Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до суду, в якому просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь [PERSON] 100000 грн, як компенсацію моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю Харківського окружного адміністративного суду. Позов обґрунтований тим, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі №520/7494/25 визнано протиправними дії Харківського окружного адміністративного суду стосовно неналежного розгляду запиту позивача на інформацію від 21 березня 2025 року. Зобов`язано Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на запит від 21 березня 2025 року щодо надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 у справі №520/11244/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням чи цінним листом позивачу, як стягувачу. З огляду на викладене, будучи громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія1) та особою з інвалідністю внаслідок війни другої групи, враховуючи усталену практику Верховного Суду, позивач визначив розмір моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю Харківського окружного адміністративного суду, у 100000 грн. Представник відповідача, Державної казначейської служби України, подав відзив на позов, в якому зазначив, що не є належним відповідачем у справі, а тому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до казначейства. Представник відповідача, Харківського окружного адміністративного суду, подав відзив на позов, в якому зазначив, що наявність судового рішення, яким визнано протиправними дії Харківського окружного адміністративного суду стосовно неналежного розгляду запиту [PERSON] на інформацію від 21 березня 2025 року, не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди, як і не є беззаперечним доказом завдання такої шкоди. Дані факти мають бути окремо доведені позивачем. Однак, всупереч наведеному, позивачем не надано жодного доказу, який би міг свідчити про спричинення йому моральної шкоди саме відповідачем. Посилання на статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, не підтверджують вказаних фактів, оскільки відбувалися задовго до тих подій та фактів, з якими позивач пов`язує факт нібито завдання йому моральної шкоди. Виходячи з викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Сторони в судове засідання не з`явились, у поданих заявах по суті справи просили суд розглянути справу без їх участі. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі №520/7494/25 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 у справі № 520/7494/25 скасовано. Прийнято постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано протиправними дії Харківського окружного адміністративного суду стосовно неналежного розгляду запиту [PERSON] на інформацію від 21 березня 2025 року. Зобов`язано Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на запит від 21 березня 2025 року щодо надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 у справі № 520/11244/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням чи цінним листом [PERSON] , як стягувачу. В свою чергу, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 року у справі №520 /11244/24 зобов`язано Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз надати відповідь на запит позивача 23.04.2024. Крім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24 зобов`язано Ізюмське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області розглянути запит позивача від 19.10.2024 на отримання публічної інформації та надати відповідь. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Згідно положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд зазначає, що позивачем у поданому позові не наведено доводів, а також не надано суду відповідних доказів того, в чому ж полягає моральна шкода, завдана йому бездіяльністю Харківського окружного адміністративного суду, яка в подальшому була визнана судом незаконною. Не зазначено, яких фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, або яких інших негативних наслідків зазнав позивач внаслідок протиправної бездіяльності відповідача. Суд відхиляє посилання позивача на те, що підставою відшкодування моральної шкоди є наявність у нього статусів особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, оскільки дані обставини не пов`язані із бездіяльністю відповідача. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). Суд вважає, що сам по собі факт встановлення допущеної щодо позивача протиправної бездіяльності органом державної влади, яка до того ж стосується належного виконання рішення суду на користь особи, свідчить про те, що певні законні та правомірні очікування особи не були виправдані, що неминуче викликатиме певні негативні наслідки морального характеру, наприклад розгубленості, розпачу тощо. Разом із тим, беззаперечним є також факт, що у різних осіб ці наслідки проявлятимуться по-різному, що і створює обов`язок для позивача у кожній конкретній справі довести перед судом наявність таких негативних наслідків, у чому вони виразились та, відповідно, обґрунтувати заявлений розмір щодо їх відшкодування. Аналізуючи обставини даної справи, враховуючи, що позивачем не зазначено у позові, в чому ж полягають негативні наслідки для нього, викликані допущеною протиправною бездіяльністю відповідача, враховуючи саму суть бездіяльності, яка була визнана протиправною, а саме щодо неналежного розгляду звернення щодо видачі позивачу виконавчих листів, враховуючи суть судових рішень, за якими ці виконавчі листі мали бути видані, суд приходить до висновку, що у даній справі сам по собі факт встановлення судовим рішенням протиправності бездіяльності відповідача, допущеної стосовно позивача, вже становить достатню сатисфакцію, а тому підстав для покладення відповідача додаткової матеріальної відповідальності суд не вбачає. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed