Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

У серпні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вони з відповідачем 16 червня 2007 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає з позивачем. З грудня 2024 року позивач та відповідач не проживають разом, їхня сім`я фактично розпалася. Подружнє життя сторін не склалося у зв`язку з несумісністю характерів та поглядів, відсутністю порозуміння. Спільного господарства сторони не ведуть. Спорів щодо поділу спільного сумісного майна подружжя не мають. Примирення між позивачем та відповідачем не буде, шлюб зберегти неможливо, тому позивач просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд справи по суті на 13 листопада 2026 року. Ухвалою суду від 13 листопада 2026 року розгляд справи відкладено до 24 грудня 2025 року у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін. Ухвалою суду від 24 грудня 2026 року розгляд справи відкладено до 31 січня 2026 року у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін. Протокольною ухвалою суду від 31 січня 2026 року судове засідання відкладено до 11 березня 2026 року у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін. У судове засідання, призначене на 11 березня 2026 року, позивач не з`явилася, але надіслала до суду клопотання, у якому указала, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності, наголосила, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем фактично припинені, спільне господарство не ведеться, спільних планів на майбутнє вони не мають, подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. У судове засідання, призначене на 11 березня 2026 року, відповідач не з`явився, подав до суду заяву, у якій указав, що він визнає позовні вимоги в повному обсязі, з наслідками визнання позову обізнаний, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ураховуючи ст. 223 ЦПК України, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу та постановити рішення за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилом частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 16 червня 2007 року, про що складено відповідний актовий запис за № 53, місце державної реєстрації шлюбу: відділ реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції Чернігівської області (а. с. 4). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають (а. с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони не виявили бажання примиритися, позивач скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягала на розірванні шлюбу, відповідач беззастережно визнав позовні вимоги, не заперечував проти розірвання шлюбу. Судом також установлено, що шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем не склалися. З грудня 2024 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тобто шлюб існує лише формально. Подальше примирення між позивачем та відповідачем, а також збереження їх шлюбу є неможливим. Жодна зі сторін не клопотала перед судом про надання строку на примирення, тому строк на примирення сторонам у справі про розірвання шлюбу не надавався. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте в шлюбі, - [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, суд уважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права позивача та відповідача, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» № 213 від 20 серпня 2025 року (а. с. 3). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 605,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, решта витрат по сплаті судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved