Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог. До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява представника Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» Донцової Євгенії Олександрівни до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами № 2001136868601 від 26.09.2018 та № 40017234251 від 03.11.2020 у загальному розмірі 43 502 грн. 54 коп., а також витрати пов`язані зі сплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між позивачем та відповідачем укладено кредитні договори № 2001136868601 від 26.09.2018 та № 40017234251 від 03.11.2020, відповідно до умов яких позивач надав відповідачці кредитні кошти у визначених договорами розмірах, а відповідач зобов`язалася своєчасно повернути отримані кошти, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі у порядку і строки, встановлені договорами. Факт укладення кредитних договорів та отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується поданими позивачем письмовими доказами. Водночас відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 17.08.2025 за обома кредитними договорами становить 43 502 грн. 54 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунках, долученими до матеріалів справи. Позивачем на адресу відповідача направлялися письмові вимоги про погашення заборгованості, однак у добровільному порядку відповідач заборгованість не погасила, доказів протилежного суду не надала. Посилаючись на те, що відповідач порушила умови договору по поверненню коштів та ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 грудня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 53-54) Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом подав клопотання про розгляд справи без його участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «Адресат відсутній» (а.с. 56-57, 58-59, 61-62, 63-64). У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Відзиву із запереченнями на позовну заяву відповідач не надала. Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази. Суд встановив, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. 26 вересня 2018 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2001136868601, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі 18 200 грн. Підписанням вказаної заяви відповідач підтвердила, що ознайомлена та погоджується з умовами публічної пропозиції банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщена на офіційному вебсайті банку, а також взяла на себе зобов`язання належним чином виконувати умови кредитування, зокрема своєчасно повертати кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені договором платежі. Крім того, 03 листопада 2020 року між тими ж сторонами укладено кредитний договір № 40017234251, відповідно до якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі 7 746 грн. Відповідно до умов укладених кредитних договорів позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів у строки та в розмірах, визначених умовами договорів та графіками платежів, що включають суму основного боргу, проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені договором, зокрема комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у передбачених договорами розмірах, що підтверджується платіжними інструкціями (а.с. 22). Водночас відповідач належним чином умови договорів не виконувала, своєчасно та в повному обсязі платежі на погашення кредитної заборгованості не здійснювала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем та долученим до матеріалів справи, станом на 17 серпня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 2001136868601 від 26.09.2018 становить 40 375 грн. 80 коп., з яких: 18 200 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту, 22 175 грн. 80 коп. - заборгованість за процентами, заборгованість за комісією відсутня. Разом з тим за кредитним договором № 40017234251 від 03.11.2020 заборгованість відповідача становить 3 126 грн. 74 коп., з яких: 2 196 грн. 58 коп. - заборгованість за основною сумою кредиту, 0 грн. 64 коп. заборгованість за процентами, 929 грн. 52 коп. - заборгованість за комісією. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за вказаними кредитними договорами станом на 17 серпня 2025 року становить 43 502 грн. 54 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписками по рахунках, які судом досліджено та оцінено як належні і допустимі докази. (а.с. 23-29) Матеріалами справи також підтверджується, що позивач звертався до відповідача з письмовими вимогами про погашення наявної заборгованості, однак відповідач у добровільному порядку зобов`язання не виконала, заборгованість не погасила, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом про захист свого порушеного права. (а.с. 19-20) З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачем кредиту в АТ «Перший Український Міжнародний Банк». ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як стверджується з матеріалами справи, відповідачем було укладено кредитні договори № 2001136868601 від 26.09.2018 та № 40017234251 від 03.11.2020, за умовами яких відповідач отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок. При цьому, суд зазначає, що враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надав. Отже, з урахуванням умов кредитного договору заборгованість за кредитними договорами становить 43 502 грн. 54 коп., за кредитним договором № 2001136868601 від 26.09.2018 - 40 375 грн. 80 коп., за кредитним договором № 40017234251 від 03.11.2020 - 3 126 грн. 74 коп. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, суд враховує, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, не скористалася своїм процесуальним правом подати відзив на позовну заяву, надати докази на підтвердження виконання зобов`язань за кредитними договорами або спростувати розрахунок заборгованості, поданий позивачем. Відповідно до принципу змагальності сторін, передбаченого ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Неподання відповідачем доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань не може бути підставою для відмови у задоволенні обґрунтованих вимог позивача. Суд також бере до уваги, що наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується з іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема кредитними договорами та виписками по рахунках, та відповідачем не спростований. Будь-яких доказів неправомірності нарахування процентів, комісій чи помилковості визначення розміру заборгованості суду не надано. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання нею зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 2001136868601 від 26.09.2018 та № 40017234251 від 03.11.2020 у загальній сумі 43 502 грн. 54 коп. є обґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved