Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] звернувся представник Департаменту соціальної та ветеранської політики Рівненської міської ради Щербяк О.О., в якій просить суд стягнути з відповідача суму надміру виплачених (у вигляді допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам) коштів в розмірі 2 000 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказує, що відповідач, перебуваючи на обліку як внутрішньо переміщена особа та отримуючи щомісячну допомогу на проживання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, була зобов`язана повідомити орган соціального захисту населення про виїзд за кордон та перебування за межами України понад 30 календарних днів підряд. За результатами проведеної верифікації, наданої Міністерством фінансів України, та на підставі інформації Державної прикордонної служби України встановлено, що відповідач 19.12.2024 року виїхала за межі України через пункт пропуску «Краківець» та в Україну не поверталася понад 30 календарних днів. Про зазначені обставини Департамент повідомлено не було. У зв`язку з цим, відповідно до пункту 6 Порядку № 332, з 01.02.2025 року відповідач втратила право на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, однак за лютий 2025 року їй було безпідставно виплачено 2000 грн, що призвело до виникнення переплати бюджетних коштів. Позивач зазначає, що у разі неповернення надміру виплачених сум у добровільному порядку вони підлягають стягненню в судовому порядку. Оскільки неправомірне отримання бюджетних коштів порушує інтереси держави у сфері цільового та ефективного використання бюджетних асигнувань, Департамент, діючи в межах наданих повноважень, звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача надміру виплаченої суми допомоги та судових витрат. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. Згідно з відповіддю з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери № 2092331 від 05.02.2025 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу, відповідач [PERSON] проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 17) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 18-19) Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлениа належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 22-23). У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Відзиву із запереченнями на позовну заяву відповідач не надала, позицію у справі не висловила. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази. Суд встановив, що 19.09.2024 року [PERSON] повторно звернулася до Департаменту із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. (а.с. 7-8) Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 5612-5003453233 від 17.09.2024 року, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10) Станом на момент розгляду справи відповідач з обліку як внутрішньо переміщена особа не знята, що підтверджується витягом з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. (а.с. 16) На підставі поданої заяви та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» відповідачу рішенням від 25.09.2024 року призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно з 01.09.2024 по 28.02.2025. (а.с. 9) Відповідно до пункту 6 зазначеного Порядку у разі виїзду отримувача допомоги за кордон на тимчасове місце проживання або перебування за межами України більш як 30 календарних днів підряд він зобов`язаний повідомити про такі обставини орган соціального захисту населення. З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеної Міністерством фінансів України верифікації державних виплат від 17.03.2025 встановлено невідповідність за кодом 430 - перебування отримувача допомоги за кордоном понад 30 календарних днів підряд або понад 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги. На запит Департаменту Державна прикордонна служба України надала інформацію, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , 19.12.2024 року виїхала з території України через пункт пропуску «Краківець», при цьому відомості про її повернення на територію України відсутні. (а.с. 11) Таким чином, судом встановлено, що відповідач перебувала за межами України понад 30 календарних днів підряд та не повідомила про це орган соціального захисту населення, чим порушила вимоги пункту 6 Порядку № 332. З огляду на зазначене, з 01.02.2025 відповідач втратила право на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Разом з тим за лютий 2025 року їй була нарахована та виплачена допомога у розмірі 2000 грн. 00 коп. Листом від 11.04.2025 року № 08-324 Департамент повідомив відповідача про виявлену переплату та необхідність добровільного повернення надміру отриманих коштів, однак станом на момент звернення до суду та розгляду справи зазначені кошти відповідачем добровільно не повернуті. (а.с. 12) Отже, між сторонами виникли правовідносини щодо повернення надміру виплачених бюджетних коштів у вигляді допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які, на думку позивача, були отримані відповідачем без достатніх правових підстав після втрати права на відповідний вид державної соціальної підтримки. ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Частинами 1-4 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону № 1706-VII, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Заява внутрішньо переміщеною особою подається особисто. Призначення допомоги здійснюється відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332. Відповідно до п. 6 Порядку, якщо отримувач або уповноважена особа повернувся до покинутого місця проживання, виїхав на тимчасове чи постійне місце проживання за кордон або перебуває за кордоном більш як 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, він зобов`язаний повідомити про такі обставини органу соціального захисту населення/уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на обліку або надіслати заяву з використанням засобів поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням кваліфікованого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису). За наявності технічної можливості отримувач допомоги за наявності реєстраційного номера облікової картки платника податків подає повідомлення про відмову від допомоги засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія). Нарахування та виплата допомоги отримувачу припиняється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо його повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне місце проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд враховує, що відповідач, перебуваючи за межами України понад 30 календарних днів підряд, не повідомила орган соціального захисту населення про такі обставини, хоча була зобов`язана це зробити. Така поведінка свідчить про недобросовісність набувача у розумінні ст. 1215 ЦК України, що виключає застосування положень щодо неповернення соціальних виплат. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження законності отримання коштів чи спростування того факту, що кошти соціальної допомоги були сплачені не надмірно. Отже, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved