Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ домоволодіння в натурі, з урахуванням заяви про зміну предмету позову просила виділити їй в натурі 1/2 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається з: приміщення 2-1-коридор площею 4,4 кв.м, 2-2 кухня площею 8,3 кв.м; 2-3 - житлова кімната площею 13,8 кв.м; 2-4 житлова кімната площею 11,7 кв.м., 2-5 санвузол площею 2,8 кв.м; загальною площею приміщень 41,0 кв.м, житловою площею 25,5 кв.м; «а3» - ганок, «Д-1» -сарай, «Е» навіс, «Є» навіс, «Л» - навіс, 1/2 огорожі №1», ворота «№3», припинивши право спільної часткової власності на 1/2 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на праві власності належить на 1/2 частка домоволодіння за адресою: [ADDRESS] згідно договору дарування частки домоволодіння від 02 лютого 2007 року. Інша частка домоволодіння належить відповідачам. Зазначала, що поділ будинку технічно можливо провести, оскільки будинок складається з двох окремих житлових приміщень, має окремі входи, чітко визначену територію подвір"я. Ухвалою суду від 03.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася до суду подала заяву, завірену приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Сохацькою О.В., просить справу розглядати без її участі, позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився до суду подав заяву, зареєстровану канцелярією суду 13.02.2026 року, просить справу розглядати без його участі, позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що за договором дарування частки домоволодіння від 02 лютого 2007 року [PERSON] (Дарувальник) передав нерухоме майно у власність обдаровуваній - [PERSON] : 1/2 частки домоволодіння [ADDRESS] , посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 572. За положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частин першої та другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Частиною третьою статті 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Відповідно до роз`яснень, наданим судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу (виділу) таких об`єктів може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15). Зазначені доводи відповідача підлягають перевірці, оскільки суди їм належної оцінки не дали. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. За наведених обставин, проаналізувавши матеріали справи, врахувавши визнання відповідачами позову, суд дійшов висновку, за можливе виділити позивачу в натурі 1/2 частки домоволодінняза адресою: [ADDRESS] , що є доцiльним i таким, що відповідатиме інтересам сторін. Оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову. За правилами ст.142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 4278,50 грн. Інші 50 відсотків судового збору належить стягнути на користь позивача з відповідачів по 2139,25 грн. з кожного.

Outcome: approved