Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 19.05.2023 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №1029535, підписанням якого відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами публічної пропозиції про надання споживчого кредиту в повному обсязі, з урахуваннями паспорту споживчого кредиту, таблиці загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит та тарифів, які складають договір про надання споживчого кредиту, укладання якого підтверджено. На підставі укладеного договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» перерахувало позичальнику кредитні кошти картковий рахунок в сумі 10000,00 грн., однак, відповідачем не виконано належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого 23.07.2024 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» згідно Договору факторингу №2307-24, відповідно до умов якого первісний кредитом за плату відступив, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором №1029535 від 19.05.2023, загальна сума заборгованості відповідача за цим Договором становить 17831,26 грн., з якої: заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн.; заборгованість по відсотках 7831,26 грн. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним Договором №1029535 від 19.05.2023 в розмірі 17831,26 грн. разом із судовими витратами: 2422,40 грн. сума сплаченого судового збору та 6000,00 грн. витрати позивача на правову допомогу. Розгляд справи просить проводити в порядку спрощеного позовного провадження без участі позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Ухвалою від 04.02.2026 відкрито спрощене провадження у справі та ухвалено розглядати справу з повідомленням сторін 05.03.2026 копію ухвали направлено сторонам. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором визнав, однак заперечував щодо заявленої суми на відшкодування витрат на професійну правову допомогу, вважає їх завищеними та необґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору, в яких ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» виступає правонаступником кредитодавця, а відповідач [PERSON] - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як правонаступника кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування. Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.05.2023 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір № 1029535 про надання споживчого кредиту (укладається в електронній формі) за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт (а.с.19-23). Згідно укладеного Договору №1029535 від 19.05.2023 споживачу [PERSON] надається кредит на наступних умовах: сума кредиту (загальний розмір) 12500,00 грн.; тип кредиту кредит; строк кредиту 366 днів з кінцевим терміном повернення 19.05.2024 (включно); тип процентної ставки фіксована; процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить за перший день користування кредитом (включно) 25% у день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) та до кінця строку надання кредиту 100% річних; мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби. Відповідно до умов договору (п.2.1) кошти надаються кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 10000,00 грн. на поточний рахунок споживача та/або за реквізитами платіжної картки [NUMBER] , а також кошти у розмірі 2500,00 грн. перераховуються на користь кредитодавця з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору. Пунктом 9.2 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до дати, вказаної в п.1.4 цього Договору, а в частині виконання зобов`язань та нарахування штрафів до повного виконання споживачем зобов`язань за цим договором. Тобто, позичальник [PERSON] зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених договором. Договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н930 19.05.2023 (а.с.22 на звороті). Таким чином сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк на який його надано, термін дії кредитного договору, розмір процентної ставки, строки, порядок і розміри повернення тіла кредиту та відсотків, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору. Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 29.07.2024, яке надає послуги ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» згідно договору ФК-П19/09-06 від 30.09.2019, повідомляє про успішне перерахування коштів 19.05.2023 на суму 10000,00 грн. на платіжну картку клієнта маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua - 239858145 (а.с.30). Суд звертає увагу, що номер рахунку, на який здійснено зарахування коштів за кредитним договором є тим же рахунком, що зазначений у п. 2.1. Договору №1029535 від 19.05.2023. На переконання суду наданими позивачем доказами підтверджується укладення між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] кредитного договору №1029535 від 19.05.2023, на підставі якого останньому були перераховані кредитні кошти на його картковий рахунок в обумовленій сумі 10000 грн. Однак відповідачем умови кредитного договору належно не виконувалися, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №1029535 від 19.05.2023 станом на 20.06.2025 за відповідачем [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 20331,26 грн., яка складається : за кредитом 10000,00 грн. за відсотками за перший день користування 2500,00 грн., та по відсотках на дату продажу 7831,26 грн., списання відсотків 1531,31 грн. (а.с.14). 23.07.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 2307-24, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило право вимоги (а.с.23-28,34), в тому числі за кредитним договором №1029535 від 19.05.2023 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача на суму 17831,26 грн., що підтверджується витягом з додатку до Договору факторингу № 2307-24 від 23.07.2024 (а.с.11,13). Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відтак, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед кредитором за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач, уклавши договір № 1029535 від 19.05.2023 про надання споживчого кредиту, був ознайомлений з умовами кредитування, строком надання кредиту, терміном повернення кредиту, процентами за користування кредитними коштами. Тобто, підписавши договір відповідач з такими умовами кредитування погодився. На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що [PERSON] 19.05.2023 отримав кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн., однак в порушення умов договору свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, право вимоги якої первісним кредитодавцем переуступлено позивачеві. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, враховуючи визнання відповідачем позову в цій частині, відтак заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення судових витрат з відповідача суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та в постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 757/16448/17-ц. Позивач ТОВ «Діджи-Фінанс» просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн., на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надав: копію Договору про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025 (а.с.16-18), копію додаткової угоди №1029535 до договору про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025 (а.с.29), копію детального опису робіт (наданих послуг) разом на суму 6000,00 грн. (а.с.15), копію акту підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом виконання робіт від 30.05.2025 (а.с.10). На думку суду, витрати позивача на професійну допомогу є документально підтвердженими, отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Велика Палата Верховного Суду неодноразова зазначала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Зі змісту Акту 1029535 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (а.с.10) вбачається детальний опис фактично виконаних робіт адвокатом, а саме: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) на суму 2250,00 грн., складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості 3000,00 грн., формування додатків до позовної заяви 750,00 грн., загальна вартість виконаних робіт складає 6000,00 грн. Оцінивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, з урахуванням заперечень відповідача, беручи до уваги складність справи, яка є малозначною в силу вимог закону та не є складною, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6000,00 грн. є завищеними, не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру; такі витрати не співрозмірні зі складністю справи, та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, відтак підлягають зменшенню до 2000,00 грн. Матеріали справи містять платіжну інструкцію № 581800 від 01.08.2025 (а.с.8), що підтверджує понесення позивачем судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене вище з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді в сумі 2422,40 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Outcome: partial