Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 26 червня 2017 року звернувся до суду в інтересах держави з вказаним позовом, у якому зазначив, що пунктами 1, 4 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,11 га (пасовища) із земель, не наданих у власність та постійне користування, для ведення садівництва у межах території с.Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та на підставі зазначеного рішення відділом Держкомзему у Березанському районі 29 грудня 2012 року [PERSON] видано державний акт на право власності серії ЯК №789587 на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 4820982200:12:050:0211. Пунктом 2 рішення Коблівської сільсьської ради №31 від 16 грудня 2014 року цільове призначення цієї земельної ділянки змінено з ведення садівництва на комерційне призначення для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. На підставі акта прийому-передачі від 19 червня 2015 року право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сангейт», учасником (засновником) якого, відповідно до Протоколу №1 загальних зборів ТОВ «Сангейт» від 05 червня 2015 року, є [PERSON] , у звязку з чим реєстраційною службою Березанського РУЮ Миколаївської області 04 серпня 2015 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] . Надана [PERSON] земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги Чорного моря та може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей, до яких не відноситься ведення індивідуального дачного будівництва; садівництво та будівництво об`єктів, крім баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, пляжів, пам`яток археології, заказників пам`яток культури, суперечить містобудівній документації та будівельним нормам і правилам. Крім того, спірна земельна ділянка частково накладається на тротуар загального користування у с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, що також суперечить вимогам законодавства, та розташована вздовж головних вулиць, для забезпечення встановлення вуличного освітлення, розміщення пішохідних тротуарів та озеленення яких відстань від проїжджої частини таких вулиць до забудови, в існуючому стані, повинна становити не менше 6.5 м. Тому прокурор просив визнати недійсними вказані рішення Коблівської сільської ради як такі, що суперечать законодавству та порушують інтереси держави; у зв`язку з незаконністю оскаржуваних рішень Коблівської сільської ради - визнати недійсним та скасувати виданий на їх підставі державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку та на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України витребувати земельну ділянку у добросовісного набувача ТОВ «Сангейт» на користь власника Коблівської об`єднаної територіальної громади, а також стягнути з відповідачів судовий збір на користь прокуратури Миколаївської області. 27 червня 2017 року суд відкрив провадження у справі у порядку, визначеному ЦПК України (в редакції 2004 року). Ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2017 року заяву прокурора про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 4820982200:12:050:0211 площею 0,11 га в с.Коблеве Березанського району, власником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сангейт" та заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки. 17 жовтня 2018 року ухвалою суду продовжено розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, за правилами нині діючої редакції ЦПК (в редакції від 15 грудня 2017 року). 11 травня 2021 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У відповіді на відзив ТОВ «Сангейт» прокурор Савицька М. посилалась на те, що позовна заява підписана уповноваженою посадовою особою - прокурором у порядку представництва інтересів держави у суді; порушення інтересів територіальної громади відбулось внаслідок прийняття незаконного рішення органом місцевого самоврядування, який у справі виступає відповідачем, прокурор звернувся із зазначеним позовом як самостійний позивач в інтересах держави, який виражається в інтересах частини українського народу членів територіальної громади с. Коблеве, яка є власником спірної земельної ділянки; під час відкриття провадження у даній справі суд належним чином дослідив питання про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, висновки якого відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.12.2018 року у справі № 924/1256/17; зміст позову прокурора та долучені докази належним чином обґрунтовують матеріально-правові вимоги, які спрямовані на ефективний захист інтересів держави. Доводи відповідача про те, що прибережна захисна смуга в с. Коблеве встановлена Схемою планування території Коблівської сільської ради (09.12.2010) та Генеральним планом с. Коблеве (16.12.2014), спростовуються тим, що вони не встановлюють прибережні захисні смуги, а визначають принципові питання вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. У цій справі не вбачається таких дій держави, які б свідчили про неправомірне втручання у право особи на мирне володіння майном; у даному випадку звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну незаконну передачу земельної ділянки з комунальної у приватну власність та її повернення; позовні вимоги не суперчать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в передбачене ст.1 Першого протоколу право особи на мирне володіння майном. Вважала, що при зверненні до суду прокурором не пропущено строк позовної давності; вимога прокурора, на яку посилається відповідач, не передбачає надання для вивчення всіх без вийнятку рішень; відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що в серпні 2013 року до прокуратури було надано саме оскаржувані рішення Коблівської сільської ради. У клопотанні від 16 вересня 2025 року прокурор Миколаївської окружної прокуратури (колишньої Миколаївської місцевої прокуратури №1) Чехліна В.О. посилалась на дотримання у цій справі принципів правомірного втручання у право мирного володіння спірним майном, зазначала, що відповідачі [PERSON] та ТОВ «Сангейт» не є добросовісними набувачами спірної земельної ділянки, так як могли та повинні були розуміти, що ця земельна ділянка належить до земель водного фонду, розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря, накладається на землі загального користування, так як положення законодавства щодо обмежень у використанні прибережної захисної смуги та містобудівна документація є чіткими, зрозумілими та доступними для заінтересованих осіб, передбачуваними в питаннях застосування та наслідків дії їх норм; маючи у своєму розпорядженні землевпорядну документацію на земельну ділянку, [PERSON] достовірно знав її місцезнаходження у межах прибережної захисної смуги та накладення на землі загального користування проспекту Курортного та, відповідно, неможливість її використання для ведення садівництва; ці відомості є також загальнодоступними і можуть бути отримані з порталів Googke maps та Національної кадастрової карти або шляхом візуального огляду; відповідач [PERSON] відповідно до протоколу № 1 загальних зборів ТОВ «Сангейт» від 05 червня 2015 року є учасником (засновником) вказаного товариства, тобто воно також було обізнане про неможливість набуття земельної ділянки у власність. Крім того, [PERSON] фактично не мав наміру вести садівництво, оскільки вжив заходи до зміни цільового призначення земельної ділянки, а його дії були спрямовані на отримання у приватну власність безоплатно землі для цілей, не передбачених ст.121 ЗК України, та уникнення процедури публічних торгів, оскільки відповідно до ст.ст.124, 134 ЗК України громадяни не мають права отримувати безоплатно у приватну власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладі громадського харчування, а лише набувати їх у оренду за результатами земельного аукціону. Відповідачі та їх представники у судові засідання неодноразово не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Відзиви від відповідачів та їх представників до суду не надходили. Коблівська сільська рада надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника за наявними у справі матеріалами (а.с.66); у подальшому представник Коблівської сільської ради Денисов Г.С. надав заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що державною установою відділом Держкомзему у Березанському районі було складено висновок про погодження землевпорядної документації 13 грудня 2012 року, а відомості про те, коли про прийняття оспорюваного рішення та видачу державного акта відповідачу [PERSON] довідалась Березанська районна державна адміністрація, прокурор не зазначив. Оскільки неявка учасників справи не перешкоджає вирішенню справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України постановив розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явились у судове засідання. Встановлені судом обставини з посиланням на докази, що їх підтверджують Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано у власність [PERSON] із земель, не наданих у власність та користування земельну ділянку загальною площею 0.6100 га, з них 0.1100 га (пасовища) для ведення садівництва та 0.5000 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства в межах території населеного пункту с.Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.14). Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №16 від 16 грудня 2014 року Про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] , площею 0.1100 га (пасовища) для ведення садівництва, кадастровий номер 4820982200:12:050:0211 в межах населеного пункту с.Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області на будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (а.с.18). 29 грудня 2012 року [PERSON] видано державний акт серії ЯК № 789587 на право власності на земельну ділянку площею 0.1100 га для ведення садівництва (а.с.23), а 18 липня 2015 року реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції Миколаївської області проведено реєстрацію переходу права власності на спірну земельну ділянку та 04 серпня 2015 року Товариству з обмеженою відповідальністю Сангейт видано свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку № [NUMBER] , що вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.28-29) та поземельної книги (а.с.39-41). Місцезнаходження, розмір та склад земель земельної ділянки підтверджено витягом з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, висновком про погодження проекту землевпорядної документації, експлікацією земельних угідь. За змістом повідомлень Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від 09 вересня 2016 року та від 07 липня 2016 року, спірна земельна ділянка відповідно до проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженого постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року № 112, розташована в зоні рекреації; на час зміни рекреаційного призначення земельної ділянки чинною містобудівною документацією був Генеральний план с. Коблеве, затверджений рішенням Коблівської сільської ради від 16 грудня 2014 року №28, відповідно до якого спірна земельна ділянка розташована на території рекреаційних закладів, громадської забудови; схемою вулично-дорожньої мережі сільського та зовнішнього транспорту с.Коблеве запроектовано типові поперечні перерізи вулиць, згідно з якими спірна земельна ділянка розташована вздовж головних вулиць, для забезпечення встановлення вуличного освітлення, розміщення пішохідних тротуарів та озеленення яких відстань від проїжджої частини таких вулиць до забудови, в існуючому стані, повинна становити не менше 6.5 м. (а.с.26-27). Згідно з повідомленням відділу у Березанському районі Головного управління держгеокадастру у Миколаївській області та даних публічної кадастрової карти України, приблизна відстань ділянки з кадастровим номером 4820982200:12:050:0211 від урізу води Чорного моря до південної межі земельної ділянки складає 180-190 метрів, до північної межі 190-200 метрів (а.с.30); відповідно до витягу з Публічної кадастрової карти України, відстань від спірної земельної ділянки до урізу води Чорного моря становить 185,70 м.- 193,64 м. (а.с.38). Нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки станом на 26 травня 2017 року становить 520650,97 грн. (а.с.37). Відповідно до листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області № 1014-7131-16, в базах даних зареєстрованих Управлінням документів дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відсутні записи щодо об`єктів будівництва, розташованих у Березанському районі, замовниками яких є [PERSON] та ТОВ Сангейт (а.с.32). З інформації Коблівської сільської ради від 12 жовтня 2016 року вбачається, що на спірній земельній ділянці будівельні матеріали, споруди та нерухомі об`єкти відсутні (а.с.25); листом від 30 червня 2016 року Коблівська сільська рада повідомила прокуратуру про неможливість надання інформації про накладення земельних ділянок в зоні відпочинку с.Коблеве, у тому числі спірної земельної ділянки, на межі площ, алей, тротуарів, пішохідних доріжок, проїзних частин, вулиць у зв`язку з непроведенням інвентаризації земель (а.с.36). Норми права, які застосував суд 1. Щодо посилань прокурора про порушення водоохоронного законодавства За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст.88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно до п.11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови (п.10). Окремий проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги на час прийняття спірних рішень був відсутній, тому межі прибережної захисної смуги визначаються відповідно до меж, встановлених законом. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене законом (статтею 88 ВК України). А тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність останньої, оскільки її розміри встановлені законом. Таким чином, з урахуванням зазначених нормативних розмірів, є підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря. Відповідно до положень ст.58 ЗК України землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду. Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил). Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування можуть передавати, зокрема, громадянам із земель водного фонду на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України; близький за змістом припис закріплює частина третя статті 85 ВК України). Прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією (частина перша статті 90 ВК України; абзац четвертий пункту 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів). У межах таких смуг уздовж морів, морських заток і лиманів забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об`єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені (частина друга статті 113 ЗК України). Можливість передання земельних ділянок у межах прибережної захисної смуги у приватну власність для ведення садівництва законом не передбачена. Таким чином, Коблівською сільською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом. 2. Щодо дотримання вимог містобудівної документації, будівельних норм і правил Відповідно до ст.17 Закону України Про основи містобудування основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація. Абзацом 2 ст.48 Закону України Про охорону земель передбачено, що розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів. Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України). На час надання [PERSON] земельної ділянки у власність чинною містобудівною документацією був Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 № 112, підрозділом 4 розділу V якого установлено, що в 3-х кілометровій зоні Чорноморського узбережжя будівництво промислових об`єктів, які не пов`язані з розвитком та обслуговуванням курорту, а також індивідуальне будівництво заборонене; відведення земельної ділянки з цільовим призначенням Для ведення садівництва суперечило рішенням, передбаченим проектом планування. Аналогічна заборона встановлена пунктом 10.17 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Державного комітету у справах будівництва, архітектури і охорони історичного середовища. Будівельні норми відповідно до ст.1 Закону України Про будівельні норми є обов`язковими у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Отже, ведення садівництва на спірній земельній ділянці суперечить містобудівній документації та діючому містобудівному законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам. 3. Щодо посилань прокурора на порушення правил благоустрою У позовній заяві прокурор посилався на порушення відповідачем Коблівською сільською радою при відведенні [PERSON] земельної ділянки Закону України Про благоустрій населених пунктів, оскільки спірна земельна ділянка фактично накладається на межі проїжджої частини проспекту Курортного в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" вулично-дорожня мережа - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху. До об`єктів благоустрою населених пунктів, згідно із п.1 ч.1 ст.13 цього ж Закону, відносяться території загального користування, до яких, окрім іншого, належать вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Частиною 1 ст.83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю; до вказаних земель відносяться землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо), які не можуть передаватися у приватну власність. На підтвердження порушення вказаних норм прокурор надав супровідний лист Коблівської сільської ради із посиланням на відсутність інформації про накладення, зокрема, зазначеної у позовній заяві земельної ділянки на межі площ, алей, тротуарів, пішохідних доріжок, проїздних частин, вулиць, у зв"язку з непроведенням інвентаризації земель (т.1, а.с.36), а також лист Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА про розміщення спірної земельної ділянки, серед інших, вздовж головних вулиць, для забезпечення встановлення вуличного освітлення, розміщення пішохідних тротуарів та озеленення яких відстань від проїжджої частини таких вулиць до забудови в існуючому стані повинна становити не менше 6.5 м. (а.с.27). Прокурором також надано лист Коблівської сільської ради про відсутність забудови спірної земельної ділянки (а.с.25). Відповідно до ст 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. За Земельним кодексом України, місце розташування земельної ділянки визначається за землевпорядною та містобудівною документацією, тобто на підставі документів, виготовлення та зміст яких регулюється відповідними нормативними актами. Таких документів, які б свідчили про накладення земельної ділянки на тротуар загального користування в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області або недотримання нормативних розмірів відстані від проїжджої частини до забудови, яка на спірній земельній ділянці відсутня, прокурором суду не надано, а, отже, зазначена обставина не є доведеною. 4. Щодо визнання незаконними та скасування рішень сільської ради Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. На підставі ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно зі ст.ст.16, 21 Цивільного кодексу України, ст.152 Земельного кодексу України, одним зі способів захисту прав є визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180). Рішення Коблівської сільської ради від 26 грудня 2012 року № 10, яким [PERSON] надано у власність земельну ділянку, є виконаним шляхом видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 789587 від 29 грудня 2012 року та вичерпало свою дію, а тому вимога про визнання зазначеного рішення недійсним не є ефективним способом захисту прав держави, зважаючи на мету позову - захист права власності держави на земельну ділянку, що незаконно вибула з її володіння. Разом з тим, оскаржуваним рішенням № 31 від 16 грудня 2014 року Коблівська сільська рада змінила цільове призначення земельної ділянки, що, враховуючи викладені прокурором підстави позову, є порушенням інтересів держави щодо використання земельних ділянок водного фонду за цільовим призначенням, а тому у цій частині оскаржуване рішення не вичерпало своєї дії шляхом виконання, є чинним та породжує відповідні правові наслідки, а тому вимога про визнання незаконним та скасування зазначеного рішення, яким змінено цільове призначення земельної ділянки, є належною та ефективною. 5. Щодо вимог прокурора про витребування земельної ділянки У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Тож у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Відповідно до частин першої, другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до пунктів 1, 6, 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 заявив позовну вимогу в інтересах держави до юридичної особи ТОВ Сангейт про витребування земельної ділянки. Тобто учасниками спору в цій частині є держава, від імені якої звернувся прокурор, та юридична особа. Отже, спір у справі в частині вимог про витребування у відповідача - юридичної особи спірної земельної ділянки на користь держави підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц. Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Тому провадження у справі в частині вимог заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави до ТОВ Сангейт про витребування земельної ділянки підлягає закриттю. 6. Щодо строку позовної давності Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Суд дійшов до висновку про обгрунтованість позовної вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради № 31 від 16 грудня 2014 року (в частині). З позовними вимогами прокурор звернувся до суду 26 червня 2017 року, тобто у межах строку позовної давності щодо зазначеної позовної вимоги. 7. Щодо розподілу судових витрат Так як провадження у частині вимог заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави до Товариства з обмеженою відповідальністю Фолкленд про витребування земельної ділянки закрито, у задоволенні вимоги про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку позивачу відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають підлягає стягненню з відповідачів Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області та [PERSON] на користь прокуратури судовий збір за подачу до суду позовної вимоги немайнового характеру (визнання незаконними та скасування рішення Коблівської сільської ради) у сумі по 800,00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial