Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06.12.2022 року він - [PERSON] здійснив два платежі загальною сумою 100000, 00 грн. на розрахункові рахунки відповідача [PERSON] , а саме: 50000, 00 грн. на p/p [NUMBER] ...9531 з призначенням платежу «доставка авто vin [NUMBER] , [PERSON] » та відповідно 50000, 00 грн. на р/р UA69... .0798 також з призначенням платежу «доставка авто vin [NUMBER] , [PERSON] ». 18.06.2024 року на відомі електронні адреси відповідачки була направлена вимога щодо повернення безпідставно отриманих коштів. Станом на дату звернення з позовною вимогою, грошові кошти в розмірі 100000,00 грн. відповідачка йому не повернула. Позивач та відповідачка договірними зобов`язаннями не пов`язані, перераховуючи вищевказані грошові кошти він діяв в інтересах своєї знайомої гр. [PERSON] .. В свою чергу [PERSON] придбала на електронних торгах (аукціоні) автомобіль HYUNDAI SONATA (VIN код, кузов) авто [NUMBER] , що знаходився територіально у [PERSON] . 10 січня 2022 року [PERSON] уклала договір з ФОП [PERSON] № 540 про надання послуг з інформування про придбання та транспортування автотранспортного засобу - автомобіля марки HYUNDAI модель SONATA, 2014 року випуску, колір Silver, кузов № [NUMBER] . В березні 2023 року [PERSON] стало відомо, що автомобіль HYUNDAI SONATA, кузов № [NUMBER] вже перебуває на території України, але зареєстрований за іншим власником. По даному факту вона звернулася до правоохоронних органів. В даний час Ніжинським РУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12023270300000341 від 15.03.2023 року, внесеному до ЄРДР за заявою гр. [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190 КК України (шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб). З матеріалів кримінальної справи вбачається що відповідачка ( [PERSON] ) та [PERSON] є подружжям. Відповідачка 02.06.2023 року виїхала за межі України. [PERSON] також перебуває за межами України, що підтверджується витягом з аналітичного профілю на відповідачку та рапортом. 11.04.2025 року рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області в справі № 740/5928/24 розірвано Договір № 540 від 10.01.2022 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнуті з [PERSON] всі завдані ним збитки. За вищевикладених обставин грошові кошти в розмірі 100000,00 грн. є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу. Загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 129833,72 грн.. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., 22691,25 грн. інфляційних втрат та 7142,47 грн. - 3 % річних. Стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 02.06.2025 року відкрито провадження по справі та призначено проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 30.06.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Сауляка Є.В. надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що відповідач позов не визнала, вказавши на те, що ознайомившись зі змістом позовної заяви та додатками до неї, вважає що вимоги не доведені та не підлягають до задоволення. Як підтверджується матеріалами справи, рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.04.2025 року по справі 740/5928/24 розірвано Договір № 540 від 10.01.2022 року укладений між [PERSON] та [PERSON] .. Вищевказаним рішенням суду було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] завдані збитки у розмірі 35678,71 грн.. Враховуючи обставини встановлені рішенням суду, вважає, що кошти, які сплачені [PERSON] на рахунок [PERSON] були спрямовані на виконання договірних умов Договору № 540 від 10.01.2022 року, відповідно дана вимога мала бути заявлена до стягнення з [PERSON] в рамках справи № 740/5928/24. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20), від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22) та від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22 (провадження № 61-18405 св 23). Враховуючи пояснення позивача, що наведені у позовній заяві, між сторонами виникли договірні правовідносини, на які положення ст. 1212 ЦК України не розповсюджуються, відтак позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, то 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 в країні із 24.02.2022 року введено воєнний стан. Відповідно до п. 2 ч. 3 розділу 69.21 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" внесено зміни до "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України, зокрема доповнено пунктом 18 - "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 .02. 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин, розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведений за період з 06.12.2022 по 23.04.2025 року не відповідає діючому законодавству, а тому не може бути взятий судом до уваги. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , про стягнення безпідставно набутих коштів. 04.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Кочмарьової Т.С., надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що в обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Ніжинським РУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12023270300000341 від 15.03.2023р., внесеному до ЄРДР за заявою гр. [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190 КК України. За позовами [PERSON] до осіб, що в шахрайський спосіб заволоділи її грошовими коштами, в порядку цивільного судочинства судами були винесені рішення про стягнення безпідставно набутих коштів, а саме: - відповідно до рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 02.06.2025 в справі № 201/3101/25 з ТОВ «ПЛК ГРУП» на користь [PERSON] стягнуті безпідставно набуті кошти; https://reyestr.court.gov.ua/Review/127825664; - рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 29.01.2026 року в справі № 201/9940/25 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти; https://reyestr.court.gov.ua/Review/130097957; - рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2025 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] (діяв в інтересах [PERSON] ) безпідставно набуті кошти; https://reyestr.court.gov.ua/Review/127871498. В даних рішеннях судами встановлені обставини, що мають безпосереднє відношення до даного судового спору. Вищевказані судові рішення були винесені та вступили в законну силу. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 22.08.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кочмарьова Т.С. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила задовольнити їх повністю. Представник відповідача - адвокат Сауляк Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві. Просив у позові відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши думки представників сторін, дослідивши письмові докази, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст.15 ЦК України). За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Судом встановлено, що 10.01.2022 року [PERSON] уклала договір з ФОП [PERSON] № 540 про надання послуг з інформування про придбання та транспортування автотранспортного засобу - автомобіля марки HYUNDAI модель SONATA, 2014 року випуску, колір Silver, кузов № [NUMBER] . 06.12.2022 року позивач [PERSON] здійснив два платежі загальною сумою 100000,00 грн. на розрахункові рахунки відповідача [PERSON] , а саме: 50000,00 грн. на p/p UA69...9531 з призначенням платежу «доставка авто vin [NUMBER] , [PERSON] » та відповідно 50000,00 грн. на р/р UA69....0798 також з призначенням платежу «доставка авто vin [NUMBER] , [PERSON] ». Зазначена обставина підтверджуються копіями квитанцій від 06.12.2022, що містяться в матеріалах справи. Відповідачка та її представник не надали доказів для спростування обставин здійснення відповідних платежів [PERSON] та отримання відповідачкою коштів у сумі, зазначеній в квитанції. Позивач [PERSON] діяв в інтересах своєї знайомої [PERSON] , яка придбала на електронних торгах (аукціоні) автомобіль HYUNDAI SONATA (VIN код, кузов) авто [NUMBER] , що знаходився територіально у [PERSON] . В березні 2023 року [PERSON] стало відомо, що автомобіль HYUNDAI SONATA, кузов № [NUMBER] вже перебуває на території України, але зареєстрований за іншим власником, через що звернулася до правоохоронних органів. В даний час Ніжинським РУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12023270300000341 від 15.03.2023 року, внесеному до ЄРДР за заявою гр. [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190 КК України (шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб). З матеріалів кримінальної справи вбачається що відповідачка [PERSON] та [PERSON] є подружжям. Відповідачка [PERSON] 02.06.2023 року виїхала за межі України. [PERSON] також перебуває за межами України, що підтверджується витягом з аналітичного профілю на відповідачку та рапортом Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області. Судом встановлено, що 11.04.2025 року рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області в справі № 740/5928/24 розірвано Договір № 540 від 10.01.2022 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнуті з [PERSON] на користь позивачки всі завдані ним збитки. Судом не встановлено обставин, що свідчили б про існування договірних зобов`язань між [PERSON] та [PERSON] , в тому числі і тих, що пов`язані з придбанням, транспортування чи переміщенням автомобіля HYUNDAI SONATA (VIN код, кузов) авто [NUMBER] . Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність повноважень у [PERSON] діяти, як представник виконавця, в межах зобов`язання, що виникло із договору № 540 від 10.01.2022 року, укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] .. Вказані вище обставини також були встановлені рішеннями Соборного районного суду міста Дніпра від 02.06.2025 в справі № 201/3101/25; рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 29.01.2026 року в справі № 201/9940/25 та рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2025 року, які вступили в законну силу. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Крім того, судом встановлено, що договір № 540 від 10.01.2022 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було розірвано 11.04.2025 року на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області в справі № 740/5928/24, яке набрало законної сили. При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили, що грошові кошти у сумі 100000,00 грн., які отримані [PERSON] , були в подальшому у будь-який спосіб передані фізичній особі-підприємцю [PERSON] та, відповідно, у будь-який спосіб оприбутковані ним. Суд вважає, що спірні правовідносини сторін урегульовані нормами ЦК України щодо загальних положень про правочин та зобов`язання, щодо наслідків порушення зобов`язання та спеціальних положень щодо кондикційних зобов`язань. Зокрема, згідно приписів частини 1 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно приписів частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно приписів частини 1, 2 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Таким чином, кондикційний позов має відносний характер. Тобто власник може пред`явити кондикційну вимогу тільки тому, хто безпосередньо отримав від нього річ. Суб`єктами зобов`язань, що виникають у результаті набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, виступають: боржник - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого); кредитор (потерпілий) - особа, за чий рахунок інша особа (боржник) набула майно або зберегла його у себе. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні по суті правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17. Згідно правової позиції, викладеної в пунктах 73-84 Постанові ВП ВС від 25 вересня 2024 року № 201/9127/21, зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого, без належної на те правової підстави, зобов`язаний повернути предмет власного збагачення. Приписи глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача такого майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Конструкція частини першої статті 1212 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов. За загальним правилом, кондикція у її класичному розумінні є самостійним позадоговірним зобов`язальним способом захисту права власності або іншого майнового права, спрямованим на повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, тому учаснику цивільних відносин, за чий рахунок відбулося таке неправомірне збагачення. Відповідно до ч. 1 ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст. 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд дійшов до переконання, що правовідносини між [PERSON] та [PERSON] з приводу перерахування грошових коштів у сумі 10000,00 грн. мають ознаки кондикційного зобов`язання. Судом не було встановлено, що між сторонами спору існують договірні правовідносини, а перерахування грошових коштів відбулось в межах іншого за правовою природою зобов`язання, ніж кондикційне. Суд враховує, що сторони спору не є сторонами договорів чи інших правочинів, предметом в яких є або автомобіль HUNDAI SONATA, 2014 року випуску, кузов № [NUMBER] , або надання послуг, пов`язаних з переміщенням цього автомобіля, в тому числі й на митну територію України. Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що відповідачка, як набувач грошових коштів, діяла від імені чи в інтересах, в тому числі і за дорученням, фізичної особи-підприємця [PERSON] , як сторони договору № 540 від 10.021.2022 року, який в подальшому був розірваним згідно з Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.04.2025 року по справі № 740/5928/24. Судом також не встановлено обставин щодо подальшої передачі відповідачкою отриманих від позивача грошових коштів фізичній особі-підприємцю [PERSON] .. Отже, суд констатує, що грошові кошти у сумі 100000,00 грн., які були отримані відповідачкою від позивача, є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Також позивачем заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, нарахованих на суму коштів, які були сплачені ним відповідачці. Щодо стягнення інфляційних втрат та штрафів у вигляді 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України, суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 даної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У відповідності до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних мав би бути проведений починаючи з 07.12.2022 року (наступний день після перерахунку коштів) по дату подання позову. Однак, з врахуванням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 129833,72 грн., задоволено позов в сумі 100000,00 грн, що складає 77%, а тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді оплаченого судового збору за подачу позовної заяви в сумі 999,72 грн.. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3786/10; ордер Серія АІ № 1879605; договір про надання правової допомоги № 09/05-24 від 09.05.2024 року укладений між [PERSON] та адвокатом Кочмарьовою Т.С.; додаткову угоду № 1 до договору № 09/05-24 від 09.05.2024 про надання правової допомоги від 09.05.2024 яким визначено розмір гонорару в розмірі 24000 грн. 00 коп.; розрахунок витрат на правничу правову допомогу від 23.04.2025 та копію прибуткового касового ордеру № 17 від 23.04.2025 про сплату 20000 грн. 00 коп.. Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). Враховуючи, що стороною відповідача жодних заперечень з приводу неспівмірності, невідповідності розміру адвокатських послуг не надано та не заявлено, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 24000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Враховуючи наведене вище,

Outcome: partial