Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У січні 2026 року позивачі звернулись до суду з позовом до Херсонської районної державної адміністрації, в якому просили визнати за ними право власності на житлові будинки, що знаходяться на території Олешківської територіальної громади Херсонського району Херсонської області. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачам на підставі цивільно-правових угод дарування та купівлі продажу, а також в порядку спадкування належать житлові будинки, які розташовані на території Олешківської територіальної громади Херсонського району Херсонської області. Право власності набуте ними до 2013 року і було зареєстроване Херсонським міжміським бюро технічної інвентаризації. На час звернення до суду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відповідні записи про право власності. Звернувшись до державного реєстратора, позивачі отримали рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій через те, що до 2013 року державна реєстрація права власності здійснювалась відповідними бюро технічної інвентаризації, які і були зберігачами справ на паперових носіях. Територія Олешківської територіальної громади Херсонського району Херсонської області є тимчасово окупованою територією, архіви реєстраційних справ не були евакуйовані. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Рядчої Т.І. від 26.01.2026 через недотримання вимог процесуального закону позовну заяву залишено без руху і надано час для усунення недоліків. На виконання цієї ухвали позивачами усунуто недоліки і подано позовну заяву в новій редакції, в якій до участі у справі в якості належного відповідача вони просили залучити Олешківську міську військову адміністрацію Херсонського району Херсонської області, яка на час воєнного стану в Україні виконує повноваження Олешківської міської ради Херсонського району Херсонської області. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2026 відкрито провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачі не з`явились, раніше надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, у вирішенні справи поклалась на розсуд суду за наявними у справі матеріалами, заперечень проти задоволення позову не висловила. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] є подружжям, шлюб між ними було зареєстровано 08.05.1993. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 12.03.1999 державним нотаріусом Цюрупинської районної державної нотаріальної контори Кіріченко А.В., [PERSON] належить 6/14 частин жилого будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 4000 кв.м. 30.03.1999 його право власності на зазначені 6/14 частин жилого будинку зареєстровано у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації по с. Підстепне у реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером 148. Крім того, на підставі договору дарування, посвідченого 20.04.1999 приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріальною округу Леба М.Л. (зареєстрованого в реєстрі за № 272), [PERSON] також на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 4000 кв.м. 25.04.1999 його право власності на вказану 1/2 частину житлового будинку було зареєстровано у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації по с. Підстепне у реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером 148. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 12.09.2002 приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Левківським І.П. (зареєстрованого в реєстрі за № 2728), [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 2300 кв.м. 07.10.2002 її право власності зареєстровано у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації по с. Підстепне у реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером 189. 12.08.2025 та 13.08.2025 позивачі звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Іванова І.В. Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області із заявами про реєстрацію права власності на вказані житлові будинки. 23.10.2025 державним реєстратором прийнято рішення № 81493085 та № 81492811 про відмову в проведенні реєстраційних дій, які мотивовані тим, що інформація про реєстрацію речових прав на об`єкти нерухомою майна відсутня в інформаційних системах. Бюро технічної інвентаризації, які здійснювали реєстрацію речових прав до 2013 року і є зберігачами справ на паперових носіях, не підтверджують реєстрацію заявлених речових прав на вищезазначені об`єкти нерухомого майна через відсутність справи на паперових носіях (архів не було евакуйовано). Згідно відповіді КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 03.10.2025 на запит державного реєстратора діяльність Олешківської філії КП «ХБТІ» ХОР не відновлена і будь-яка інформація щодо об`єктів нерухомого майна, належного позивачам відсутня. Положеннями Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (зі змінами та доповненнями) затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових дій) або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Так, зокрема до вказаного переліку належить Олешківська міська територіальна громада, до якої входить с. Підстепне Херсонського району Херсонської області. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту порушеного, оспорюваного цивільного права може бути визнання права. Відповідно до ст. 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, шо не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або не законність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 328 ЦК України визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. У цій справі позивач був вимушений звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за ними права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону). У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період із квітня 1999 року, коли позивач [PERSON] набув право власності на спірне майно, та жовтня 2002 року, коли позивач [PERSON] набула спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевим органам державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно у зв`язку із тим, що територія міста Олешки знаходиться в тимчасовій окупації , а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, створили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України тощо. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за позивачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивачі посилаються як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved