Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

20 листопада 2025 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, право отримання якого відповідно до укладеного договору факторингу перейшло до позивача. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 14 листопада 2024 року [PERSON] із ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклав кредитний договір № 8479019, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5 000 грн. терміном на 360 днів. А так як відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належно не виконував у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у сумі 20 250грн. 13 серпня 2025року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 13082025 у відповідності до умов якого ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до Боржників, у тому числі і до відповідача [PERSON] по кредитному договору № 8479019 від 14 листопада 2024 року. А так як борг відповідача по вищевказаному кредитному договору перед позивачем складає 20 250грн., який у добровільному порядку не сплачений, тому ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося до суду про стягнення вказаної суми боргу у примусовому порядку. 1 грудня 2025 року ухвалою Бережанського районного суду було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати вказані позовні вимоги в порядку спрощеного провадження із викликом сторін. В судове засідання представник позивача ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не з`явився, у поданому суду позові просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, однак матеріали справи містять його письмову заяву, у якій він вказує, що він позов визнає, однак просить проводити судове засідання за його присутності, його неявка в попередні судові засідання зумовлена поважними причинами ( складне матеріальне становище та неможливість вчасно прибути до суду. Він заборгованість визнає та готовий її погашати, однак не має можливості сплатити всю суму боргу одноразово, а тому просить у разі постановлення рішення у його відсутності надати розстрочку виконання рішення суду строком 10 місяців із щомісячною сплатою по 2000гривень. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги подані стороною позивача письмові докази та письмову заяву відповідача, прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» позовних вимог, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Судом встановлено, що 14 листопада 2024 року між [PERSON] із ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено кредитний договір № 8479019, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5 000 грн. терміном на 360 днів. Умовами договору було передбачено, що відповідач мав повертати проценти періодичністю кожні 15 днів, згідно долучених до договору графіків платежів, а так як відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка склала 20 250 грн. з яких: 5 000 грн. заборгованість по тілу кредиту, - 5 250 грн.-несплачені відсотки та 10 000 грн. - штафні санкції. Вищевказаний факт підтверджується оглянутим в судовому засіданні кредитним договором (а.с. 6-15), паспортом споживчого кредиту (а.с. 16-17) та розрахунком боргу (а.с. 23-28) по вказаному кредитному договору. Судом також встановлено, що 13 серпня 2025 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 13082025 у відповідності до умов якого ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до Боржників, у тому числі і до відповідача [PERSON] по кредитному договору № 8479019 від 14 листопада 2024 року. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором були передані позивачу від первісного кредитора. Вищевказаний факт підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи та оглянутими в судовому засіданні документами, а саме: (а.с.29-33) Договором факторингу №13082025, який був укладений 13 серпня 2025 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», актом прийому -передачі реєстру боржників (а.с.34), витягом реєстру боржників (а.с.36) та платіжкою (а.с.35), які свідчать, що борг відповідача [PERSON] по кредитному договору № 8479019 від 14 листопада 2024 року у розмірі 20250 грн. перейшли до ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» і останній має право вимагати стягнення вказаних коштів у примусовому порядку. Згідно ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані представником позивача докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку у термін, зазначений у ньому, не погасив заборгованості, та подав суду заяву, у якій вказав, що він визнає борг та згідний його сплачувати, тому суд, враховуючи зазначене, на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як правонаступника попереднього кредитора, необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору № 8479019 від 14 листопада 2024 року у сумі 20 250 грн.. Приймаючи по справі рішення суд також враховує клопотання, подане відповідачем про розстрочку виконання рішення у зв`язку із його важким матеріальним становищем та з вказаного зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Як визначено в ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. А так як відповідачем суду не надано жодного доказу, який би підтверджував його важкий матеріальний стан, а тому суд не знаходить підстав для задоволення заявленого відповідачем клопотання та розстрочення вказаного боргу. Вирішуючи питання судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Крім цього, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. А так як із матеріалів справи видно, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується (а.с.51) долученою до позову платіжною інструкцією № 139764 від 14 жовтня 2025року, та до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов про що вказав у поданій ним письмовій заяві, тому відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір позивачу слід повернути п`ятдесят відсотків сплаченого ним судового збору, що в грошовому виразі становить 1211 грн. 20коп.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved