Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 12.05.2011 між нею та відповідачем [PERSON] ; неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з нею. У обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в неї та відповідача народилося троє дітей: [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2007 р.н., які на цей час повнолітні, та [PERSON] , 2013 р.н. Після одруження між сторонами були хороші сімейні стосунки, які поступово почали погіршуватися, а на цей час є негативними. Протягом тривалого часу між ними виникали спори та сварки, у зв`язку з чим вони почали віддалятися один від одного, стали чужими людьми. На цей час шлюбні стосунки між ними припинені, протягом тривалого часу вони проживають окремо, примирення між ними не можливе. Позивач не бажає надалі перебувати у формальному шлюбі, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 26 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула. У матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без її участі та про відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судові засіданняне прибув, причин своєї неявки не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався. Про місце, дату та час судового засідання на 18 лютого 2026 року був належно повідомлений, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки. Судову повістку на 05 березня 2026 року, відправлену за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернуто без вручення з відміткою в поштовому повідомленні про відсутність одержувача за вказаною адресою. При цьому, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається, що таку судову повістку відповідачу вручено. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Як встановлено судом, шлюб між сторонами[PERSON] та [PERSON] зареєстрований 12 травня 2011 року у виконавчому комітеті Гузіївської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, актовий запис №1, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 травня 2011 року. Подружжя має малолітнього сина [PERSON] , 2013 р.н., що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї стало те, що протягом тривалого часу в них виникали сварки, у зв`язку з чим вони віддалилися один від одного, стали чужими людьми. Перебування сторін у шлюбі є формальним, примирення не можливе. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно, та її збереження за таких обставин суперечило б інтересам позивачки. Суд враховує ту обставину, що у сторін є малолітня дитина, проте з огляду на вищенаведені обставини справи, розцінює як таку, що не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу. Щодо заявленого позивачкою в позовній заяві прохання про залишення малолітньої дитини проживати з нею суд зазначає наступне. З наданих суду доказів вбачається, що малолітня дитина сторін ( [PERSON] ) на момент звернення з даним позовом до суду проживала разом з позивачкою. Однак зміст позовної заяви та матеріали справи не містять відомостей про постійне проживання дитини з матір`ю з моменту фактичного припинення шлюбних відносин батьків, не містять жодних відомостей про тривалість та безперервність такого проживання саме з позивачкою. Відтак у суду відсутні підстави для безсумнівної констатації того факту, з ким постійно проживає дитина після розірвання шлюбу. Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для вирішення питання про залишення малолітньогосина сторін проживати з матір`ю позивачкою [PERSON] . При зверненні до суду з позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 1331,20 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору.

Outcome: approved