоткова ставка становить 107 % річних. Отже, проценти нараховані Позичальнику за ставкою 74,99 % річних, що також підтверджується Детальним розрахунком заборгованості Відповідача, та такі не перевищують зазначену вище орієнтовну реальну річну процентну ставку, з якою була ознайомлена Відповідач до підписання Кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати, що вона помилялася щодо розміру процентної ставки при укладенні Кредитного договору. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Отже, ознакою несправедливих умов визначені договірні положення, що встановлюють вимогу про сплату споживачем непропорційно великої компенсації за невиконання ним зобов`язань за договором, тобто грошової величини, що є мірою відповідальності споживача. Проте, проценти, визначені у Кредитному договору, не є компенсацією у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів », оскільки таку слід розглядати як правові наслідки, що настають у разі порушення зобов`язання (неустойка, збитки тощо). Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру процентів за користування кредитом. Також, Банк надав [PERSON] повну інформацію про умови надання кредиту відповідно до вимог законодавства. Отже, підписавши Кредитний договір, Відповідач погодилася на запропонований розмір процентів за користування кредитом та зобов`язалася їх сплатити. Прохання представника Відповідача застосовувати положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у частині обмеження компенсаційних заходів та зменшити розмір заборгованості за прострочені проценти за кредитним договором з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, є необґрунтованими, так як саме сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту, а не сума нарахованих процентів за користування кредитом. Помилково ототожнювати, що проценти за користування кредитом (правове регулювання яких передбачене відповідно ст. ст. ст. 1048, 1056-1 ЦК України) є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором. Суд також враховує, що неустойка (штрафи, пеня) взагалі не заявлялися до стягнення у цій судові справі. Щодо тверджень представниці Відповідача про те, що Позивач не надав належних доказів на підтвердження боргу Відповідача, суд зазначає таке. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно зі зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №554/4300/16-ц від 25.05.2021 банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, надана Позивачем виписка за рахунком Відповідача, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, у повному обсязі підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено, зокрема, у детальному розрахунку заборгованості по Кредитному договору, яку Позивач долучив разом з відповіддю на відзив, та не спростована будь-яким контррозрахунком Відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи, що сторони досягли згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Отже, суд вважає, що позов є підставним, оскільки суд встановив, що дійсно Відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, Відповідач не надав суду жодних доказів на спростування вимог Позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved