Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 21 травня 2009 року і зареєстрованого Любахівською сільською радою Володимирецького району Рівненської лбласті , актовий запис №5, а також про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося через різного роду непорозуміння, різні погляди на життя. На протязі тривалого часу сторони шлюбних та сімейних відносин не підтримують. Оскільки діти від шлюбу проживає разом з позивачем і перебувають на її повному утриманні, з відповідача також підлягають стягненню аліменти. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 14.11.2025. Ухвалою суду від 31.12.2025 було прийнято справу до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач подала заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач, будучи належно повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з"явився, однак надійслав до суду заяву в котрій просить , справу розглянути без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалась. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається зі ст.ст.104, 105, 110 СК України, шлюб може бути припинено у зв`язку з його розірванням на підставі рішення суду за позовом одного з подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд приймає до уваги фактичні взаємини між подружжям, фактичні причини розірвання шлюбу та інші обставини. В даному випадку в судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, подружні та сімейні взаємини між сторонами припинено остаточно, подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін. Виходячи з наведеного, суд вважає, що є передбачені законодавством підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач [PERSON] після реєстрації шлюбу змінювала прізвище, і клопотала про його зміну на дошлюбне « [PERSON] » після розірвання шлюбу, її заява підлягає задоволенню також і в цій частині. Також встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] . Як вбачається з ч.ч.3, 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання особи, фізичної особи, яка не досягла десяти років та у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В той же час, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , якому виповнилось 16 років, та [PERSON] , [INFO] , який виповнилось 13 років, проживають разом з матір`ю, і спір з цього приводу між подружжям відсутній. У відповідності до ст.180-182 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, судом встановлено, що відповідач у справі, який є батьком неповнолітніх дітей, зобов`язаний утримувати неповнолітніх дітей до досягнення повноліття. Оскільки в домовленості між сторонами про способи та розмір утримання не досягнуто, позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Позивач, з якою проживають діти, обрала стягнення аліментів у частці від доходу, що відповідає вимогам ст.ст.182, 184 СК України. З приводу розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, судом встановлено наступне. Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають аліменти в розмірі 1/3 всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом, із індексацією розміру у відповідності до ч.2 ст.184 СК України.

Outcome: approved