Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

02 лютого 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» (далі по тексту ТОВ «Іннова-Нова», відповідно до рішення Єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» від 05 вересня 2025 року № 05-09/2025) через свого представника адвоката Андрущенка М.В. звернулося в суд з позовом до [PERSON] , в якому представник просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Іннова-Нова» заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2025 року № 8640340625 про надання грошових коштів в розмірі 23979 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту), 8979 грн проценти за користування кредитом та 10000 грн заборгованість за неустойкою. Крім цього, представник просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Іннова-Нова» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2662,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник вказав, що 23 червня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем був укладений договір № 8640340625 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір був укладений відповідно до правил надання коштів в позику, який підписано електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора. Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту складає 5000 грн; строк кредиту 360 днів; стандартна процентна ставка становить 1 % в день до 180 днів користування кредитом, та 0,87 % починаючи із 181 дня та застосовується: в межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5 договору. ТОВ «Іннова Фінанс» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало останньому кредит в сумі 5000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на його кредитну картку № [NUMBER] . Заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем станом на день подання позовної заяви становить 23952 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту) та 8979 грн проценти за користування кредитом. Крім того, представник позивача зазначив, що [PERSON] частково погасив заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 2250 грн, з яких 1500 грн частково сплачені проценти та 750 грн комісія за надання кредитом. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2026 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представник ТОВ «Іннова-Нова» в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ) повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із зворотньою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відзиву відповідач до суду не подав та про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи норми п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 червня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] був укладений договір № 8640340625 про надання споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 2.3 та п. 3.1 вказаного договору, позикодавець надає позичальнику кредит на суму у розмірі 5000 грн, шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів електронного платіжної картки № [NUMBER] на строк 360 днів, на умовах зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, стандартна процентна ставка становить 1 % в день до 180 днів користування кредитом, та 0,87 % починаючи із 181 дня та застосовується: в межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5 договору; за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 3195,29 % річних. Відповідно до п. 2.5. зазначеного договору, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні дати повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту, яка є додатком № 1 цього договору. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань згідно договору, уключаючи прострочення виконання зобов`язання зі сплати платежів, визначених графіком платежів, з наступного календарного дня позичальник повинен виплатити товариству штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу (частини суми кредиту, визначеної графіком платежів, та нарахованих процентів), за кожен факт такого прострочення (п. 7.3 договору). Нарахування неустойки згідно п. 7.5. Договору здійснюється Товариством з урахуванням обмежень встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до паспорта споживчого кредиту, споживач підтвердив, що отримав інформацію про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, виходячи з обраних ним умов кредитування. Договір про надання споживчого кредиту від 23 червня 2025 року № 8640340625, додаток № 1 до договору підписаний відповідачем [PERSON] одноразовим ідентифікатором «a1nwauwl8» 23 червня 2025 року. Додатком № 1 до договору про надання грошових коштів у позику від 23 червня 2025 року № 8640340625 є таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику підписаний 23 червня 2025 року одноразовим ідентифікатором «3141». ТОВ «Іннова Фінанс» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало останньому кредит в сумі 5000 грн шляхом зарахування кредитних коштів 23 червня 2025 року на його кредитну картку № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 20262-1354-229529656 від 23 червня 2025 року ВПС «Фінансовий світ» (ID операції: 1628696979), на суму 5000 грн. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання в повному обсязі за договором про надання споживчого кредиту від 23 червня 2025 року № 8640340625. Відповідно до розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, станом на 23 січня 2026 року, за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 23979 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту), 8979 грн проценти за користування кредитом та 10000 грн заборгованість за неустойкою. Окрім того, в даному документі вказано, що [PERSON] сплатив 2250 грн, з яких 1500 грн частково сплачені проценти та 750 грн комісія за надання кредитом. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що кредитний договір від 23 червня 2025 року № 8640340625, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, товариство виконало умови договору та надало позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. На час розгляду справи в суді відповідач простроченої кредитної заборгованості не сплатив. Суд, оцінивши та дослідивши матеріали справи, а також надані суду докази, вважає, що позов про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» заборгованості за кредитним договором від 23 червня 2025 року № 8640340625 в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн та відсотками за користування кредитом в сумі 8979 грн слід задовольнити. Щодо стягнення заборгованості з відповідача за період користування кредитом у вигляді неустойки в розмірі 10000 грн суд зазначає наступне. Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, відповідно до п. 6-1 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року та такі нарахування підлягають списанню. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки в розмірі 10000 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне позов (в межах заявлених позовних вимог) задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2025 року № 8640340625 в розмірі 13979 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту) та 8979 грн проценти за користування кредитом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позовні вимоги, покладає судові витрати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено з ціною 23979 грн, а задоволено на суму 13979 грн, тобто на 58,30 %. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1552,18 грн сплаченого судового збору.

Outcome: partial