Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок незаконних дій завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. Свої позовні вимоги обґрунтував наступним. Так, 18.12.2015 року його було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК України. В подальшому, обвинувальний акт було затверджено прокурором та спрямовано до суду. В результаті ряду судових проваджень, у кінцевому результаті, 22.01.2025 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду постановила ухвалу про залишення без змін вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 29.01.2024 року про виправдання [PERSON] . Позивач вказує, що протягом всього часу притягнення до кримінальної відповідальності він був змушений тривалий час відстоювати свої законні права та доводити свою невинуватість, внаслідок чого порушився його звичайний ритм життя. Крім того, зазначає, що була спричинена шкода і його авторитету, і він був вимушений після безперервного перебування на посаді Тальнівського міського голови з 2002 року по 2016 рік звільнитися з посади, так як тривале перебування під слідством негативно впливало на нього, відволікало від звичного виконання посадових обов`язків та могло негативно вплинути на добробут містян, що так само призводило до численних незручностей і моральних переживань. Ухвалою судді Тальнівського районного суду Черкаської області від 07.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 02.10.2025 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у даній цивільній справі в якості співвідповідачів Головне управління Національної поліції України в Черкаській області та Черкаську обласну прокуратуру. Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 08.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником відповідача Державної казначейської служби України 19.08.2025 року на адресу суду було подано відзив на позовну заяву, в якому останній вважає заявлену позивачем суму моральної шкоди надмірною та такою, що призведе до безпідставного збагачення [PERSON] , також вважає, що згідно абз.4 ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» для визначення мінімального розміру моральної шкоди необхідно застосувати величину мінімальної заробітної плати в розмірі 1600,00 грн., та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (т.1, а.с.75-79). Представником позивача 22.08.2025 року подано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що позиція відповідача представника Державної казначейської служби України щодо визначення розміру компенсації моральної шкоди із розрахунку величини мінімальної заробітної плати в розмірі 1600,00 грн. є необґрунтованою, оскільки відповідно до ч.3 ст.13 Закону № 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (т.1, а.с. 133-134). Представницею відповідача ГУНП в Черкаській області 13.10.2025 року на адресу суду було подано відзив на позовну заяву, в якому остання просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, вважає, що позивач не довів наявність моральної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою (т.1, а.с.205-208). Представником позивача 16.10.2025 року подано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що позиція відповідача представника ГУНП в Черкаській області щодо не доведення позивачем спричинення йому моральної шкоди спростовується виправдувальним вироком, діями ГУНП в Черкаській області на досудовому слідстві моральна шкода [PERSON] спричинена та підлягає відшкодуванню ( т.1, а.с.214-215). Представницею відповідача Черкаської обласної прокуратури 23.10.2025 року на адресу суду було подано відзив на позовну заяву, в якому просить про часткове задоволення позову, вважає, що сума моральної шкоди 1076800,00 грн. є недоведеною і на користь позивача слід стягнути мінімальний розмір моральної шкоди, що становить 873333,33 грн. (т.1, а.с.219-223) Представником позивача 24.10.2025 року подано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що позиція відповідача представника Черкаської обласної прокуратури щодо не доведення позивачем спричинення йому моральної шкоди в сумі 1076800,00 грн. спростовується виправдувальним вироком, діями прокуратури на досудовому слідстві та в суді моральна шкода [PERSON] спричинена і підлягає відшкодуванню ( т.1, а.с.242-243). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] у якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1076800 грн. 00 коп. Представник відповідача Державної казначейської служби України позовні вимоги заперечив у повному обсязі, вважає їх надмірними та безпідставними, Представниця відповідача Черкаської обласної прокуратури позовні вимоги не визнала, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Представник відповідача ГУНП в Черкаській області позовні вимоги не визнала, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд, заслухавши пояснення сторін (їх представників), свідків, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. Судом об`єктивно встановлено, що 18 грудня 2015року прокурором відділу прокуратури Черкаської області було повідомлено [PERSON] про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Кримінальне провадження №12016250000000079внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Дана обставина сторонами не заперечується. В подальшому обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12016250000000079був направлений на розгляд до суду. За наслідками розгляду кримінального провадження № 704/491/16-к(провадження №1-кп/710/17/24) Шполянський районний суд Черкаської області області ухвалив виправдувальний вирок 29.01.2024 року, яким [PERSON] виправдав за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 Кк України (а.с.22-33). Не погодившись із вироком від 29.01.2024 року, прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури звернувся до Черкаського апеляційного суду із апеляційною скаргою. За наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду 22.01.2025 року постановила ухвалу, якою вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 29.01.2024 року про виправдання [PERSON] за відсутності в його діях складу злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 366 КК України, залишила без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури - без задоволення (а.с.34-54). Ст.56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ст.130 КПК України визначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України та в порядку, передбачених законом. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" визначено, що : відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Ч.2 ст.1 цього ж Закону визначено, що: У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Судом було встановлено, що повністю підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] перебував під слідством і судом з дня повідомлення йому про підозру (18.12.2015 р. до дня залишення без змін Черкаським апеляційним судом вироку Шполянського районного суду Черкаської області області від 29.01.2024 року, тобто 22.01.2025 року), що в загальному становить 109 місяців 5 днів. Тому суд вважає підставними та такими, що ґрунтуються на нормах закону вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з їх розміром виходячи із такого. Відповідно до абз.7 п.17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затв. спільним наказом Міністерства Юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства Фінансів України, від 04.03.1996 р. № N 6/5/3/41, визначено, що : Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст.13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Також, суд бере до уваги і те, що законодавцем фактично встановлена нижня межа розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає до застосування - не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, однак не встановлено максимального обмеження, що, на думку суду, має відповідним чином обґрунтовуватись особою, яка претендує на відшкодування даного виду шкоди у відповідних більших розмірах. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень… Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.1,6 ст.81 ЦПК України). Згідно абз.2 п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди", визначено, що: У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 2026 року: 8647 грн. Як вбачається з вимог чинного цивільного законодавства України (ч.1 ст.1176 ЦК України), шкода, завдана позивачеві незаконними діями органу державної влади, відшкодовується державою, незалежно від вини цього органу. У справі державу представляє Державна казначейська служба України, яка діє на підставі Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року. Отже, виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом розмір мінімальної моральної шкоди становить : (109 міс. х 8647 грн.) +(8647 грн./30х5) = 943964 грн. 17 коп. З врахуванням тривалості досудового розслідування та судового розгляду, ступеня завданих моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі, що відрізняється від мінімального. Суд враховує, що протягом тривалого часу позивач був змушений регулярно брати участь у різного роду слідчих та процесуальних діях спочатку в якості підозрюваного при досудовому розслідуванні відповідного кримінального провадження, а в подальшому в якості обвинуваченого при судовому його розгляді. Незважаючи на відсутність обраних відносно позивача запобіжних заходів, він фактично мав цілий ряд обмежень у вигляді обов`язків, які покладаються на підозрюваного та обвинуваченого в силу положень ч.7 ст.42 КПК України. В результаті досудового розслідування та судового розгляду мав місце досить тривалий відрив [PERSON] від звичного способу життя, руйнація життєвих планів та соціальних зв`язків, приниження його честі, гідності, ділової репутації авторитету серед містян, як голови міської ради, він впродовж тривалого часу був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, переносив дискомфортні умови існування, був вимушений пристосовуватись до несприятливих обставин. Його нормальні життєві зв`язки були порушені, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що позивач ділився з ними своїми переживаннями підчас розслідування кримінального провадження та судового розгляду, саме тоді [PERSON] змінив свою поведінку, перестав в звичній манері спілкуватися з друзями, замкнувся у собі, переживав, що дана ситуація дискредитує його та змінює думку громадськості щодо нього в гіршу сторону, відчував себе приниженим. Проте, суд бере до уваги фактично нижній розмір відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що за вироком Шполянського районного суду Черкаської області [PERSON] виправданий, і ухвалою Черкаського апеляційного суду вирок залишено без змін. Тобто, фактично, протягом вищевказаного періоду часу до позивача не було застосовано жодного кримінального покарання, відносно нього не застосовувались запобіжні заходи, що б могло свідчити про більш високий ступінь негативного втручання в його права, і відповідно, про можливість стягнення моральної шкоди у розмірі значно більшому від мінімального. Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що в результаті завданої моральної шкоди передчасно пішли з життя його мати та дружина. Доказів, які б свідчили про існування причинного зв`язку між їх смертю і фактом притягнення позивача до кримінальної відповідальності суду надано не було. Такі твердження позивача самі по собі є лише припущеннями і судом до уваги братись не можуть. Також, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що в результаті завданої моральної шкоди у позивача значно погіршився стан здоров`я, оскільки жодних належних доказів про це суду надано не було, а копія виписки №2948, виписки №6166, епікризу №45 судом до уваги не може бути взяті, визначені у них хвороби є хронічними, якими він хворіє протягом тривалого часу та зазначено про перенесену важку закриту черепно мозкову травму в анамнезі. Доказів, які б свідчили про існування причинного зв`язку між загостренням цих хвороб і фактом притягнення позивача до кримінальної відповідальності суду надано не було. Такі твердження позивача самі по собі є лише припущеннями і судом до уваги братись не можуть. Суд не приймає до уваги висновок спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження №05/25 від 25.12.2025 до уваги, оскільки з його тексту вбачається, що дане дослідження проведено спеціалістом, а не атестованим судовим експертом в цій галузі, який не попереджався про кримінальну відповідальність, передбачену нормами КК України. При цьому спеціалістом прийнято до уваги лише документи і пояснення, які подані позивачем та не проаналізовано всі докази, які містяться в матеріалах справи, що узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним, зокрема, в постанові від 27.08.2020 у справі №752/23814/17-ц. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що висновок експерта/спеціаліста не є обов`язковим для суду і оцінюється за загальними правилами оцінки доказів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною зокрема в постанові від 03.04.2019 у справі № 636/1088/15-ц. Інших доказів, які б свідчили про більшу суттєвість спричинених моральних збитків суду надано не було. Також, при розгляді даної справи, судом береться до уваги правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі від 20.09.2018 № 686/23731/15-ц, де вказано про таке. Надання особі статусу виправданого обумовлює появу певних прав. Ні в Кримінально-процесуальному кодексі України 1960 року, ні в Кримінальному процесуальному кодексі України 2012 року немає окремої статті, яка була б безпосередньо присвячена правам виправданого. У ст. 42 чинного КПК України, норми якої регулюють статус підозрюваного та обвинуваченого, передбачено, зокрема, право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися. У ч. 3 ст. 43 КПК України вказано, що виправданий має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження. Однією з новел чинного КПК України є глава «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов». Згідно зі ст. 130 цієї глави шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Разом з тим, ці права можуть бути реалізовані лише за наявності відкритого кримінального провадження. У разі припинення кримінального провадження єдиним законом про відшкодування шкоди незаконним засудженням є Закон України № 266/94-ВР, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі на виправданих. Розгляд вказаної вимоги необхідно здійснювати за правилами цивільного судочинства в суді, який ухвалив виправдувальний вирок. Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити таке роз`яснення шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Оскільки Закон України № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. З аналізу положень ст. 12 Закону України № 266/94-ВР вбачається, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Тому, суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Стосовно позиції представника відповідача Державної казначейської служби України щодо застосування розрахункової величини для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн., то суд зазначає наступне. Нормою ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» дійсно визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн. Разом з тим, вказана норма не узгоджується з спеціальною нормою ч.3 ст.13 Закону № 266/94-ВР, що врегульовує спірні правовідносини, за якою відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таке застосування норм права щодо застосування мінімального розміру заробітної плати для визначення мінімального розміру моральної шкоди узгоджується з практикою Верховного Суду у спірних правовідносинах (постанова від 30.04.2025 року у справі №317/2638/24). Тому суд при визначенні мінімального розміру моральної шкоди враховує, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2026 року складає 8647 грн. З врахуванням наведеного вище, встановлених обставин у справі, а також вимог розумності і справедливості, суд враховуючи ступінь страждань позивача від безпідставного його обвинувачення у вчиненні злочину, необхідності участі у ряді слідчих дій, втрату позивачем ділової репутації, тривалістю перебування під слідством та судом (понад дев`ять років) приходить до висновку, що наявні законні підстави для визначення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду в розмірі 1000000,00 грн., яка підлягає стягненню, і саме такий розмір моральної шкоди відповідає характеру та обсягу моральних страждань [PERSON] . В решті позову слід відмовити.

Outcome: partial