Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. На підставу своїх вимог спирається на те, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 09.03.2022 року у цивільній справі №701/124/22 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання сина: [PERSON] , [INFO] . Вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , зареєстрованого та жителя [ADDRESS] ), аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , зареєстрована та жителька [ADDRESS] ) в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. 10 березня 2022 року Маньківським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист у цивільній справі №701/124/22, який передано для примусового виконання до Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Разом з тим, відповідач рішення суду в частині регулярності (обов`язкової щомісячної сплати аліментів) не виконує. Листом Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 30.09.2025 року за №66 її надано довідку про розмір сплачених боржником аліментів за період з 01.10.2024 року по 30.09.2025 року. Як вбачається з даної довідки, боржником [PERSON] за вказаний період аліменти не сплачувались взагалі. Листом Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 10.11.2025 року за №18042 її надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ВП №68951108 за період з 22.02.2022 року по 31.10.2025 року. Як вбачається з вказаного розрахунку, сукупний розмір заборгованості, обрахований державним виконавцем, складає 53889,37 грн., (п`ятдесят три тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 37 копійок). Дитина знаходяться на позивача утриманні, постійно потребує матеріальної підтримки та догляду, а відповідач при цьому допускає порушення прав дитини на своєчасне та повне отримання аліментів від батька, що він повинен робити на підставі Закону та рішення суду. Відповідач аліменти у визначеному законом та судовим рішенням розмірі та порядку не сплачує, вона не має змоги самостійно утримувати дитину за таких умов, що змушує звертатись за захистом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 26.12.2025 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка до суду не з`явилася, але надала суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала та просила справу слухати в її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав суду письмову заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності та визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (судові повістки які були належним чином вручені та через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України"), причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 09.03.2022 року у цивільній справі №701/124/22 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання сина: [PERSON] , [INFO] та вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , зареєстрованого та жителя [ADDRESS] ), аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , зареєстрована та жителька [ADDRESS] ) в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9). 10 березня 2022 року Маньківським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист у цивільній справі №701/124/22, який передано для примусового виконання до Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.11). Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач рішення суду в частині регулярності (обов`язкової щомісячної сплати аліментів) не виконує. Листом Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 30.09.2025 року за №66 її надано довідку про розмір сплачених боржником аліментів за період з 01.10.2024 року по 30.09.2025 року (а.с.12). Як вбачається з даної довідки, боржником [PERSON] за вказаний період аліменти не сплачувались взагалі. Листом Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 10.11.2025 року за №18042 її надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ВП №68951108 за період з 22.02.2022 року по 31.10.2025 року. Як вбачається з вказаного розрахунку, сукупний розмір заборгованості, обрахований державним виконавцем, складає 53889,37 грн., (п`ятдесят три тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 37 копійок) (а.с.13-15). Також позивач обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що дитина знаходяться на позивача утриманні, постійно потребує матеріальної підтримки та догляду, а відповідач при цьому допускає порушення прав дитини на своєчасне та повне отримання аліментів від батька, що він повинен робити на підставі Закону та рішення суду. За її підрахунками, виконаними на підставі вказаної інформації виконавчої служби, вона має право на стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів за період прострочення сплати аліментів з 22.02.2022 року по 31.10.2025 року в сумі 53889,37 грн.. Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини першої статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) за прострочення їх сплати передбачене статтею 196 СК України, а відтак до даних вимог позовна давність застосуванню не підлягає (такі висновки надано Верховним Судом України, зокрема в Ухвалі ВСУ від 19.08.2009 року). Пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення (такі висновки надано Верховним Судом України, зокрема в Рішенні ВСУ від 10.06.2009 року). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є безумовним обов`язком, який має виконуватися щомісячно та у повному обсязі. Предметом спору є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц зазначила, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Разом з тим, у сімейних правовідносинах діє презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (наприклад, через несвоєчасну виплату заробітної плати, тяжку хворобу тощо). Обов`язок батьків утримувати дитину є безумовним і не залежить від наявності чи відсутності спорів щодо поділу майна подружжя. Дитина потребує матеріального забезпечення щодня, і ці потреби не можуть бути поставлені в залежність від тривалості розгляду інших судових справ між батьками. Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 14.12.2020 у справі № 661/905/19), відповідальність платника аліментів настає за наявності вини. Однак, саме на платника аліментів покладено обов`язок доведення відсутності своєї вини у несплаті (наприклад, через затримку виплати заробітної плати роботодавцем, тяжку хворобу тощо). Наявність спору про поділ майна або суб`єктивне сприйняття відповідачем дій позивачки щодо розпорядження майном не є обставинами непереборної сили, які об`єктивно унеможливлюють сплату 5000 грн на місяць на утримання дитини. Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості, а також доказів погашення такої заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Принцип диспозитивності цивільного судочинства позбавляє суд права виходити за межі позовних вимог, якщо це погіршить становище відповідача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі, визначеному позивачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 1211,20 грн (ставка на 2026 рік) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved