Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. 19.09.2024 року [PERSON] подав до суду заяву про визнання недієздатним [PERSON] та призначення йому опікуна. Заява обґрунтована тим, що заявник [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом із рідним братом [PERSON] . Згідно довідки до акта огляду МСЕК [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання, внаслідок психічного розладу. Оскільки крім заявника інших осіб, які б доглядали [PERSON] немає, то Постійний догляд за останнім здійснює заявник, а саме: стежить за станом здоров?я, здійснює покупки, допомагає матеріально та опікується ним. У зв?язку із тим, що психічна хвороба [PERSON] носить хронічний і стійкий характер, через що останній повністю втратив можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, виникла необхідність у визнанні його недієздатним та призначенні йому опікуна. У зв?язку із наведеним, заявник просив визнати [PERSON] недієздатним та призначити йому опікуном його, [PERSON] . Позиція учасників в судовому засіданні. В судовому засіданні представник заявника адвокат Третяк Ю.В. вимоги заяви підтримав в повному обсязі, з наведених у ній підстав. Ствердив, що хвороба [PERSON] носить хронічний, стійкий характер, внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, у зв?язку із чим його слід визнати недієздатним. Також зазначив, що заявник в судове засідання не зв?явився, оскільки через загострення хвороби [PERSON] поїхав разом із ним у м. Івано-Франківськ в спеціальний медичний заклад. Догляд за хворим братом заявник [PERSON] здійснює протягом тривалого часу (близько 5 років), так як батьки їх проживають окремо і за своїм віком та станом здоров?я не мають змоги здійснювати такий догляд. Натомість заявник своєї сім?ї немає, проживає разом із хворим братом, якого доглядає та супроводжує до спеціальних медичних закладів для проходження останнім відповідного лікування. Необхідність у призначенні опікуном [PERSON] над хворим [PERSON] пояснив тим, що хвороба останнього з кожним роком прогресує, через що є підстави побоюватись, що останній може без втекти з дому. А в 2023 році навіть був випадок раптової агресії [PERSON] , однак такий відбувся в присутності родичів, які одразу викликали медиків. Представник особи, стосовно якої вирішується питання про визнання його недієздатним [PERSON] , ствердив, що дійсно [PERSON] є інвалідом 2 групи дитинства, і згідно висновку експерта страждає стійким хронічним психічним розладом та не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. Вважає, що заява підлягає до задоволення і [PERSON] слід визнати недієздатним та призначити його опікуном заявника [PERSON] . Представник органу опіки та піклування Кутської селищної ради в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 25.09.2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, ухвалено проводити розгляд за правилами окремого провадження та призначено судове засідання на 06.11.2024 року. Ухвалою від 06.11.2024 року у зв?язку із неявкою заявника та його представника, судове засідання було відкладено на 05.12.2024 року. Ухвалою від 05.12.2024 року залучено адвоката особі, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, судове засідання відкладено на 20.04.2024 року. Ухвалою від 20.12.2024 року у справі призначено судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою від 02.02.2026 року провадження у справі поновлено та призначено до судового розгляду на 04.03.2026 року. Перевіривши заяву [PERSON] , заслухавши думку учасників судового процесу, та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії паспорта громадянина України у формі ID-картки виданого 10.03.2020 органом 2620, - заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Малий Рожин, Косівського району (а.с.4) та зареєстрований в с. Малий Рожин, присілок Центр 75, Косівського району, Івано-Франківської області, що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи за №178 від 04.03.2020 року виданою Малорожинською сільською радою (а.с.9). Згідно копії Довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААД №063252 виданої 18.06.2024 року, - [PERSON] , [INFO] є інвалідом 2 групи загального захворювання (а.с.5). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 22.12.1983 року встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Малий Рожин, Косівського району, Івано-Франківської області, і його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05.09.1988 року встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Малий Рожин, Косівського району, Івано-Франківської області, і його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно копії Витягу з реєстру територіальної громади від 20.02.2023 року, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] виданого 24.07.2024 року, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності як інвалід 2 групи загального захворювання (а.с.10). Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 26.10.2004 року Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, - особа стосовно якої вирішується питання про визнання її недієздатним, [PERSON] , [INFO] , народився в с. Малий Рожин Косівського району Івано-Франківської області (а.с.11). Згідно копій медичних документів, а саме: консультативного висновку спеціаліста за №6987 від 23.04.2024 року (а.с.12) та копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого №3332/22 від 23.08.2022 року (а.с.13), - встановлено, що [PERSON] встановлено діагноз: параноїдна шизофренія, параноїчний синдром з афективними включеннями. Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сім?ї, виданого Молорожинським старостинським округом 16.09.2024 року за №60/14-16/2 - [PERSON] , 1983 р.н. зареєстрований і проживає у будинку батька разом із рідним братом [PERSON] , 1988 р.н., який є інвалідом 2 групи, який у зв?язку із важким захворюванням потребує постійного стороннього догляду, який постійно здійснював [PERSON] . Інших осіб, які б могли здійснювати такий догляд немає (а.с.15). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №473/2025 від 23.12.2025 року Івано-Франківської філії судових експертиз, підекспертний [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом - параноїчною шизофренією, згідно МКХ-10 F20,0, внаслідок чого не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зміст правовідносин. Правовідносини виникли у зв`язку з обставинами, що свідчать про наявність стійкого, хронічного психічного розладу [PERSON] , через який він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує опіки, а також наміром заявника призначити його опікуном [PERSON] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До правовідносин, які виникли у сторін, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Згідно з приписами частини 1 статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. За змістом частин 1, 2 статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно з приписами статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що згідно копії Довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААД №063252 виданої 18.06.2024 року, - [PERSON] , [INFO] є інвалідом 2 групи загального захворювання та страждає стійким хронічним психічним розладом - параноїчною шизофренією, згідно МКХ-10 F20,0, внаслідок чого не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №473/2025 від 23.12.2025 року Івано-Франківської філії судових експертиз державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров?я України». Відповідно до частин першої, другої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України). Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016). Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина перша статі 60 ЦК України). Згідно з частинами четвертою та п?ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. У пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні. Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, існує чи ні сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Водночас, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням (стаття 2 СК України). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Кодекс законів про працю України передбачає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя (стаття 25-1 КЗпП України). Положеннями статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Члени сім`ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У поданій до суду заяві заявник [PERSON] стверджував, що він є рідним братом [PERSON] , який є інвалідом 2 групи загального захворювання та страждає стійким хронічним психічним розладом, у зв?язку із чим просив визнати [PERSON] недієздатним. Однак, в матеріалах справи міститься копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.6) та [PERSON] (а.с.7), у яких записані батьками одні і ті самі особи. Натомість заявником не долучено до заяви належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він, [PERSON] , дійсно є родичем (рідним братом) [PERSON] , а отже не довів, що є суб`єктом у розумінні частини третьої статті 296 ЦК України, який має право на звернення до суду із заявою про визнання особи недієздатною. При цьому, особисто в судове засідання заявник не з?явився, а його представник адвокат Третяк Ю.В. в судовому засіданні ствердив, що заявник є творчою людиною у зв?язку із чим приблизно у 2018 чи 2019 році змінив своє прізвище та ім?я на « [PERSON] », проте будь-яких доказів на підтвердження факту зміни імені заявником та наявності родинних відносин суду надано не було. Відтак, у своїй Постанові від 25.12.2024 року у справі №209/2893/22 (провадження № 61-13353 св 24), Верховний Суд звертає увагу на те, що «першочерговим у цій категорії справ є з?ясування судом наявності правосуб`єктності заявника, а саме, чи належить він до певної групи осіб, які мають право на подання заяви про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення їй опікуна. Встановивши, що заявник не довів, що є членом сім`ї або близьким родичем особи, якого просив визнати недієздатним та встановити над ним опіку, а отже не підтвердив процесуальну правосуб?єктність заявника у цій справі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення його заяви». Окрім того, хоч із долучених до заяви доказів, а саме копії Витягу з реєстру територіальної громади від 20.02.2023 року (а.с.8) та Довідки Малорожинської селищної ради від 04.03.2020 року (а.с.9) видно, що заявник [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за однією і тією ж адресою: [ADDRESS] , однак із висновку судово-психіатричного експерта №473/2025 від 23.12.2025 року, судом встановлено, що хворий [PERSON] проживає з батьками (а.с.72). В силу положень ч.ч.1-3 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно зі статтею 58 ЦК України опіка встановлюється, зокрема, над фізичними особами, які визнані недієздатними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч. 1 ст. 60 ЦК України). Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ЦПК України (ч. 3 ст. 294 ЦПК України). З огляду на вище вказані вимоги закону, суд зазначає, що матеріали справи не містять Подання органу опіки і піклування Кутської селищної ради з приводу визнання [PERSON] недієздатним та призначення йому опікуна. За таких обставин, суд доходить переконання про відсутність підстав для задоволення заяви в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог частини 2 статті 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed