Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.08.2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено кредитний договір №203136 відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 4000 грн. строком на 10 днів зі сплатою процентів за користування коштами (фіксована процентна ставка становить 2%). Згідно додаткової угоди від 31.08.2021 року строк дії договору було продовжено до 30.09.2021 року. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 04.10.2021 року строк дії договору було продовжено ще на 30 днів (до 03.11.2021 року). Відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань. Станом на 15.01.2026 загальний розмір заборгованості останньої становить 16120 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також суму понесених судових витрат. Ухвалою судді від 29.01.2026 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на дату розгляду справи відзив від відповідача на адресу суду не надійшов. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду від жодної із сторін не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. За погодженням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Судом встановлено, що 20.08.2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено кредитний договір №203136 відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 4000 грн. строком на 10 днів зі сплатою процентів за користування коштами (фіксована процентна ставка становить 2%). Договір укладено в електронній формі (а.с.12-14). Позивач перерахував вказану суму кредиту на рахунок [PERSON] (а.с.17-19). Згідно додаткової угоди від 31.08.2021 року строк дії договору було продовжено до 30.09.2021 року, на виконання умов угоди відповідач сплатила 960 грн., які були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитом за період 20.08.2021 року по 31.08.2021 року. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 04.10.2021 року строк дії договору було продовжено ще на 30 днів (до 03.11.2021 року). Відповідачем було сплачено 2720 грн., які були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитом за період 01.09.2021 року по 04.10.2021 року. В подальшому, відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань за вказаним договором. 13.09.2023 року відповідно до Протоколу загальних зборів учасників Товариства №13/09/2023 ТОВ «Займер» змінило назву на ТОВ «Клай Інвест» (а.с.20). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Суд зауважує, що кредитний договір було укладено в електронній формі, доказів зворотного стороною відповідача не надано. Укладення договорів з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавчем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Зі змісту наданий розрахунків, вбачається, що заборгованість відповідача за договором станом на 15.01.2026 року становить 16120 грн., з яких 4000 грн. тіло кредиту, 11520 грн. нараховані відсотки, 600 грн. комісія за видачу кредиту (а.с.21-22). Дослідженими судом доказами підтверджено, що відповідач на підставі укладеного кредитного договору отримала кредит в розмірі 5 000 гривень, однак в обумовлений договором строк кредит не повернула. Відтак, позов в частині вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає до задоволення. Комісія за надання кредиту передбачена п. 1.5 кредитного договору. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, зокрема за надання кредиту. З Кредитного договору вбачається, що кредитором встановлена одноразова комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, відповідач, підписуючи кредитний договір, погодився з цією умовою договору, а тому виходячи із положень чинного законодавства та існуючої судової практики Верховного Суду, суд дійшов висновку про задоволення вимог позову в частині стягнення комісії за надання кредиту. Щодо стягнення суми відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію договору після 03.11.2021 року, до матеріалів позову не додано. Аналіз наявних в справі доказів за розглядуваними договорами свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку їх дії. Зважаючи на умови договору (строк кредитування з 20.08.2021 року по 03.11.2021 року становить 76 календарних днів), розмір нарахованих відсотків, що підлягає до стягнення на користь позивача складає 6080 грн. (4000 грн. х 2% х 76 днів). Зі змісту позову та розрахунків вбачається, що 31.08.2021 року відповідач сплатила 960 грн. за договором, 04.10.2021 року 2720 грн., які позивач прийняв в рахунок погашення відсотків. Отже, розмір заборгованості за відсотками становить 2400 грн. (6080грн. - 960 грн.-2720 грн.). Відтак, загальний розмір заборгованості за вказаним договором, що підлягає до стягнення з відповідача становить 7000 грн. (тіло кредиту 4000 грн. + 2400 грн. нарахованих відсотків в межах строку кредитування + 600 грн. заборгованості за комісією). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1156,13 грн. (2662,40 грн. х 7000/ 16120 грн.).

Outcome: partial