Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

28 січня 2026 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 28 жовтня 2006 року між нею, [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 9, про що було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Позивачка вказує, що від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 21 березня 2019 Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області. Позивачка зазначає, що причиною звернення до суду з даним позовом слугувало те, що протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем. Наразі кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та дітей, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Вказує, що почуття любові втрачено, шляхів до примирення немає. Вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження між сторонами шлюбу буде суперечити їх інтересам. На даний час ведення між ним спільного господарства припинено та подальший сенс підтримувати сімейні відносини немає. Позивачка [PERSON] вказує, що рішення про розірвання шлюбу є остаточним та нею обдуманим, примирення з відповідачем вважає неможливим та за вищенаведеними обставинами вона змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу та у пред`явленому позові просить розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 28 жовтня 2006 року виконавчим комітетом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 9 від 28.10.2006 року. Після розірвання шлюбу просить залишити без змін її прізвище « [PERSON] ». Доньку [PERSON] , [INFO] , просить залишити проживати з нею, матір`ю [PERSON] . Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 09.02.2026 року позов [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 304/187/26 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте, 11.03.2026 року до суду позивачкою подано письмову заяву, в якій остання просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить суд задовольнити позов за наведеними у ньому підставами та обґрунтуваннями. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно та належним чином, однак на адресу суду через систему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] - адвокатом Козар М.В. 05.03.2026 року подано письмову заяву, в якій просить розглядати справу про розірвання шлюбу без його участі та без участі відповідача, також до заяви представником додано письмову заяву відповідача [PERSON] , в якій останній зазначає, що з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу згідний та просить розглянути справу без його участі. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до приписів ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи № 304/187/26, з`ясувавши всі обставини у даній справі, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду цивільної справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб 28 жовтня 2006 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №9, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та факт реєстрації шлюбу між сторонами підтверджується витребуваним судом повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, виданим Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за № 00056820300 від 28.02.2026 року та як вбачається з вказаного актового запису, після реєстрації шлюбу 28 жовтня 2006 року нареченою [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] » справи (а.с.8-9, 18-19). Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та у свідоцтві про народження якої батьком записаний - [PERSON] , відповідач у справі, а в графі «мати» - [PERSON] (позивачка) та копія вказаного свідоцтва серії [NUMBER] від 21.03.2019 року є в матеріалах справи (а.с.10). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено. Крім того, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається, відповідно до приписів статті 24 СК України. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх неповнолітньої дитини. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Що стосується позовних вимог [PERSON] про залишення неповнолітньої дитини [PERSON] після розірвання шлюбу на проживання із матір`ю, суд зазначає наступне. Порядок визнання місця проживання фізичної особи передбачений ст.29 ЦК України. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 зазначено, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. За загальним правилом, за відсутністю спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком, одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Проте, судом під час розгляду даної справи не вирішується питання про визначення місця проживання малолітніх дітей. Таким чином, оскільки в ході розгляду справи не встановлено наявності спору між подружжям щодо визначення місця проживання їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , остання знаходиться на проживанні з матір`ю [PERSON] , що відповідачем не оспорено, відтак суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу доньку сторін слід залишити проживати разом з матір`ю, позивачкою [PERSON] . Одночасно суд звертає увагу на те, що залишення неповнолітньої дитини подружжя проживати разом із матір`ю не свідчить про те, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатував, з ким саме залишається проживати дитина [PERSON] після розірвання шлюбу сторін, не змінюючи при цьому її місце проживання. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22). Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у разі задоволення судом позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача Разом з тим, враховуючи заяву позивачки [PERSON] від 11.03.2026 року, в якій вона просить судовий збір, сплачений нею при пред`явленні позову до суду в сумі 1331,20 грн. з відповідача не стягувати, та судові витрати покласти на неї, тому питання відшкодування судових витрат у справі, судом не вирішується. Враховуючи викладене,

Outcome: approved