Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Ковташ Василь Данилович звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою, який зареєстрований 19 грудня 2020 року Дубровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено відповідний актовий запис № 91. Одночасно просить стягнути з відповідачки судові витрати з оплати судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 19 грудня 2020 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований Дубровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено відповідний актовий запис № 91. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] . З моменту укладення шлюбу відносини між позивачем та відповідачкою поступово почали погіршуватися, що відобразилося на їхніх стосунках. З березня 2025 року сторони не проживають разом. Стосунки між ними напружені, почуття любові та поваги один до одного втрачено, вони стали зовсім чужими людьми, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Кожен зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідачка на даний час проживає з іншим чоловіком, ведення спільного господарства між сторонами остаточно припинено. Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а подальше їхнє спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їх спільної дитини. До початку судового засідання від представника позивача адвоката Ковташа Василя Даниловича надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує. Від відповідачки до початку розгляду справи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що позовні вимоги визнає та проти розірвання шлюбу не заперечує. Також, оскільки вона визнає позовні вимоги, просить повернути позивачу 50 % сплаченого ним судового збору при поданні даного позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19 грудня 2020 року. Шлюб зареєстрований Дубровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено відповідний актовий запис № 91. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 грудня 2020 року (а.с.8). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Дубровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.8 зворот). Згідно із статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Однак, як вбачається з позовної заяви, позивач просить розірвати шлюб без надання строку для примирення, оскільки надання такого строку не виправить стан шлюбних відносин, наведені у позовній заяві обставини тривають протягом тривалого часу, а попередні спроби примирення результатів не дали. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України та ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Згідно п.10 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11, від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами втрачено любов та взаємоповагу, шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально, примирення сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно і зберегти її - неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову або визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. З матеріалів справи також вбачається, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 грн., що підтверджується квитанцією № 8404-4373-0121-9761, платіжною інструкцією на переказ готівки № 1.50637897.1 від 27 січня 2026 року, яка міститься у матеріалах справи (а.с. 11). З огляду на те, що відповідачка до початку розгляду справи по суті подала заяву про визнання позову, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 532,48 грн. Водночас, враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню інша частина сплаченого судового збору, що становить 532,48 грн. Тому, на підставі викладеного,

Outcome: approved