Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» звернулося в суд із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 02 червня 2024 року між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 13188, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у сумі 4000 гривень, строком на 365 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «Перший український міжнародний банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування (547,50 % річних). Вказаний кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 718207 направлявся відповідачці 02 червня 2024 року о 10:08:15 годині шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений в кредитному договорі та ІТС. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить: 4000 гривень - заборгованість за кредитом; 21900 гривень - заборгованість за нарахованими процентами за перод з 02 червня 2024 року по 02 червня 2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,50 % за кожен день користування кредитом та графіку платежів. Зважаючи на вищевикладене, просили стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором №13188 від 02 червня 2024 року у сумі 25900 гривень та понесені судові витрати по справі. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 25 грудня 2025 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали. У судове засідання ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» свого представника не направили, проте подали суду письмову заяву, у якій просять проводити розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують із зазначених у заяві підстав, просять позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Правом подати відзив не скористалася. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Маневицького районного суду від 05 березня 2026 року постановлено розгляд справи проводити у відсутності відповідачки [PERSON] та ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Судом установлено, що 02 червня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 13188, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у сумі 4000 гривень, строком на 365 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «Перший український міжнародний банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування (547,50 % річних). Вказаний кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 718207 направлявся відповідачці 02 червня 2024 року о 10:08:15 годині шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений в кредитному договорі та ІТС (а.с.16-25). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідачка в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернула. Отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 4000 гривень підтверджується листом №20251017-24 від 17 жовтня 2025 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Процент» було перераховано кошти за договором №13188 від 02 червня 2024 року на умовах фінансового контролю на платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 26). Із відповіді АТ «Перший український міжнародний банк» №КНО-07.8.5/1533БТ від 30 січня 2026 року вбачається, що на ім`я [PERSON] була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] . У банку за [PERSON] закріплений фінансовий номер телефону [NUMBER] , на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операції за платіжною карткою № [NUMBER] , за період з 02 червня 2024 року по 07 червня 2024 року. Операція на суму 4000 гривень 02 червня 2024 року о 10 годині 08 хвилин проведена з використанням сервісу переказу коштів через АТ «ПУМБ». Між банком та ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» було укладено договір відповідно до якого банк надав послуги переказу коштів (а.с. 73-74). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №13188 від 02 червня 2024 року станом на 17 жовтня 2025 року сума заборгованості [PERSON] становить 25900 гривень. Заборгованість за кредитним договором та правильність її розрахунку відповідачкою не спростована. Враховуючи, що відповідачка фактично отримала кредитні кошти в сумі 4000 гривень та використовувала їх, що й було предметом укладеного між сторонами договору, проте порушила його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме - в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів, то суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту, що вона фактично отримала підлягають до задоволення. ТОВ «ФК «Процент» просить стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлений представником позивача розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в сумі 10000 гривень підтверджується: договором про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03 червня 2024 року; актом приймання-передачі наданих послуг № 73 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 30 вересня 2025 року; витягом з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг від 30 червня 2025 року. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved