Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі суд) звернувся [PERSON] ( [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) (далі позивач) з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНСТАФІНАНС» (юридична адреса: 03035, місто Київ, вулиця Сурикова, будинок №3А, ЄДРПОУ 43449827) (далі відповідач), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович (юридична адреса: 02068, місто Київ, проспект Григоренка, будинок №15, приміщення №3), приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна (юридична адреса: 36014, місто Полтава, вулиця Соборності, будинок №54, офіс №116) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить суд: Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича №17880 від 16 липня 2021 року про стягнення з боржника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] - на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНСТАФІНАНС», ЄДРПОУ 43449827, заборгованості у сумі 23 398,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому стало відомо про відкрите щодо нього виконавче провадження та наявність постанови про відкриття виконавчого провадження, за якою із позивача як боржника стягувались грошові кошти на користь ТОВ «ІНСТАФІНАНС», ЄДРПОУ 43449827, у сумі 23 398,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Тетяни Вікторівни відкрито виконавче провадження № 67212609 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича (далі - Третя особа) № 17880 від 16 липня 2021 року про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС», ЄДРПОУ 43449827, заборгованості у сумі 23 398,00 грн. Надалі виконавче провадження перебуває на виконанні у приватного виконавця Гуріної Тетяни Вікторівни. Відсутні докази того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від кредитора оригінал нотаріально посвідченої угоди та первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового або повного погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки). Ненадання доказів щодо повідомлення боржника унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Таким чином, позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. [PERSON] вважає, що оскаржуваний виконавчий напис є спірним, вчиненим з порушеннями вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», пунктів 3.1, 3.2. 3.3, 3.4. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, без отримання письмових доказів законності такої вимоги в частині стягувача та наявності і безспірності стягуваної заборгованості. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча, відповідно до статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Треті особи приватний нотаріус та приватний виконавець пояснень щодо позовної заяви до суду не надіслали. Заяви, клопотання учасників справи У судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з клопотанням, прохаючи розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 16 грудня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у цивільній справі та вирішив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання, призначене судом на 28 січня 2026 року позивач та його представник не з`явилися, судове засідання відклалося на 05 березня 2026 року. Ухвалою від 05 березня 2026 року суд постановив провести заочний розгляд справи, відповідно до статті 244 Цивільного процесуального кодексу України оголосити судове рішення 09 березня 2026 року. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач повідомлений належним чином, не з`явився у судове засідання, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує, суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 24 вересня 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНСТАФІНАНС» та [PERSON] укладено договір короткострокового кредиту кредитної лінії № ID 9700415. Сума кредиту 3 000,00 грн, строк кредиту - 30 днів, акційна процентна ставка на строк 30 днів -1,33 % щоденно, процентна ставка в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту - 1,5 %, реальна річна процентна ставка 194,55 %, дата повного погашення - 24 жовтня 2020 року. Того ж дня була укладена додаткова угода № AM 1446126 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № ID 9700415. Таким чином, загальна сума кредиту становить 6 000,00 грн, строк оплати - 30 днів, орієнтовна загальна вартість кредиту 7 679,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 486,30 %, дата повного погашення 24 жовтня 2020 року (а.с.13-20). 16 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем був вчинений виконавчий напис № 17880 на кредитному договорі кредитної лінії № ID9700415, укладений 24 вересня 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНСТАФІНАНС» та позивачем. Стягнення заборгованості проводиться за період з 25 жовтня 2020 року до 18 травня 2021 року. Сума заборгованості становить 23 398,00 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату у розмірі 650,00 гривень. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь ТОВ «ІНСТАФІНАНС», становить 24 048,00 гривень (а.с.11). На підставі Заяви про примусове виконання рішення Стягувача в особі ТОВ «ІНСТАФІНАНС» приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Тетяною Вікторівною 21 жовтня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 67212609 та звернене стягнення з [PERSON] 24 048,00 грн (а.с.26-28). У межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем Гурною Т.В. 21 жовтня 2021 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.29-30), постанову про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.31-32), 02 листопада 2023 року постанову про арешт коштів боржника (а.с.33-34), 01 липня 2025 року постанову про зупинення вчинення виконавчих дій (а.с.35-37) Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані з примусовим стягненням заборгованості позивача за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про нотаріат» (далі Закон про нотаріат), Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій) станом на дату виникнення спірних правовідносин. Не погоджуючись із відповідачем, який стягнув із позивача кошти за виконавчим написом нотаріуса, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а також бажаючи стягнути із відповідача безпідставно набуті ним кошти позивач звернувся із цим позовом до суду. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України). Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Норми права, які застосував суд Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно частиною першою статті 39 Закону про нотаріат порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону про нотаріат). Частиною першою статті 88 Закону про нотаріат передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (в редакції діючій на час вчинення оспорюваного виконавчого напису). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. (підпункт 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем (підпункт 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Оцінка суду Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів. Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, слід зазначити таке. Позивач, звертаючись із позовною заявою до суду, обґрунтовує свою позицію тим, що чинне законодавство України, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій та Перелік, зобов`язує нотаріуса під час вчинення виконавчого напису отримати оригінали нотаріально засвідчених договорів, на підставі яких проводиться безспірне списання. Відповідач не надав суду своєї позиції із вказаного спірного питання. Суд, проаналізувавши чинне законодавство із вказаного питання та матеріали справи дійшов наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Указана позиція суду узгоджується із висновки, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19). З аналізу вимог статті 87 Закону про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій суд вбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України, а саме Переліком. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: пункт 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акту чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі №826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21). Таким чином, з урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно станом на дату вчинення виконавчого напису (16 липня 2021 року) мали подаватися: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відсутність оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Указана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення. Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, кредитний договір позивачем було укладено з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНСТАФІНАНС», який нотаріально не посвідчувався, а тому не міг бути документом, який підтверджує безспірність вимог відповідача як кредитора. У зв`язку з цим позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, слід задовольнити. За вказаного вище правового врегулювання, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам позивача, доказам, що це підтверджують, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити. Розподіл судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом, сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі положень статті 141 ЦПК України, вищевказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved