Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ-служба у справах дітей Новоселицької міської ради про позбавлення батьківських прав. В позові позивач зазначає, що [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] , зареєстрованим Новоселицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Чернівецькій області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 120. Шлюб між сторонами розірвано на підставі Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці № 727/9980/23 від 14.11.2023 року. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу і по теперішній час [PERSON] з дитиною не спілкується. Ніякої участі в утриманні чи виховані дитини не приймає. 25 вересня 2023 року Шевченківським районним судом міста Чернівці винесено судовий наказ, яким ухвалено стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дитини. Однак, [PERSON] ухиляється від сплати аліментів. Згідно з розрахунку по сплаті аліментів виданим Першим відділом державної виконавчої служби станом на 09 вересня 2025 року заборгованість по сплаті аліментів становить 71247,92 грн. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов?язків. Дитиною не цікавиться, також не цікавиться здоров?ям, розвитком та побутом дитини. Житлом дитину не забезпечив. Місце перебування [PERSON] позивачу не відоме. [PERSON] зареєстрована разом зі позивачем за адресою [ADDRESS] , однак фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є ученицею початкової школи - Дж. Пуекер - Монца, батько під час навчання дитину не провідував, успіхами дитини не цікавився. Також, факт того що [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків підтверджується інформацією Управління захисту неповнолітніх та підтримки сім?ї мерії м. Монца. З вищевказаної інформації вбачається що, вихованням дитини займається лише мати. Відповідач станом на липень 2024 року знятий з анаграфічного реєстру. 05.08.2025 року було направлено Адвокатський запит до Відділу-служби у справах дітей Новоселицької міської ради для отримання від органу опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] - [INFO] . Однак, 14.08.2025 отримали відповідь від Відділу-служби у справах дітей Новоселицької міської ради в якій повідомляють, що питання щодо видачі висновку органу опіки і піклування розглядаються за місцем проживання дитини. У межах своєї компетенції, відділ-служба у справах дітей Новоселицької міської ради не здійснює розгляд питань щодо дітей, які постійно проживають за межами України, оскільки, не володіє відповідною інформацією відносно них та не має можливості для об?єктивного вивчення питання, перевірки інформації. Вище вказані обставини унеможливлюють отримання ще додатково висновок органу опіки та піклування за місцем реєстрації місця проживання дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] - [INFO] . Зазначає, що Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/1337/23 від 07.05.2024 року встановлено, що Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав має рекомендаційний характер. На підставі вищевикладеного просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] - [INFO] відносно доньки - [PERSON] - [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, спрямував до суду заяву, в якій просив справу розглянути у їх відсутність, прийняття рішення по даній справі залишають на розсуд суду. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] , зареєстрованим Новоселицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Чернівецькій області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 120. Шлюб між сторонами розірвано на підставі Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці № 727/9980/23 від 14.11.2023 року. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] [INFO] . 25 вересня 2023 року Шевченківським районним судом міста Чернівці винесено судовий наказ, яким ухвалено стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дитини. Однак, [PERSON] ухиляється від сплати аліментів. Згідно з розрахунку по сплаті аліментів виданим Першим відділом державної виконавчої служби у місті Чернівці станом на 09 вересня 2025 року заборгованість по сплаті аліментів становить 71247,92 грн. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов?язків. Дитиною не цікавиться, також не цікавиться здоров?ям, розвитком та побутом дитини. Житлом дитину не забезпечив. [PERSON] є ученицею початкової школи - Дж. Пуекер - Монца, батько під час навчання дитину не провідував, успіхами дитини не цікавився. Також факт того, що [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків підтверджується інформацією Управління захисту неповнолітніх та підтримки сім?ї мерії м. Монца. З вищевказаної інформації вбачається, що вихованням дитини займається лише мати. Відповідач станом на липень 2024 року знятий з анаграфічного реєстру. Від свідка [PERSON] до суду надійшли письмові свідчення, в яких зазначено, що вона є близькою подругою сім`ї [PERSON] , може підтвердити, що [PERSON] не спілкується з донькою, не цікавиться її життям, [PERSON] не отримує від [PERSON] ніякої допомоги в утриманні та вихованні їх доньки [PERSON] . Зазначила, що їй відомо про самоусунення [PERSON] від виховання доньки. Від свідка [PERSON] надійшло до суду клопотання, в якому зазначено, що вона є близькою подругою [PERSON] та хрещеною матір`ю її доньки [PERSON] . Може підтвердити, що відповідач [PERSON] не спілкується з донькою, не цікавиться її життям. Відсторонився від її утримання, виховання та піклування. Протягом останніх декілька років він повністю втратив зв`язок з дитиною. Дитина обділена турботою та участю батька в її житті. Від свідка [PERSON] до суду надійшла заява, в якій зазначено, що вона є сестрою [PERSON] , відповідач [PERSON] не бере участь у вихованні та утриманні доньки [PERSON] . Протягом останніх декілька років відповідач ні разу не привітав дитину зі святами, не купляв необхідних речей для школи. [PERSON] , часто в телефонних розмовах жалілась [PERSON] , що ображена на батька, оскільки він з нею не спілкується. 05.08.2025 року було направлено Адвокатський запит до Відділу-служби у справах дітей Новоселицької міської ради для отримання від органу опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] - [INFO] . 14.08.2025 отримано відповідь від Відділу-служби у справах дітей Новоселицької міської ради в якій повідомляють, що питання щодо видачі висновку органу опіки і піклування розглядаються за місцем проживання дитини. У межах своєї компетенції, відділ-служба у справах дітей Новоселицької міської ради не здійснює розгляд питань щодо дітей, які постійно проживають за межами України, оскільки, не володіє відповідною інформацією відносно них та не має можливості для об?єктивного вивчення питання, перевірки інформації. Суд зазначає, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/1337/23 від 07.05.2024 року встановлено, що Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав має рекомендаційний характер. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 вищезазначеного Закону). Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке відповідно мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, зокрема, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі № 127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, а саме: не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не допомагає матеріально, не цікавиться здоров`ям, навчанням та вихованням своєї дитини, не спілкується із нею зовсім, без будь-яких перешкод та причин для цього і таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. За таких обставин, за наявності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права та інтереси дитини, яка на даний час знаходиться на повному утриманні та під опікою матері (позивача у справі), суд дійшов висновку позбавити батьківських прав [PERSON] - [INFO] відносно доньки - [PERSON] - [INFO] . У спірній по справі ситуації, суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки. І таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у спірній по справі ситуації і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку. При цьому, суд роз`яснює відповідачу, що останній у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved