Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 6395278. Відповідно до умов Договору, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 12 000,00 грн, строком на 345 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті позивача та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Кредитні кошти були перераховані відповідачу на банківську картку через платіжну систему LiqPay. У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 6395278 від 14.07.2024 року, станом на дату подання позову утворилась заборгованість в загальній сумі 51 343,20 грн, яка складається з: -заборгованості по тілу кредиту 11 760,00 грн; -заборгованості по процентам за користування кредитом 32 323,20 грн; -заборгованості по комісії за надання кредиту 1 260,00 грн; -заборгованості за неустойкою (штрафом) 6 000,00 грн. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даною позовною заявою. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою суду у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник позивача (Колеснікова І.О.) у судове засідання не з`явилася, натомість у позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у встановлений судом строк не скористався правом на подання відзиву на позов чи зустрічного позову, будь-яких заяв/клопотань до суду від нього не надходило. При таких обставинах, враховуючи позицію представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 6395278. Згідно з умовами договору, відповідачу були надані грошові кошти в сумі 12 000,00 грн. Факт перерахування коштів підтверджується довідкою з платіжної системи LiqPay, згідно з якою 14.07.2024 року було перераховано 12 000,00 грн на картку № [NUMBER] *56. Договір укладено в електронній формі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 12 ст. 11 вказаного Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Судом встановлено, що відповідач висловив свою згоду з кредитним договором шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором (через SMS-повідомлення). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи наведене, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, кредиту в повному обсязі не повернув та відсотків не сплатив. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума основного боргу, відсотків та комісії за надання кредиту становить 45 343,20 грн (тіло 11 760,00 грн, проценти 32 323,20 грн, комісія за надання 1 260,00 грн). У цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь штрафу (неустойки) у розмірі 6 000,00 грн, суд зазначає наступне. Загальновідомою обставиною є те, що з 24.02.2022 року по цей час в Україні діє воєнний стан. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що позичальник імперативно звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) у період воєнного стану. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що нарахування та стягнення штрафу (неустойки) в сумі 6 000,00 гривень є неправомірним, а позов у цій частині задоволенню не підлягає. Щодо стягнення судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом; 3) обсягом наданих послуг; 4) ціною позову. Позивачем заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Суд вважає зазначену справу такою, що є невеликої складності (малозначною), оскільки вона є типовою з усталеною судовою практикою. Справа розглянута в спрощеному провадженні без виклику сторін, доказова база формується на підставі стандартного пакету документів. Проаналізувавши обсяг наданих послуг (складання типової позовної заяви) та беручи до уваги невелику складність справи, суд дійшов висновку, що заявлений гонорар у розмірі 10 000,00 грн не відповідає принципу розумності, співмірності та пропорційності. Тому,

Outcome: partial