Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позову вказує, що Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Квартира [ADDRESS] від`єднана від системи ЦО та теплопостачання. Плата нараховується, абонентське обслуговування (ТЕ) та місця загального користування (МЗК). Витрати на опалення МЗК мають нести усі мешканці багатоквартирного будинку, як ті у кого відсутні індивідуальні прилади обліку, так і ті, у кого встановлений квартирний засіб обліку теплової енергії. Згідно Правил надання послуг з постачання теплової енергії, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, а саме п. 14 «Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (Методика розподілу)». Пунктом 45 вищезазначених Правил передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. За послугу гарячого водопостачання по даній квартирі оплата не нараховується. Типові договори приєднання на надання відповідних послуг згідно вищезазначених постанов КМУ № 830 та № 1182 опубліковані на офіційному веб-сайті позивача за посиланням https://khimvolokno.com.ua/dogovir-na-poslugu. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в Черкаській обласній газеті «Нова Доба» (випуск від 23.11.2017 № 47). Таким чином, з боржником укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до ст. 642 ЦК України. Згідно інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради відповідачі зареєстровані за вказаною адресою протягом всього спірного періоду. Відсутність письмового договору на надання житлово-комунальних послуг з відповідачами сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Відповідачі своєчасно з січня 2013 року не вносив плату за абонентське обслуговування та місця загального користування, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка на 01.04.2025 року складає 9 712,74 грн., що підтверджується листом-розрахунком по ОР № 30250062. Відповідачі, фактично споживаючи вищезазначені послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачам нараховано 3% річних та інфляційну складову боргу. Тож, інфляційна складова боргу, яка підлягає до стягнення з відповідачів за період з 01.01.2013 по 01.02.2022 становить 1837,79 грн. та розмір 3% річних за вказаний період прострочення 375,58 грн. Таким чином, просить стягнути з відповідачів заборгованість за абонентське обслуговування теплової енергії та місця загального користування (МЗК) у розмірі 9 712,74 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 837,79 грн. та три відсотки річних у розмірі 375,58 грн., а всього 11 926,11 грн. А також стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 28.05.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.07.2025 позовні вимоги задоволені повністю. Між тим, 24.10.2025 відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 14.07.2025. Відповідно до даних протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.10.2025, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Наталія Миколаївна визначена для розгляду справи № 711/4663/25 (провадження № 2-п/711/73/25). Ухвалою суду від 28.10.2025 заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху та надано термін для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 14.11.2025 прийнято заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про перегляд заочного рішення від 14.07.2025 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 24.12.2025 заяву про перегляд заочного рішення задоволено, указане заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відзив на позов стороною відповідачів до суду подано не було. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі на підставі доводів, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що позивач на підставі відповідної ліцензії та рішення Черкаського міськвиконкому забезпечує тепловою енергією населення у м. Черкаси, у тому числі надання послуг здійснюється і за адресою: [ADDRESS] . Зауважив, що квартира [ADDRESS] у вказаному будинку з 23.07.2004 від`єднана від системи централізованого опалення та теплопостачання, відповідачі перейшли на індивідуальне опалення. Однак позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами не сплачено з 01.01.2014 по 01.01.2025 за комунальні послуги з опалення місць загального користування (МЗК) та абонентські послуги. Відповідно до Правил надання послуг постачання теплової енергії від 21.08.2019 № 830 власники квартир, незважаючи на від`єднання від централізованого опалення, зобов`язані нести витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування. Тож відповідачі заборгували позивачу за надані послуги щодо опалення МЗК у розмірі 9712,74 грн. Крім того, на вказану заборгованість позивачем було нараховано штрафні санкції у вигляді інфляційних втрат у розмірі 1837,79 грн. та 3% річних 375,58 грн., що підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача. Разом з тим, зазначив, що письмового договору між відповідачами та позивачем немає, однак Постановою КМУ № 1182 з 2021 року введено Типові договори приєднання на надання відповідних послуг, фактом приєднання до яких є як надання заяви про приєднання так і споживання наданих послуг. Будь-яких скарг чи заяв про ненадання послуг чи неналежної якості послуг від мешканців даного будинку, у тому числі відповідачів, до позивача не надходило. Факт неспоживанння послуг не спростований відповідачем, а тому споживання послуг має місце. Пояснив, що місцями загального користування є підвали, сходи, горища, комори, тобто всі приміщення які перебувають у спільному користуванні усіх співвласників будинку. Оплата за МЗК розраховується за Методикою № 315, у якій наявна формула розрахунку, згідно якої обов`язково беруться покази будинкового лічильника якщо він наявний у будинку або, якщо вони невідомі, то береться відсоткове відношення від загального надання послуг, в залежності від поверховості може бути 10%, 15% або 20%, потім в залежності від показника на належну площу квартири вираховується частка від спільного користування теплоенергією. Отже, незалежно від того, чи від`єднаний споживач від централізованого опалення чи ні, він повинен сплачувати за МЗК. Позивачу не було відомо, про наявність інвалідності [PERSON] та відповідних пільг, оскільки заяви [PERSON] чи уповноважених інших осіб не було, відслідковувати наявність статусності, пільг відповідачів позивач не повинен. Повідомив, що йому невідомо про винесені Придніпровським районним судом м. Черкаси рішення щодо відповідачів. Тож просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідачів адвокат Чечот А.А. зазначила, що відповідачі позовні вимоги категорично не визнають, оскільки письмового договору між позивачем та відповідачами укладено не було, квартира від`єднана від централізованого опалення, а тому послуги позивачем не надаються, тож, зважаючи на відсутність договірних відносин, не повинні оплачуватись. Звернула увагу, що відповідно до пункту 4 Типового договору про надання послуги з постачання теплової енергії, опублікованого на сайті позивача, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. Крім того, даним договором передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання, але не раніше 30 днів з моменту його опублікування. Жодних доказів, які б підтверджували факт укладення договору між сторонами немає. Крім того, жодних доказів немає, що ці комунальні послуги надаються. Разом з тим, у 2015 році за заявою відповідачів з указаних підстав та вимогою припинити надсилання листів про нарахування заборгованості було скасовано судовий наказ. Наразі їй, як адвокату відповідачів невідомо чи звертався [PERSON] до позивача із заявою про ненадання послуг та повідомленням про наявність у нього інвалідності. Наполягала на відмові у задоволенні позову з підстав відсутності укладеного договору між позивачем та відповідачами та договірних відносин між ними, враховуючи пункт 4 Типового договору. Суд, заслухавши думку представника позивача та представника відповідачів, дослідивши письмові докази встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Основні засади організаційних, господарських відносин між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною, особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (яка діяла на час виникнення правовідносин, але втратила чинність на час розгляду справи по суті). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що чинна з 09 червня 2018 року; діє в частині положень частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18 з 1 січня 2019 року; введено Закон в дію з 01 травня 2019 року відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ), житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. (п. 2 ч. 1 ст. 5 цього ЗУ). Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги ( п. 1ст. 1 Закону № 1875-ІV). У судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 №2444) та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000, № 1480 від 31.10.2007, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно з наведеним вище, ПрАТ «Черкаське хімволокно», як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами. встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Статтею 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що виконавець комунальної послуги не несе відповідальності за її ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, якщо доведе, що в точці обліку такої послуги (в разі укладення індивідуального договору - на межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку та інженерно-технічних систем приміщення споживача) її якість відповідала вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства і договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, в редакції, що чинна з 09 червня 2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відомостями з департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 29.05.2025. Квартира [ADDRESS] від`єднана від системи ЦО та теплопостачання. Плата нараховується, абонентське обслуговування (ТЕ) та місця загального користування (МЗК). Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» також визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку; ч. 1 ст. 5 спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Статтею 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлені обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, зокрема: 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; 4) додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; 5) виконувати рішення зборів співвласників; 6) забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; 7) відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; 8) додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; 9) забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги, а відповідно до п. 2 ст. 12 цього Закону витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. Таким чином система опалення, як інженерна система будинку, яка призначена для задоволення потреб усіх співвласників (мешканців будинку), належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам, які зобов`язані забезпечувати належне її утримання, що також включає і витрати на оплату комунальних послуг щодо цього спільного майна. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18. Разом з тим, згідно Правил надання послуг з постачання теплової енергії, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, а саме п. 14 «Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (Методика розподілу)». Відповідно до п.33 Правил плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів. За змістом пункту 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 № 830 споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Пунктом 45 вищезазначених Правил передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. За послугу гарячого водопостачання по даній квартирі оплата не нараховується. Позовних вимог щодо указаної послуги позивачем не заявлено. Згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ, заборгованість відповідачів по о/р [NUMBER] , відкритому за вказаною адресою, за абонентське обслуговування теплової енергії та місця загального користування (МЗК) станом 01.04.2025 становить у розмірі 9 712,74 грн., свого контррозрахунку стороною відповідача не надано. Варто звернути увагу вкотре, що визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затвердженої наказом № 315 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Так, розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. У ч.2 Методики зазначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень; Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Відповідно до розділу ІІІ Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20%; двоповерхова - 18%; триповерхова - 16%; чотириповерхова - 14%; п`ятиповерхова - 12%; шестиповерхова та вище -10%. Для визначення обсягів використання теплової енергії в приміщеннях споживачів, які обладнані індивідуальним опаленням у будинках переважно використовується спрощений метод, згідно пункту 8 розділу IV Методики розподілу у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування (вестибюля, загальних коридорів, сходових клітин тощо) та допоміжних приміщень (колясочних, комор, сміттєкамер, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших підсобних приміщень) та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 будівлі/будинку 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку. Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії. Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця. Відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року. Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. За змістом ст.ст. 67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Щодо відсутності укладеного між сторонами договору про надання послуг з централізованого опалення, про що наголошує сторона відповідачів, слід зазначити наступне. Частиною 1 статті 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 цього ж Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 2 ст. 7 «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим пунктом 45 вищезазначених Правил передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Судом встановлено, що на офіційному веб-сайті «Черкаське хімволокно» дійсно розміщено публічний типовий договір на послугу та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (https://khimvolokno.com.ua/dogovir-na-poslugu та https://khimvolokno.com.ua/wp-content/uploads/2024/04/Typovyj-indyvidualnyj-dogovir-pro-nadannya-poslug-z-postachannya-teplovoyi-energiyi.pdf). Окрім того, суд звертає увагу на те, що також на офіційному веб-сайті (https://khimvolokno.com.ua/) наявні роз`яснення для мешканців (споживачів) щодо нарахування вартості послуг з опалення місць загального користування, інформація про опалювальний сезон, тарифи для населення тощо. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. (п.4 договору). Під час розгляду справи встановлено, що у матеріалах справи відсутні будь - які звернення відповідачів до позивача, щодо надходження/ненадходження розрахункових листів про оплату за послуги теплопостачання, відсутності опалення у місцях загального користування, холодних труб/відсутності опалення у під`їзді за спірний період. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У матеріалах справи відсутні відомості про обрання мешканцями будинку [ADDRESS] іншої моделі договірних відносин та укладення договору з іншим виконавцем комунальних послуг, чи відмови від укладання запропонованого Типового договору. З огляду на вказане, враховуючи, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» надаються послуги за указаною вище адресою, слідує, що зі споживачами (відповідачами) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення шляхом акцепту публічної оферти відповідно до ст. 642 ЦК України. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги надавачу таких послуг. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, з моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення (МЗК), відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц. Отже, з моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід зауважити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, однак вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 через агресію російської федерації проти України введено воєнний стан, який в подальшому було продовжено. Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат за період з січня 2013 року по лютий 2022 року у розмірі 1837,79 грн. та 3 % річних за вказаний період у розмірі 375,58 грн., у зв`язку із простроченням відповідачами оплати за абонентське обслуговування та місця загального користування. Відповідачами будь-яких заперечень (контррозрахунку) щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості до суду на час розгляду справи подано не було. При цьому заперечення сторони відповідача зводяться до незгоди щодо факту надання/отримання послуг та наявності договірних відносин між сторонами, про що зазначалося вище. За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Черкаської ТЕЦ підлягають до задоволення у повному обсязі, до стягнення з відповідачів підлягає заборгованість за абонентське обслуговування та місця загального користування у розмірі 9712,74 грн., а також інфляційна складова боргу у розмірі 1837,79 грн. та 3% (три) відсотки річних у розмірі 375,58 грн., що разом складає 11926,11 грн. Крім того, статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 409 від 13.05.2025. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 29.12.2015 та на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. За таких обставин, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн. підлягають до стягнення з відповідача у рівних частках: з відповідача [PERSON] , [PERSON] на користь позивача по 1009,33 грн. з кожного, та частину сплаченого судового збору у розмірі 1009,33 грн. необхідно компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial