Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Представник позивача - Ґедзь О.В., в інтересах ТОВ «Фінпром маркет», засобами поштового зв`язку звернулася до Приморського районного суду м.Одеси із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд стягнути з останньої - заборгованість за кредитним договором. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30.06.2025 матеріали вказаної цивільної справи передано Савранському районному суду Одеської області для розгляду за територіальною підсудністю. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 03.01.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №3371967, за умовами якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 6500,00 грн., строк позики - 30 днів. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою позикодавцем [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з якою укладено вказаний договір позики ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: GMyбvsQdfL. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 03.01.2021 о 00:34:14. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: mpoli86@ukr.net. Того ж дня, позикодавець на виконання п.1 Договору позики №3371967 від 03.01.2021, виконав свої зобов?язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 6500,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку Позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією №a5a72b27-2b1b-4da3-bcel-c3131b5a7b6b від 03.01.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Згідно з листом №8/05/25-9 від 08.05.2025, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок Відповідача на підставі платіжної інструкції №a5a72b27-2blb-4da3-bce1-c3131b5a7b6b (кошти перераховані за посередництвом платіжної установи) перераховано кошти на виконання умов Договору позики №3371967. Відповідно до довідки №КД-000026502/ТНПП від 05.05.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між Компанією ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 03.01.2021, сума 6500,00 грн. за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу а5а72627-2b1b-4da3-bce1-c3131b5a7b6b. Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. 21.06.2021 ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу №2106 від 21.06.2021 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №3371967 від 03.01.2021 Договір факторингу №2106 від 21.06.2021разом з додатками та витяг з Реєстру прав вимог від 21.06.2021. 03.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №3371967 від 03.01.2021. Так, згідно п.5.2. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Позивача/Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід?ємними частинами цього Договору. Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 ТОВ «Фінпром маркет» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 22301,10 грн., з яких: 6500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15801,10 грн. - сума заборгованості за відсотками (витяг з Реєстру прав вимог від 03.04.2023 р. - додається). Отже, відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строк, передбачений договором позики, в результаті чого представник ТОВ «Фінпром маркет» звернулася до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість. Крім того, представник позивача разом з позовною заявою надала клопотання про витребування доказів з АТ «Універсал Банк» документи/інформацію стосовно відповідачки, а саме - інформацію щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] та виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Універсал Банк», [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 03.01.2021 по 06.01.2021. Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу. Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області Брюховецьким О.Ю. від 29.07.2025 відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін 25.08.2025, запропоновано відповідачці протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачці п`ятиденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів (а.с. 78-79). Крім того, вищевказаною ухвалою вказане клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено (а.с.78-79). Матеріали справи містять відповідь №1610866 від 28.07.2025 згідно якої [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 17.12.2002 (а.с.30). 12.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідачка заперечила, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало кошти на рахунок № [NUMBER] . Відповідачка стверджує, що з листа №QEVR-20210329 -145343 АТ «Універсал банк» вбачається про недійсність та не належність [PERSON] банківської карти № [NUMBER] . За заявою відповідачки порушена кримінальна справа та триває слідство (Витяг з реєстру досудових розслідувань №12021164500000064 від 09.02.2021). Крім того, відповідачка вказала, що позикодавець ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» перед укладенням договору позики, не переконався належним чином кому саме він погоджує та перераховує кредитні кошти жодного разу перед укладанням договору позики не отримало кредитну історію, не переконався хто саме є позичальник, не проаналізував його фінансове навантаження та навіть не хотів отримати інформацію щодо дійсного фінансового номеру. 19.12.2022, відповідачка офіційно звернулася з заявою до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», щодо надання інформації про ті договірні позики, які ніби то були укладені від її імені та повідомила про шахрайські дії. 16.01.2023, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомили відповідачку про списання заборгованості та підготовку відповідних документів до правоохоронних органів. В своїй відповіді жодного слова про існування договору позики №3371967 від 03.01.202, товариство не зазначило. Тобто, на думку відповідачки первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був повідомлений про шахрайські дії та сам пообіцяв встановити обставини справи, але якимось чином продали нікчемний кредит ТОВ «Фінансова компанія управління активами». ТОВ «Фінансова компанія управління активами», в свою чергу винесли виконавчий напис по нікчемному договору (Рішення Одеського апеляційного суду по справі №947/34203/21). Але будучи відповідачем по справі №947/34203/21, ТОВ «Фінансова компанія управління активами», продає 03.04.2023 нікчемний договір позики ТОВ «Фінпром маркет». Крім того, відповідачка стверджує, що жодного повідомлення щодо укладення договору факторингу про продаж нікчемного договору позики на ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» вона не отримувала. Разом з тим, відповідачка заперечила щодо належності їй номера телефону [NUMBER] та вказала, що з 07.09.2016 єдиним фінансовим її номером в УБКІ є [NUMBER] . Цей номер телефону офіційно був переданий банком до УБКІ у 2016, що підтверджується офіційним звітом від УБКІ. Однак, при укладанні договору позики, кредитор надсилав смс повідомлення на номер телефону [NUMBER] , який не належить відповідачці та не є її фінансовим номером. Крім того, відповідачка стверджує, що електронна адреса [INFO] , що зазначена у договорі позики №3371967 також їй не належить. Разом з тим, відповідачка вказує на реальну електронну адресу - maya_[INFO] в кредитній історії. Відповідачка також стверджує, що не погоджується з адресою місця реєстрації зазначеною в оспорюваному договорі позики. Оскільки, житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] , згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не належить відповідачці. Крім того, відповідачка у своєму відзиві зазначила, що не надавала дозвіл на збір, обробку, зберігання та поширення її персональних даних. Також на думку відповідачки договір позики укладався без проведення верифікації та ідентифікації позичальника. Установа під час розроблення процедур ідентифікації та верифікації має керуватися та враховувати те, що результатом здійснення ідентифікації та верифікації має бути: 1) однозначне встановлення особи клієнта; (представнику клієнта); 2) впевненість у тому, що отримані ідентифікаційні дані належать клієнту особою, якою він/вона назвався/назвалася; 3) переконання в тому, що клієнт (представник клієнта) не є самозванцем, а дійсно є особою, якою він/вона назвався/назвалася. Установа зобов`язана здійснювати верифікацію на підставі офіційних документів або інформації, отриманої з офіційних джерел або інших надійних джерел, визначених у додатку І до Положення. Під час здійснення верифікації установа має перевірити (підтвердити) належність відповідній особі ідентифікаційних даних. Офіційні документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання. Установа отримує ідентифікаційний документ під час здійснення верифікації клієнта - фізичної особи (у тому числі неповнолітньої) / ФОП або фізичної особи - представника клієнта шляхом: 1) пред?явлення оригіналу документа власником у його особистій присутності (під особистою присутністю слід уважати фізичну присутність особи, верифікація якої здійснення верифікації його особи); здійснюється, в одному приміщенні з уповноваженим працівником установи під час здійснення верифікації його особи); 2) пред?явлення оригіналу документа власником під час верифікації, здійсненої установою в режимі відеотрансляції з дотриманням вимог, визначених у додатку 3 до Положення (далі - відеоверифікація). Установа може здійснити верифікацію клієнта - фізичної особи також шляхом використання одного з таких способів: за допомогою Системи BankID НБУ в такому порядку: отримати ідентифікаційні дані такої фізичної особи за допомогою засобів Системи BankID НБУ; отримати від фізичної особи копію ідентифікаційного документа, на яку накладений КЕП клієнта: здійснити перевірку ідентифікаційних даних, що містяться в копії ідентифікаційного документа, КЕП та файлі, отриманому за допомогою Системи BankID НБУ від банку, що є абонентом-ідентифікатором, на їх відповідність. Відповідно до Додатку 3 Порядок здійснення відеоверифікації «Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», яка затверджена Правлінням Національного банку України від 28.07.2020 р., Верифікація, здійснена установою з дотриманням вимог, визначених у додатку 3 до Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, прирівнюється до верифікації, здійсненої в особистій присутності. Фотофіксація забезпечується установою таким чином, щоб фотозображення давали змогу однозначно розпізнати особу та деталі ідентифікаційного документа (зокрема фото, ідентифікаційні дані, що містяться на такій сторінці ідентифікаційного документа). Установа забезпечує здійснення під час відеоверифікації принаймні таких перевірок ідентифікаційного документа (зокрема шляхом використання спеціальних програмних модулів): 1) на предмет ознак пошкодження, підробки (зокрема того, що в цей документ не вклеєно фото, що відповідні елементи, текст, розмір символів та проміжків між ними розміщені належним чином); 2) належності наданого документа фізичній особі, верифікація якої здійснюється (візуальна перевірка відповідності обличчя особи); 3) логічні перевірки інформації, що містить документ такого типу, з метою виявлення ознак підробки (зокрема дати видачі документа, дати закінчення строку його дії, органу, що видав документ, машинозчитуваної інформації); 4) переконатись, що наданий документ містить ті захисні елементи, які повинен мати документ такого типу та які можна виявити під час візуального огляду при природному освітленні, після чого здійснити перевірку цих захисних елементів. З метою перевірки захисних елементів документа (зокрема оптико-перемінної фарби, 3D-ефекту, анімаційного ефекту, голографічної стрічки) уповноважений працівник надає відповідні інструкції особі, верифікація якої здійснюється, щодо виконання додаткових дій з документом перед камерою (зокрема повернути свій документ під різними кутами горизонтально та вертикально). Установа самостійно у своїх внутрішніх документах установи з питань ПВК/ФТ визначає перелік ідентифікаційних документів, що приймаються установою для верифікації особи під час відеоверифікації. Установа визначає такий перелік на основі ризик-орієнтованого підходу, враховуючи наявність відповідних власних ресурсів, засобів (у тому числі програмних) для здійснення перевірки відповідних типів документів на предмет виявлення ознак, що можуть свідчити про їх можливу підробку або фальсифікацію. Таким чином, відповідачка стверджує, що зазначений договір позики було укладено іншою особою, з незаконним використанням персональних даних [PERSON] (а.с.88-99). Матеріали справи містять відповідь на відзив представника позивача «ТОВ «Фінпром маркет» з якої вбачається, що 03.01.2021 [PERSON] підписала договір позики №3371967. На виконання умов зазначеного договору їй було надано позику в розмірі 6500,00 грн. Вказаний договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором [PERSON] «GMy6vsQdfL» та директором ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» електронний підпис «kT5biP4PwL». Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою Позикодавцем, Позичальник/Відповідач: [PERSON] , РНОКПІ: [NUMBER] , з яким/якою укладено договір №3371967 від 03.01.2021 р., ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: GMy6vsQdfL. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 03.01.2021 о 00:34:14. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] . Разом з тим, представник позивача зазначає, що відповідачка здійснювала погашення кредитної заборгованості в розмірі 2385,52 грн. (05.02.2021 - 108,95 грн., 05.02.2021 - 814,91 грн. 17.02.2021 - 1461,66 грн. що у свою чергу додатково підтверджує отримання відповідачкою коштів. Представник позивача зазначив, що доказів про визнання договору факторингу - недійсним та/або виконання своїх відповідачем перед первісним кредитором - не надано (83-85). 25.08.2025 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив позивача в якому відповідачка зазначила наступне. У матеріалах справи міститься електронна платіжна інструкція яка не є платіжним дорученням та не містить ані призначення платежу, ані повних реквізитів отримувача (лише номер картки). Відповідачка зіслалась на статтю 81 ЦПК України в якій зазначено, що саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається. Так, позивачем не надано доказів належності номера телефону та банківської картки відповідачці, а також факту отримання коштів. Таким чином, відповідачка просила відмовити в позові в повному обсязі (а.с.143). Крім того відповідачка надала суду клопотання про витребування доказів у позивача, а саме: Анкету - заяву на отримання коштів за договором позики 3371967; платіжне доручення про перерахування коштів в сумі 6500,00 грн. за договором позики №3371967 від 03.01.2021, з банківського рахунку ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на банківський рахунок [PERSON] (РНОКТ [NUMBER] ) з вказівкою рахунку особистого рахунку IBAN [PERSON] ; ІР адреси з точною вказівкою часу, секунд, докази реєстрації, створення особистого кабінету та історію відвідування [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) кабінету на сайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ЄДРПОУ 39861924); документи про формування, генерування електронного підпису особисто [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); квитанції про часткове погашення заборгованості - 05.02.2021 - 108,95 грн.; 05.02.2021 - 814,91 грн.; 17.02.2021 - 1 461,66 грн. з детальною інформацією та повним номером банківського рахунку про проведені оплати, докази, що саме [PERSON] , робила ці оплати, ІР адреси платника; докази, що позичальник [PERSON] , надала особисто дозвіл на збір, обробку, зберігання та поширення їй персональних даних. Докази, щодо надання дозволу телефонувати [PERSON] , та її довіреним особам, хто саме ці особи, та які методи мали використовуватися (телефони, акаунти, соцмережі). Докази, що кредитор інформував належним чином саме позичальника [PERSON] ; докази, щодо особистого отримання [PERSON] (РНОКП [NUMBER] ) повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» кредиту (а.с.145). Ухвалою суду від 25.08.2025 клопотання відповідачки про витребування доказів задоволено та зобов`язано ТОВ «Фінпром маркет» надати суду вищевказані докази (а.с.146-147). Слухання справи відкладено на 29.09.2025. 26.09.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача - Ґедзь О.В. про долучення доказів. В якому представник позивача зазначив наступне: позикодавець на виконання п.1 Договору позики №3371967 від 03.01.2021 року, виконав свої зобов?язання, зокрема передав відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 6500,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок банківського рахунку Позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією Nea5a72b27-2b1b-4da3-bce1-c3131b5a7b6b від 03.01.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Додатково представник позивача надав витяг з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків №37 від 29.01.2016 року та договір про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 року укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС». Щодо генерування електронного підпису особисто [PERSON] представник позивача зазначив, що ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" позикодавцем було передано довідку про ідентифікацію, згідно якої Позичальник/Відповідач: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким/якою укладено договір №3371967 від 03.01.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: GMy6vsQdfL. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 03.01.2021 о 00:34:14. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] Крім того, представник позивача вказує, що згідно пункту 4.3 договору позики №3371967 позичальник надав дозвіл позикодавцю на збір, обробку, зберігання та поширення його персональних даних з метою оцінки його кредитоспроможності, забезпечення виконання сторонами зобов`язань за цим договором, інформування про кредитоспроможність та добросовісність, а також на передачу в будь який момент будь яких персональних даних позичальника та інформації про укладення і виконання цього договору в будь-якій формі будь-яким третім особам з метою захисту прав та інтересів позикодавця та повного виконання зобов`язань за цим договором, а також на відступлення права вимоги за договором; при цьому без особистого повідомлення позичальника про таку обробку, передачу чи відступлення. Первинний кредитор ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» інформувало відповідачку за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення в особистому кабінеті «MY CREDIT». Квитанції про часткове погашення заборгованості - 05.02.2021 - 108,95 грн.; 05.02.2021 - 814,91 грн.; 17.02.2021 - 1461,66 грн. з детальною інформацією та повним номером банківського рахунку про проведені про проведені оплати, докази що саме [PERSON] робила ці оплати (а.с.155-156). В подальшому слухання справи відкладено на 14.10.2025 та 14.11.2025. 12.11.2025 до суду надійшло клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи (а.с.173). Слухання справи відкладено на 12.12.2026 та 16.01.2026. 13.01.2026 до суду надійшла заява [PERSON] про відкладення розгляду справи (а.с.180). В подальшому слухання справи відкладено на 30.01.2026 та 20.02.2026. 19.02.2026 до суду надійшло клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи (а.с.190). Слухання справи відкладено на 06.03.2026. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Представник позивача у матеріалах справи неодноразово зазначав щодо розгляду справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, з підстав зазначених в позовній заяві (а.с. 150, 166, 170, 174,177,182, 186). Крім того, матеріали справи містять довідку про доставку електронного документу (судової повістки) до електронного кабінету системи ЄСІТС (а.с.191). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала просила відмовити у його задоволені в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з приписами статті 5 ЦПК України, встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 03.01.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою укладено договір позики №3371967. Пунктом 2 вказаного договору позики встановлено, що сума позики становить 6500,00 грн., строк надання кредиту - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (а.с.13 на звороті). Матеріали справи містять розрахунок заборгованості відповідачки з якого вбачається, що у відповідачки існує заборгованість перед позивачем у сумі 19636,48 грн., з яких 6500,00 грн. - заборгованість за тілом позики; 13136,48 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами (а.с.5-7). Крім того, матеріали справи містять відомості Укрпошти про надсилання поштової кореспонденції [PERSON] (а.с.9-11). З платіжної інструкції №a5a72b27-2b1b-4da3-bce1-c3131b5a7b6b вбачається про перерахунок коштів ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 03.01.2021 в розмірі 6500,00 грн. на маску карти [NUMBER] (а.с.12). Матеріали справи містять правила ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.14-16). З довідки про ідентифікацію вбачається, що 03.01.2021 о 00 годин 34 хвилини 14 секунд на електронну пошту [INFO] надіслано одноразовий ідентифікатор GMy6vsQdfL (а.с.35). Згідно інформації ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, зокрема про видачу на банківську карту відповідачки онлайн-позики №3371967, платіж № 7298daf7-c0ab-451f-9a71-b734760e2f85 (а.с.36). З довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» №кд-000026502/тнпп від 05.05.2025 вбачається, що здійснено фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку, а саме 03.01.2021 на номер [NUMBER] перераховано суму в розмірі 6500,00 грн., номер платежу №a5a72b27-2b1b-4da3-bce1-c3131b5a7b6b (а.с.37). ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2106 від 21.06.2021 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №3371967 від 03.01.2021 (а.с.40-47). З акту прийому передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №2106 від 21.06.2021 вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв оригінал реєстру заборгованостей боржників (а.с.48). З реєстру прав вимог вбачається, що фактор - ТОВ «Фінансова компанія управління активами» має право вимоги заборгованостей до боржників, зокрема [PERSON] (а.с.49 на звороті). ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №3371967 від 03.01.2021 (а.с.52-59). Матеріали справи містять акт прийому передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №0304223-ФК від 03.04.2023 (а.с.60). Крім того, матеріали справи містять акт звірки взаєморозрахунків ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» (а.с.62). З реєстру боржників до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 вбачається, що у відповідачки існує заборгованість перед позивачем у сумі 22301,10 грн. (а.с.63-64). Матеріали справи містять відповідь на відзив представника ТОВ «Фінпром маркет» вбачається, що посилання відповідачки щодо не укладення договору позики №3371967 є необґрунтованим та суперечить матеріалам справи, оскільки вказаний договір підписано (акцептовано) оферту) одноразовим ідентифікатором (GMy6vsQdfL), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору, а тому на думку позивача між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору шляхом вивчення дій зазначених вище. Окрім викладеного, з матеріалів справи вбачається, що відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за договором позики здійснено часткове погашення заборгованості в розмірі 2385,52 грн., (05.02.2021 - 108,95 грн., 05.02.2021 - 814,91 грн., 17.02.2021 - 1461,66 грн.) що у свою чергу додатково підтверджує отримання відповідачкою коштів за договором позики та його укладання. Щодо заперечення відповідачки про відступлення права грошової вимоги за оскаржуваним договором представник позивача зазначив, що у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження №61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Щодо використання інформації з сервісу УБКІ представник позивача зазначив, що витяг з УБКІ (Українського бюро кредитних історій) не є прямим доказом не укладання договору позики. Наявність або відсутність інформації про кредитний договір у витязі УБКІ може лише вказувати на те, чи була позика зареєстрована у бюро, але не на те, чи був договір позики укладений насправді. Разом з тим, щодо доказів наданих відповідачкою представник позивача зазначає, що доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву долучено не було (виписку із карткового рахунку відповідачки в якій відображено отримання/неотримання кредитних коштів, відповіді банку про не належність зазначеної у договорі карти відповідачці, доказів не укладання зазначеного договору, не належність електронної пошти або телефонного номеру відповідачці зазначеного в договорі позики, докази викрадення картки, паспорту, надання пояснень чому сплачував за договором позики, звернення до правоохоронних органів з відповідною заяву про втрату паспорту, банківської карти тощо..), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами Позивача та їх оцінки, тоді як оцінка доказів є виключною компетенцією суду (статті 89 ЦПК України). Представник позивача вважає, що відповідачка, заперечуючи отримання коштів/укладання договору, застосувала концепцію «негативного доказу» при вирішенні цього спору (постанова ВС від 27 травня 2020 року у справі №2-879/13), оскільки належних доказів таких тверджень [PERSON] - не надано при тому, що відповідачка має безперешкодний та повний доступ до своїх банківських даних та інформаційно телекомунікаційної системи позикодавця (для надання оферти з якою ознайомлювалась). Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, відповідачка, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення (а.с.83-85). Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 09.02.2021 було зареєстровано кримінальне провадження №12021164500000064. З Витягу також вбачається, що 08.02.2021 року до ЧЧ Відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №ГУНП в Одеській області надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , в якій вона просить прийняти міри правового характеру до невідомої особи, яка 27.01.2021 через мережу «Інтернет» отримала на ім?я заявника у ТОВ «Клай Кредит» позику на суму 2000,00 грн. (а.с.103). Матеріали страви містять лист звернення [PERSON] до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» в якому відповідачка просить надати їй наступну інформацію точну дату про внесення інформації кредитором щодо договору позики №2-92378 від 20.02.2021, сума кредиту 4400,00 грн. (інформація за договором 005158589 ФК Європейська агенція з повернення боргів); скільки раз від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ЄДРПОУ 39861924) було запитів щодо отримання моєї кредитної історії та скільки було відмовлено в наданні такої інформації; яка саме фінансова організація та коли внесла відомості щодо договору позики №2-92378 від 20.02.2021, сума кредиту 4400,00 грн. (а.с.104). Разом з тим, матеріали справи містять лист відповідь ТОВ «Українське бюро кредитних історій» з якого вбачається, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» запитувало кредитну історію [PERSON] в УБКІ чотири рази та жодного разу дані відповідачки не було надано через некоректність запиту (а.с.105). Крім того, матеріали справи містять кредитний звіт (а.с.106-107). З листа відповідачки адресованого керівнику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що 15.02.2021 відповідачка повідомила ТОВ «Українське бюро кредитних історій» про втрату паспорту, з метою запобігання подальшим шахрайським діям. Крім того, у вказаному листі зверненні [PERSON] зазначила, що незважаючи на офіційну інформацію про втрату паспорта ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало договір позики та співпрацювало з шахраями і перерахувало їм кошти. Також, відповідачка стверджує, що номер телефону [NUMBER] не є дійсним та ніколи їй не належав. Починаючи з 07.09.2016 єдиним фінансовим номером відповідачки є саме номер - [NUMBER] (а.с.109-110). Матеріали справи містять лист відповідь ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» №16/01/23-6 від 16.01.2023 з якого вбачається, що товариством прийнято рішення про списання заборгованості за договором позики №2-92378 від 20.02.2021 (а.с.111). Матеріали справи містять лист запит [PERSON] до ПАТ «Київстар» щодо належності їй телефонного номеру [NUMBER] (а.с.113). Відповідно до листа ПАТ «Київстар» вбачається, що вказаний номер [PERSON] не належить (а.с.114). З інформації АТ «Універсал банк» №QEVR-20210329-145343 від 29.03.2021 вбачається, що на ім`я відповідачки відкриті рахунки [NUMBER] ; [NUMBER] . Крім того, з вказаної інформації вбачається, що банківська карта зокрема, № [NUMBER] не є дійсною та не належить [PERSON] (а.с.115). З листа ТОВ «Займер» вбачається, що станом на 25.06.2021 заборгованість по договору про надання фінансового кредиту від 15.02.2021 №177831 «анульовано». Крім того, з вказаного листа вбачається, що вхід до особистого кабінету здійснювався за допомогою фінансового номеру [NUMBER] , який в УБКІ значиться за відповідачкою з 2020 (а.с.117). Матеріали справи містять лист відповідь ТОВ «ФК «Авіа груп» №243/з від 25.06.2021 з якого вбачається, що товариством прийнято рішення про списання заборгованості за договором позики №20527 від 09.02.2021 (а.с.118). Крім того, матеріали справи містять лист відповідь ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» №0805-07/23 від 28.05.2023 з якого вбачається, що товариством прийнято рішення про списання заборгованості за кредитним договором №00357-02/2021 від 01.02.2021 (а.с.119). З постанови Одеського апеляційного суду від 13.12.2023 вбачається, що позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Українська Фінансова операція», ТОВ «Українське бюро кредитних історій», треті особи: Національний Банк України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець Качурка В.В., про визнання договорів недійсними, зобов?язання вчинити певні дії та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено частково. Виконавчий напис №9333 від 08.11.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості в розмірі 10334,00 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.120-126). З постанови Одеського апеляційного суду від 25.06.2024 вбачається, що вказане рішення є підставою для виключення інформації стосовно: договору про надання фінансового кредиту №19028-12/2020 від 31.12.2020, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (код ЄДРПОУ 42201361) та [PERSON] (РНОКПІ [NUMBER] ); договору про надання фінансового кредиту 0035-02/2021 від 01.02.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (код ЄДРПОУ 42201361) та [PERSON] (РНОКІШ [NUMBER] ); договору факторингу №005016386 від 01.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (код ЄДРПОУ 35017877) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), - з Українського бюро кредитних історій у кредитній історії [PERSON] щодо зазначених договорів, суми відкритих лімітів, загальної поточної, простроченої заборгованості, тощо (а.с.127-132). Позивачка надала суду скріншот з сайту Національний банк України з розділу усі новини, з якого вбачається, що 07.12.2023 Національний банк у листопаді застосував до трьох банків та десяти небанківських фінансових установ заходи впливу за порушення у сфері фінмоніторингу та валютного законодавства (а.с.133-137). З договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 вбачається, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» уклали договір про фінансові послуги з переказу коштів (а.с.159-164). Судом установлено, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» прийнято рішення про списання заборгованості за договором позики № 2-92378 від 20.02.2021, ТОВ «Займер» прийнято рішення про анулювання договору позики №177831 від 15.02.2021 (а.с.117), ТОВ «Фінансова компанія «Авіа груп» прийнято рішення про анулювання фінансового кредиту №20527 від 09.02.2021(а.с.118), ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» прийнято рішення про анулювання договору фінансового кредиту №00357-02/2021 від 01.02.2021 (а.с.119). Відповідно до статей 12, 13, 76, 77, 81 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доказування обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на таку сторону. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком (ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність"). Банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"). За приписами пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до частини 1 статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами частини 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно статті 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Відповідачка у відзиві на позовну заяву зазначила, що вона не визнає позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі оскільки, договір позики укладено проти її волі іншою особою з незаконним використанням персональних даних [PERSON] . У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Згідно частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Усталеним у судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов?язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов?язків. У пунктах 94, 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18) зазначено, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов?язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов?язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Згідно абзацу 2 частини 5 статті 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. У постанові Верховного Суду від 15.12.2021 року в справі №757/51379/17 (провадження №61-6261св21) визначено, що у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до статті 8 вказаного Закону, юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». За змістом статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним статті 12 цього Закону, є оригіналом такого документу. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За правилами статті 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Частиною 4 статті 81 ЦПК України визначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. За правилами частин 1, 2 статті 83 ЦПК сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з частиною 10 статті 84 ЦПК у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою укладено договір позики №3371967. У вказаному договорі заначено анкетні дані відповідачки, телефонний номер [NUMBER] та електронну пошту [INFO] . Матеріали справи містять відповідь №1610866 від 28.07.2025 згідно якої [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 17.12.2002. З довідки про ідентифікацію вбачається, що 03.01.2021 о 00 годині 34 хвилини 14 секунд на електронну пошту [INFO] надіслано одноразовий ідентифікатор GMy6vsQdfL. Крім того, з довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» №кд-000026502/тнпп від 05.05.2025 вбачається, що здійснено фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку, а саме 03.01.2021 на номер [NUMBER] перераховано суму в розмірі 6500,00 грн., номер платежу №a5a72b27-2b1b-4da3-bce1-c3131b5a7b6b. Однак, з довідки про наявність рахунків АТ «Універсал Банк» вбачається наявність рахунків на ім?я [PERSON] , а саме: [NUMBER] - дебетова картка, активна; [NUMBER] - кредитна картка, заблокована. Також повідомлено, що банківські Карти з номерами [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER] є недійсними та не належать відповідачці. Таким чином, банківська картка з номером [NUMBER] , на яку було перераховано кредитні кошти ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», є недійсною. Крім того, з довідки ПрАТ «Київстар» від 02.07.2021 вбачається, що номер телефону [NUMBER] зазначений у спірному кредитному договорі за відповідачкою не зареєстрований. Також, матеріали справи не містять даних про те, що особа відповідачки була належним чином ідентифікована при її реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису (ідентифікація та верифікація відповідачки пройшла до внесення даних на сайт позивача). У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Згідно з пунктом 34 статті 1 Закону України ««Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» вбачається, що належною перевіркою клієнта вважається здійснення суб`єктом первинного фінансового моніторингу заходів, що включають ідентифікацію та верифікацію клієнта (його представника). Згідно з пунктами 6, 26, 27 статті 1 Закону верифікація - заходи, що вживаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу з метою перевірки (підтвердження) належності відповідній особі отриманих суб`єктом первинного фінансового моніторингу ідентифікаційних даних та/або з метою підтвердження даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників чи їх відсутність. Відповідно до частини 4 статті 11 Закону Ідентифікація та верифікація клієнта здійснюються до встановлення ділових відносин, вчинення правочинів (крім випадків, передбачених цим Законом), проведення фінансової операції, відкриття рахунка. Судом встановлено, що з метою проведення ідентифікації та верифікації позичальника ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було проведено чотири невдалих спроби перевірки інформації за даними ТОВ «УБКІ», щодо особи позичальника. Також, в матеріалах справи відсутнє підтвердження Ідентифікація та верифікація відповідачки за системою BankID НБУ. Разом з тим, на виконання ухвали суду від 25.08.2025 позивач не надав анкету - заяву на отримання коштів за договором позики 3371967; IP адреси з точною вказівкою часу, секунд, докази реєстрації, створення особистого кабінету та історію відвідування [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) кабінету на сайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ЄДРПОУ 39861924); квитанції про часткове погашення заборгованості - 05.02.2021 - 108,95 грн.; 05.02.2021 - 814,91 грн..; 17.02.2021 - 1461,66 грн. з детальною інформацією та повним номером банківського рахунку про проведені оплати, дози що само Поліщук МІ, робила ці оплати, IP адреси платника; копію паспорту з накладеним КЕП [PERSON] , та інші документи, які були надані в процесі проходження ідентифікації та верифікації перед погодженням кредиту. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази щодо укладення кредитного договору з використанням власних персональних даних [PERSON] на отримання кредитних коштів у сумі 6500,00 грн. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц прийшла до наступного висновку: «Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення». З огляду на викладене вище, вимога Позивача щодо визнання Кредитного договору недійсним з підстав оспорювання самого факту укладення правочину є такою, що не може бути задоволена, оскільки не відповідає нормам законодавства та правовій позиції Верховного Суду. З огляду на викладене, враховуючи приписи частини 2 статті 207, статті 1055 ЦК України, якими встановлені вимоги щодо обов`язкової письмової форми кредитного договору, з огляду на те, що договір № 3371967 від 03.01.2021 не підписаний саме відповідачкою у відповідності до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також те, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, як укладення даного договору, так і існування між сторонами кредитних або зобов`язальних правовідносин, суд приходить до висновку, що договір № 3371967 від 03.01.2021 є неукладеним. Щодо не повідомлення відповідачки про відступлення права грошової вимоги за оскаржуваним договором позики суд зазначає наступне. ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) уклали договір факторингу №2106 від 21.06.2021 за умовами якого останній, на думку позивача, набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №3371967 від 03.01.2021. Разом з тим, з пункту 5.3 вказаного договору факторингу вбачається, що фактор за власний рахунок надсилає письмові повідомлення боржникам про відступлення клієнтом прав вимоги фактору за посередництвом УДПП3 «УКРПОШТА». Фактор зобов?язується самостійно (без участі клієнта) забезпечити надіслання письмових повідомлень про відступлення Фактору прав Вимог (а.с.41- на звороті). Проте до суду не надані відповідні докази про повідомлення відповідачки про відступлення права вимоги. Крім того, судом встановлено, що вподальшому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) та ТОВ «Фінпром маркет» (фактор) уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №3371967 від 03.01.2021. Ппунктом 5.3 вказаного договору факторингу вбачається, що фактор за власний рахунок надсилає письмові повідомлення боржникам про відступлення клієнтом прав вимоги фактору за посередництвом УДПП3 «УКРПОШТА». Фактор зобов?язується самостійно (без участі клієнта) забезпечити надіслання письмових повідомлень про відступлення Фактору прав Вимог (а.с. 53-на звороті). Докази повідомлення відповідачки про відступлення права грошової вимоги до справи також не долучені. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Загальні вимоги до доказів врегульовані статтями 77-80 ЦПК України, а положеннями частин 1,6 статті 81 ЦПК України чітко врегульовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід наголосити, що відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною 2 статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, статтями 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України) та положення Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з частин 1, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договора та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи зміст статей 633, 634 ЦК України, суд виходить з того, що споживач фінансових послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються надавачами певних фінансових, зокрема, банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим має бути підтверджено, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. Проте, умови отримання фінансових кредитів, як невід`ємна частина єдиного кредитного договору, стороною позивача до справи не долучені. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, за нормою частини 1 статті 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами частин 1, 2 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того, главою 73 розділу І книги 5 ЦК України врегульовує положення, що стосуються договора факторингу. Так, згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові у справі відсутнє (щодо обох договорів), хоча на виконання умов договорів факторингу могло бути витребувано клієнтом. Разом з цим, виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Такі відомості стороною відповідача не надані. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18). В даній справі час повідомлення відповідача про відступлення первісним кредитором, як і наступним (новим) кредитором на користь позивача права грошової вимоги за кредитним договором не підтверджено, проте дана обставина не є визначальною для висновків суду. З урахуванням наведеного, оскільки стороною позивача не підтверджено виконання зобов`язань первісним кредитором на користь відповідача, крім того, суд не може встановити наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідача саме на користь нового кредитора, відповідно, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частини 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн, слід залишити за позивачем. На підставі викладеного, відповідно до статей 525, 526, 530, 546, 549, 598, 610, 625, 1046-1054 ЦК України, та

Outcome: dismissed