Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на самочинно збудований житловий будинок літ. Д-1 (1996), житловою площею 38,1 кв.м, загальною площею 60,7 кв.м, та господарські будівлі: гараж літ. И (1999 рік), площею забудови 30,0 кв.м., котельня літ. Е (1996), площею забудови 30,0 кв.м., сарай літ. К (1999), площею забудови 25,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що 21.08.1995 року вона придбала житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу від 21.08.1995 року. Відповідно до вказаного договору будинок літ. «А-1» мав житлову площу 15 кв.м., а також до нього належали кам`яна літня кухня літ. «Г», кам`яний тамбур літ. «г» та інші господарські споруди. Придбаний позивачкою будинок перебував у вкрай незадовільному технічному стані, був старим та непридатним для проживання, у зв`язку з чим разом із чоловіком вона була змушена його знести та збудувати новий житловий будинок із господарськими будівлями. Позивачка вказує, що будівництво нового житлового будинку та господарських споруд було здійснено у 19951999 роках. Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок літ. Д-1 має загальну площу 60,7 кв.м, житлову площу 38,1 кв.м та складається з трьох житлових кімнат. Також на земельній ділянці розташовані господарські будівлі, зокрема: котельня літ. Е, гараж літ. И та сарай літ. К. У 2011 році помер її чоловік, після чого позивачка самостійно займалася оформленням правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований будинок. Рішенням Миколаївської міської ради від 30.07.2024 №35/54 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та передано позивачці у власність земельну ділянку площею 936 кв.м з кадастровим номером 4810136600:06:091:0014 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою. 01.10.2024 року право власності на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому, з метою оформлення права власності на житловий будинок, позивачка звернулася до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради із декларацією про готовність об`єкта до експлуатації в порядку так званої «будівельної амністії». Однак у реєстрації декларації їй було відмовлено у зв`язку з тим, що на момент будівництва житлового будинку у неї був відсутній належним чином оформлений документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку. Разом з тим позивачка зазначає, що на даний час земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок та господарські споруди, належить їй на праві приватної власності, а за результатами технічного обстеження встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації. У зв`язку з неможливістю зареєструвати право власності на збудоване нерухоме майно в адміністративному порядку, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на самочинно збудований житловий будинок та господарські будівлі. В судове засідання позивачка не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, будь яких заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома. Представник відповідача - Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи. Представник третьої особи - Миколаївська міська рада також в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення щодо позовних вимог, які долучені до матеріалів справи. З огляду на викладене, враховуючи належне повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У пункті 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до вимог частини 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, у справі №6-1328цс15, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Частиною 5 ст. 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Порядком № 158 передбачена процедура введення в експлуатацію лише індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05.08.1992 року по 09.04.2015 року та будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12.03.2011 року. Відповідно до Порядку № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Судовим розглядом встановлено, що 21.08.1995 року позивачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбала житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до зазначеного договору будинок літ. «А-1» мав житлову площу 15 кв.м., а також до нього належали господарські споруди: кам`яна літня кухня літ. «Г», кам`яний тамбур літ. «г» та інші споруди. З наданих суду письмових доказів вбачається, що придбаний будинок перебував у незадовільному технічному стані та був непридатним для проживання, у зв`язку з чим позивачка разом із чоловіком знесли старий будинок та здійснили будівництво нового житлового будинку із господарськими будівлями. Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок літ. Д-1, рік завершення будівництва 1996, загальною площею 60,7 кв.м, житловою площею 38,1 кв.м, а також господарські будівлі, а саме: гараж літ. И (1999 року будівництва) площею забудови 30,0 кв.м, котельня літ. Е (1996 року будівництва), сарай літ. К (1999 року будівництва) площею забудови 25,0 кв.м. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Миколаївської міської ради від 30.07.2024 №35/54 позивачці затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку площею 936 кв.м, кадастровий номер 4810136600:06:091:0014, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 01.10.2024 року право власності позивачки на зазначену земельну ділянку зареєстровано у встановленому законом порядку. З матеріалів справи також вбачається, що позивачка зверталася до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради із декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, однак у реєстрації такої декларації їй було відмовлено у зв`язку з тим, що на момент здійснення будівництва у неї був відсутній належним чином оформлений документ, що підтверджує право на земельну ділянку. Разом з тим, як встановлено судом, на даний час земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок та господарські будівлі, належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується наданими суду доказами. Крім того, відповідно до технічного обстеження будинку та господарських будівель встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації, що свідчить про відсутність істотних порушень будівельних норм та правил. Доказів того, що самочинно збудований житловий будинок та господарські будівлі порушують права чи законні інтереси інших осіб, суду не надано, і під час розгляду справи таких обставин судом не встановлено. Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивачка є власником земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно, об`єкти будівництва зведені у період з 1995 по 1999 роки, їх технічний стан дозволяє безпечну експлуатацію, а також відсутні докази порушення прав інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved