Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з позивачем. Позовні вимоги мотивує тим, що 17 липня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано, а з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею. Батько дитини участі у вихованні дитини не бере, місце його перебування на даний час невідоме. Згідно відповіді Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, відповідач перетнув державний кордон України та перебуває за її межами. [INFO] дитині виповнилося 14 років, у зв`язку з чим вона отримала паспорт громадянина України, однак з`ясувалося, що місце її реєстрації відсутнє. Для реєстрації місця проживання дитини необхідна згода батька або рішення суду. Позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю за адресою її проживання. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області суду від 20.10.2025 року по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області суду від 09.12.2025 року по справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання з розгляду даної справи не з`явився повторно, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, раніше подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12 липня 2011 року. На підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 гривень (справа №303/2158/13-ц). Згідно відповіді Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №119587-2025 від 08.09.2025 [PERSON] перетнув державний кордон України та перебуває за її межами. Станом на даний час дитина немає зареєстрованого місця проживання в Україні. Відповідно до висновку за № 3076/01-36/42-25 від 13.11.2025 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради вважає за доцільним визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , місце реєстрації в [ADDRESS] . Однак, вказаний висновок Органу опіки та піклування судом оцінюється критично, оскільки він протирічить вимогам вищевказаних норм чинного законодавства, зокрема, положенням ст. 15 ЦК України та приписам ст. 161 СК України, оскільки доньці сторін вже виповнилося 14 років і вона сама виявила згоду та бажання на проживання разом із матір`ю. Відповідно до частини другої статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частина третя статті 160 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При вирішенні переданого на розгляд суду позову, слід врахувати те, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Однак, по відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що станом на дату звернення позивача до суду (03.10.2025) Дитина досягла 14 річного віку (тобто не є малолітньою), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства вона може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій Дитині. Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначене, враховуючи положення частини другої статті 29 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 160 Сімейного кодексу України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання Дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed