Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Представник позивача адвокат Руденко К.В. в інтересах позивача 15.04.2025 за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду з зазначеним позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №4658110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.05.2024 в сумі 130 305,00 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 27 000,00 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 89 805,00 гривень, за штрафом у сумі 13 500,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідно до укладеного Договору № 4658110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (торгова марка «Credit7») та [PERSON] відповідач отримав кредит у розмірі 20 000,00 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (547,5% річних). 17.05.2024 між Первісним кредитором та Відповідачем укладено Додаткову угоду до Кредитного договору (далі по тексту Додатковий договір) згідно, якого сума кредиту збільшена до 27 000,00 гривень. Дані правочини укладені в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора. Кредитний договір підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Сторона позивача наголошує, що підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами кредитування, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила кредитування від 08.04.2024, Відповідач відповідно до умов Кредитного договору, п. 6.1.16, 6.1.17, 6.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір 17.05.2024 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 43419, надісланий на номер телефону, що наданий Відповідачем. Так, як вказано у позовній заяві, кредитні кошти в розмірі 20 000,00 гривень перераховані Відповідачу 17.05.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК". Додатковий договір підписаний 17.05.2024 шляхом ввведення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 40614, надісланий на номер телефону Відповідача. Кредитні кошти у розмірі 7 000,00 гривень згідно з Додаткового договору перераховані Відповідачу 17.05.2024 на платіжну картку № [NUMBER] . Щодо застосованої процентної ставки (1,5% на день протягом строку кредитування) сторона позивача наголошує, що у разі внесення змін до Кредитного договору в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеного на день внесення таких змін до Кредитного договору. Зміни до Кредитного договору, що укладений з Відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), відповідно, правових підстав для перерахунку денної процентної ставки, яка є фіксованою, немає. Крім того, відповідно до доводів сторони позивача, 24.12.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (далі по тексту Фактор, Позивач), укладено Договір факторингу № 24/12/24, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4658110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.05.2024 перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Окремо представником позивача наголошено із посиланням на п.1.4, 1.2,1 .3, 5.4.1 кредитного договору, що сторонами правочину узгоджено наступне: Первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту становить 360 днів. Відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідач зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. Поряд з цим відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, в порушення умов Кредитного договору а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконав. Тому станом на 24.12.2024 заборгованість за договором №4658110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.05.2024 становить 130 305,00 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 27 000,00 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 89 805,00 гривень (за період з 17.05.2024 по 24.12.2024, із розрахунку 1,5% за один день користування кредитними коштами), за штрафом у сумі 13 500,00 гривень. Оскільки відповідач не здійснив жодних дій, спрямованих на своєчасне погашення заборгованості, враховуючи неможливість позасудового врегулювання спору, з підстав, передбачених ст. 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, представник позивача, діючи в інтересах позивача, просить задовольнити позов у вказаній сумі. Ухвалою судді від 28.04.2025 прийнято позовну заяву до провадження судді та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. В порядку витребування доказів зобов`язано Акціонерне товариство «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 21133352, надати до суду: 1) інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну карту N [NUMBER] ; 2) виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти N [NUMBER] , що належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 17.05.2024 по 22.05.2024 з відображенням часу зарахування коштів; 3) інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою N [NUMBER] в період з 17.05.2024 по 22.05.2024. Згідно з мотивувальною частиною ухвали суду відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19, п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ; для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Наведеним критеріям справа відповідає, тому визнається судом малозначною. Разом з цим, як роз?яснено в ухвалі, оскільки клопотання представника позивача в частині розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження підлягає задоволенню, суддя вважає за необхідне встановити відповідачу строк п`ять днів для подання заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. За нормою ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідних клопотань до матеріалів справи не скеровано. Відповідач відзиву на позовну заяву, клопотань та заяв до справи не скеровував, не скориставшись відповідним процесуальним правом, конверт із копією ухвали суду двічі повернувся до суду без вручення, що надає суду підстави для ухвалення рішення. Копія позовної заяви із додатками скерована позивачем відповідачеві перед зверненням до суду, що підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідно до приписів ст.131 ЦПК України відповідач не повідомляв суд про зміну місця проживання та інших контактних даних. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з приписами ч.1,8 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що відповідно до укладеного Договору № 4658110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (торгова марка «Credit7») та [PERSON] відповідач отримав кредит у розмірі 20 000,00 гривень, строком на 350 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (п.2.1.договору) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування (547,5% річних). Крім того, 17.05.2024 між Первісним кредитором та Відповідачем укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, згідно умов якого сума кредиту збільшена до 27 000,00 гривень. Дані правочини укладені в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора. Кредитний договір підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами кредитування, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту, з приводу чого суд погоджується із доводами сторони позивача. Зразок кредитного договору, Правила кредитування від 08.04.2024, Відповідач відповідно до умов Кредитного договору, п. 6.1.16, 6.1.17, 6.1.18 Правил, отримав в особистому кабінеті в ІТС, прийняв пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір та додатковий договір 17.05.2024 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, надісланий на номер телефону, що наданий Відповідачем. Згідно з п.1.4, 1.4.1, 1.2, 1.3, 5.4.1 кредитного договору сторонами правочину узгоджено такі умови: Процентна ставка фіксована. Первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту становить 350 днів. Відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки. Порядок обчислення (нарахування) процентів та порядок їх зміни врегульований у розділі 3 договору, права та обов?язки сторін у розділі 5. Відповідач зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. Судом визнається доведеним, що кредитні кошти в розмірі 20 000,00 гривень перераховані відповідачу первісним кредитором 17.05.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК". Також кредитні кошти у розмірі 7 000,00 гривень згідно з Додатковим договором перераховані відповідачу 17.05.2024 за тотожними реквізитами. До даних висновків суд дійшов, враховуючи зміст довідок ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 27.12.2024, якими підтверджено перерахування [PERSON] на плвтіжну картку (картковий рахунок), маска якої відповідає тій, що вказана у кредитному договорі, 17.05.2024 - 20 000,00 гривень та 7 000,00 гривень. Крім того, згідно з даними АТ «Універсал Банк», отриманими на виконання ухвали суду від 28.04.2025, в частині витребування доказів, підтведжено емітування платіжної картки, що вказана у кредитному договорі (маска картки) на ім?я відповідача, а також згідно з випискою по картковому рахунку [PERSON] , - зарахування вказаних вище сум 17.05.2024 на картковий рахунок відповідача. До позовної заяви додано паспорти споживчого кредиту, зміст яких відповідає умовам вказаних вище договорів, зокрема, порядок повернення кредиту викладений у розділі 5 паспорту, що має значення для визначення судом строку невиконання зобов?язань щодо повернення заборгованості стороною відповідача. Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненим станом на 24.12.2024, заборгованість відповідача за договором №4658110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.05.2024 становить 130 305,00 гривень, складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 27 000,00 гривень, за процентами за користування кредитом у сумі 89 805,00 гривень, за штрафом у сумі 13 500,00 гривень. Поряд з цим, як підтверджено розрахунком заборгованості, відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, а також відсотками, тобто в порушення умов Кредитного договору зобов`язання не виконав. Судом також встановлено, що відповідно 24.12.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (Фактор), укладено Договір факторингу № 24/12/24, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4658110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.05.2024 перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Предмет договору визначений сторонами у п.2.1, строк дії у розділі 12, час переходу права вимоги у п.3.1.3, що пов?язаний із моментом підписання договору сторонами та надходженням суми фінансування на рахунок клієнта від фактора. Ціна договору узгоджена у п.4.1. договору, перерахована згідно з платіжною інструкцією №1855 від 24.12.2024, яка досліджена судом під час розгляду справи. Станом на 24.12.2024 заборгованість за договором №4658110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.05.2024 становить 130 305,00 гривень, як видно з витягу з реєстру боржників до договору від 24.12.2024, складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 27 000,00 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 89 805,00 гривень (відповідно до тверджень сторони позивача за період з 17.05.2024 по 24.12.2024, із розрахунку 1,5% за один день користування кредитними коштами), за штрафом у сумі 13 500,00 гривень. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходить з таких норм цивільного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються позивачем, як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі із врахуванням наданого тексту договору із підписами первісного кредитодавця та позичальника, цієї умови в достатньому обсязі дотримано позивачем, відповідно, положення ст.634 ЦК України розповсюджуються на правовідносини, що склались між первісним кредитором та позичальником. За нормою ч.2 ст.1050 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У цій справі позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості, а саме, прострочених тіла кредиту, процентів, нарахованих на вказане тіло, зокрема, прострочених, а також штрафу. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник у первісного кредитора), стягнути складові його повної вартості, а саме, проценти за користування кредитом, нараховані первісним кредитором відповідно до умов договору. Разом з цим, суд не погоджується із доводами сторони позивача щодо дотримання визначеного чинним законодавством порядку нарахування процентів (процентною ставкою), позаяк визначений цивільним законодавством розмір денної процентної ставки в певні періоди користування [PERSON] кредитними коштами є відмінним. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Аналогічне положення містить ст.16 Закону України «Про споживче кредитування». Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. В даному випадку впаховується саме строк дії договору, а не факт його продовження у спосіб укладення окремого правочину. Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Так, проценти, що нараховані первісним кредитором за період з 17.05.2024 до 20.08.2024 із розрахунку 1,5% на день (300,00 гривень + 95 днів * 405,00 гривень = 38 775,00 гривень), відповідають визначеним вище законодавчим обмеженням. Проте, беручи до уваги ч.5 ст.8 вищевказаного нормативно-правового акта, суму тіла кредиту - 27 000,00 гривень, проценти за період з 21.08.2024 по 24.12.2024 підлягають перерахунку, виходячи із денної процентної ставки 1%, тобто, із розрахунку 270,00 гривень на день, а не 405,00 гривень, як зазначено представником позивача. За вказаний період суд перераховує розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідача таким чином: сума тіла кредиту 27 000,00 гривень /100 * 126 днів (за період з 21.08.2024 по 24.12.2024). Відповідно, до стягнення за вказаний період підлягає сума 34 020,00 гривень в рахунок процентів за користування [PERSON] кредитними коштами. Тобто, сукупно, до стягнення з відповідача підлягає сума 72 795,00 гривень в рахунок нарахованих та не сплачених процентів за користування [PERSON] кредитними коштами. Інша сума процентів, заявлена до стягнення, задоволенню не підлягає. Враховуючи умови договору, наявні розрахунки, зокрема, вказані у попередньому абзаці, тіло (повністю) й відсотки (у визначеному судом розмірі) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, який набув права вимоги за кредитним договором. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення виконання зобов`язань, суд зазначає таке. Нормативно врегульовано, що відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно, пеня та штраф як види неустойки застосовуються за різні порушення умов зобов`язань. Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти по теперішній час. Як укладення договору, так і прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором про надання кредиту, а саме щодо повернення грошових коштів, мало місце в період дії в Україні воєнного стану. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищевикладене, оскільки період нарахування кредитором штрафу за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, відповідає періоду дії воєнного стану, правові підстави для стягнення з відповідача даної складової заборгованості відсутні, відповідно, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Стосовно відступлення прав вимоги за кредитним договором, суд виходить з таких нормативних положень. Відповідно до ч.1,3 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Ст. 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї ст. звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18). Відповідно, із врахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло право вимоги на ту суму заборгованості, на яку мав право первісний кредитор, тобто на суму заборгованості за договором №4658110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.05.2024 в сумі 99 795,00 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 27 000,00 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 72 795,00 гривень. Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» підлягають задоволенню частково, а саме у спосіб, визначений позивачем, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним договором у визначеному вище розмірі. У іншій частині позовних вимог (щодо частини процентів та штрафу) суд ухвалює рішення про відмову у їх задоволенні. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого. Згідно з ч. 1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 1 855,21 гривень. Щодо витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України). Так, до позовної заяви додано копії довіреності від 26.02.2024, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договору про надання юридичних послуг №02/08/2024 від 02.08.2024, згідно з яким (п.3.1) вартість послуг виконавця за складання позовної заяви про стягнення заборгованості дорівнює 10 000,00 гривень. Також судом досліджено акт приймання-передачі наданих послуг №44 від 03.02.2025 із витягом з реєстру №1 до даного акта на підствердження факту надання правничих послуг адвокатом Руденком К.В. саме у даній справі, копію платіжної інструкції №1989 від 06.02.2025. Позивачем заявлено до стягнення вартість понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 гривень. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з цим, при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Тотожні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04, п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. З урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку, що вказаними доказами підтверджується надання адвокатом професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатським об?єднанням та клієнтом розмірі, проте суд вважає, що зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності, обсягу наданої правничої допомоги, тривалості витраченого часу та складності справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Суд враховує й ціну позову, й значення справи для сторін. Відсутність заперечень відповідача в даному випадку не є визначальною. При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу. Так, у додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Враховуючи наведене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, висновки суду за результатами розгляду справи, суд вважає, що вимога сторони позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції підлягає задоволенню частково у сумі 5 000,00 гривень. Вказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. В іншій частині у стягненні витрат суд відмовляє

Outcome: partial