Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №00-9858753 від 17.07.2024р. у розмірі 10546,80 грн, а також понесені судові витрати (судовий збір у сумі 2662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн). Свої вимоги обгрунтовує тим, що 17.07.2024р. між ТОВ «Макс Кредит» і [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» було укладено вказаний кредитний договір на суму 5060,00 грн у електронній формі, підписаний позичальником за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. За умовами даного договору товариство перерахувало відповідачу на його платіжну картку обумовлену суму грошових коштів, цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання, а відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за його користування в порядку та строки, визначені договором. Однак відповідач свої кредитні зобов`язання за даним договором належним чином та своєчасно не виконав, у зв`язку з чим допустив прострочену заборгованість, яка на момент подання позовної заяви становить 10546,80 грн, з яких: 5060,00 грн борг по тілу кредиту, 5486,80 грн борг по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн борг по штрафних санкціях. У подальшому за договором факторингу №20012025-МК/Ейс від 20.01.2025р. ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС», як новому кредитору, право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі й до [PERSON] . Тому вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 05 лютого 2026 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.3, 4 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку та без його участі, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 05 лютого 2026 року було надіслано за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (повернення судової кореспонденції з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 із зазначенням причин повернення «адресат відсутній» згідно з ч.6-8 ст.128 ЦПК України вважається належним сповіщенням особи), однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (свобода договору). За приписами ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України). За змістом положень ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За приписами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» і [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №00-9858753, згідно умов якого товариство зобов`язувалось надати позичальнику кредит у формі кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник повинен повернути кредит, сплатити проценти за його користування та комісію відповідно до умов (п.1.1); сума кредиту 4400,00 грн (п.1.2); строк кредитної лінії (строк кредитування) 360 календарних днів, дата повернення кредиту 12 липня 2025 року (п.1.3, 3.5, 7.2); позичальник зобов`язаний здійснювати оплату процентів в періодичну дату оплати процентів, а саме 11 серпня 2024 року та на кожний 25 день після цієї дати протягом строку кредитування (п.1.4); стандартна процентна ставка фіксована 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом і застосовується в межах строку дії кредитної лінії (п.1.5.1); одноразова комісія за надання кредиту 15,00% від суми кредиту і складає 660,00 грн (п.1.6); денна процентна ставка 1,5% (п.1.7.1); кредитодавець зобов`язаний надати кредит 17 липня 2024 року шляхом перерахунку суми 4400,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (п.2.8); у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором він повинен сплатити товариству відповідні розміри неустойки (п.6.4); додатком до цього договору є графік платежів. Аналогічна за змістом інформація щодо умов кредитування наведена й у Паспорті споживчого кредиту, який підписаний сторонами 17.07.2024р. Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Макс Кредит» підтвердило, що клієнт [PERSON] , із яким укладено договір №00-9858753 від 17.07.2024р., ідентифікований товариством; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Оскільки вказаний кредитний договір створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою кваліфікованого електронного підпису уповноваженого представника кредитодавця та одноразового ідентифікатора-пароля позичальника (12572), особу якого було ідентифіковано й верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного кредитного договору на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638 ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він у силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, якау цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Макс Кредит» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] за його заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 23.08.2023р. можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується довідкою АТ «Сенс Банк» від 11.02.2026р. із випискою по картці про емітування банком [PERSON] картки № [NUMBER] , вказаної у кредитному договорі, та надходження на неї 17.07.2024р. коштів у сумі 4400,00 грн, а також узгоджується з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 06.02.2025р. про аналогічну транзакцію (позиція 573). Натомість [PERSON] кредит, відсотки за його користуванням та комісію у відповідності до умов кредитного договору в повному обсязі та своєчасно не сплатив, порушивши свої договірні зобов`язання , у зв`язку з чим йому нараховувались штрафні санкції. Згідно наданого ТОВ «Макс Кредит» розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №00-9858753 від 17.07.2024р. станом на 20.01.2025р. (дата продажу активу) складала 10546,80 грн, з яких: 4400,00 грн борг за тілом кредиту, 5486,80 грн борг за нарахованими процентами, 660,00 грн борг за комісією, 2200,00 грн борг за штрафними санкціями (сторновано). 20 січня 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» (клієнт) і ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) було укладено договір факторингу №20012025-МК/Ейс, згідно умов якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт повинен відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (п.2.1); відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату відступлення прав вимоги - робочий день, в який сторони склали і підписали акт прийому-передачі (п.2.4). Факт переходу від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за кредитним договором стосовно боржника [PERSON] підтверджується актом приймання-передачі та витягом із реєстру боржників від 20.01.2025р., платіжними інструкціями №1 від 27.01.2025р., №2 від 31.01.2025р. про сплату ТОВ «ФК «ЕЙС» на користь ТОВ «Макс Кредит» суми фінансування. При цьому, в реєстрі боржників складовими елементами кредитної заборгованості [PERSON] зазначено: залишок по тілу кредиту 5060,00 грн, залишок по відсотках 5486,80 грн, штрафні санкції 2200,00 грн, а загальна сума боргу 10546,80 грн. Право кредитодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника кредитним договором не обмежене. Згідно наданого ТОВ «ФК «ЕЙС» розрахунку (виписка з особового рахунку) заборгованість [PERSON] за кредитним договором №00-9858753 від 17.07.2024р. станом на 01.10.2025р. складає 10546,80 грн, з яких: 5060,00 грн прострочене тіло кредиту, 5486,80 грн прострочені відсотки, тіло 0,00 грн, відсотки 0,00 грн, штрафні санкції 0,00 грн ТОВ «ФК «ЕЙС» не здійснювало [PERSON] ніяких додаткових нарахувань за вищевказаним кредитним договором. Водночас [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог, зокрема й щодо укладення кредитного договору та отримання кредиту, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості. Разом з тим, даючи оцінку доводам позивача щодо обгрунтованості пред`явленої до стягнення заборгованості за кредитним договором №00-9858753 від 17.07.2024р. суд не погоджується з розміром тіла кредиту та нарахованих відсотків з огляду нас таке. Так, за умовами кредитного договору сума (тіло) кредиту складає 4400,00 грн, а одноразова комісія за надання кредиту - 660,00 грн. Натомість ТОВ «Макс Кредит», відступаючи за договором факторингу ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість [PERSON] за кредитним договором, безпідставно їх об`єднала, назвавши боргом по тілу кредиту в сумі 5060,00 грн, тоді як ці складові елементи сукупної вартості кредиту не є тотожними й мають різну правову природу. В свою чергу, ТОВ «ФК «ЕЙС» у позові також просить стягнути з [PERSON] 5060,00 грн у якості тіла кредиту, а про комісію не згадує, тоді як суд у силу засад диспозитивності та змагальності цивільного судочинства не може самостійно вийти за межі позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути лише 4400,00 грн простроченого тіла кредиту, а решту 660,00 грн, які є комісією за надання кредиту, ТОВ «ФК «ЕЙС» не позбавлене права стягувати з [PERSON] у судовому порядку шляхом ініціювання іншого позову. Крім того, відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України №3498-IX від 22.11.2023р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023р. Згідно з ч.5 ст.94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023р. №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023р., а кредитний договір було укладено 17.07.2024р., тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про відкриття кредитної лінії №00-9858753 укладено між ТОВ «Макс Кредит» і [PERSON] 17.07.2024р., тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, умови п.1.5.1, п.1.7.1 кредитного договору щодо встановлення денної процентної ставки в 1,5% та на її основі стандартної процентної ставки в 1,45% в день суперечать вимогам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», а відтак у спірних правовідносинах пріоритет має дана законодавча норма. Денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту (п.1-2 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС=(ЗВСК/ЗРК)/t?100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: - доходи кредитодавця у вигляді процентів; - комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; - інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: - платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; - платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. Однак, передбачивши в п.1.7.1 кредитного договору денну процентну ставку в розмірі 1,5% та на її основі стандартну процентну ставку 1,45% в день (п.1.5.1), за якими згідно графіку платежів позичальнику нараховувались проценти, ТОВ «Макс Кредит» усупереч приписам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» фактично протиправно завищило плату за користування кредитом, а як наслідок порушило права споживача-позичальника. Отже, з урахуванням викладеного, проценти за користування кредитом за укладеним між сторонами кредитним договором за період з 17.07.2024р. по 10.10.2024р. (у межах заявлених вимог та згідно наданого ТОВ «Макс Кредит» розрахунку) слід розраховувати виходячи із встановленої ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1% та зважаючи на використане кредиторами диспозитивне право нарахування відсотків у межах неповного строку дії договору (86 днів). Загалом сума цих відсотків має становити 3784,00 грн (4400,00 грн х 1% х 86 днів). Відтак, підсумовуючи викладене, після проведеного судом перерахунку та в межах заявлених позовних вимог заборгованість відповідачаперед позивачем за кредитним договором №00-9858753 від 17.07.2024р. має складати 8184,00 грн, з яких: 4400,00 грн борг за тілом кредиту, 3784,00 грн борг за відсотками за користування кредитом за період з 17.07.2024р. по 10.10.2024р. Водночас питання дійсності щодо цієї частини грошової вимоги за кредитним договором, право якої відступалося за договорами факторингу є предметом відповідальності клієнта перед фактором (ст.1081 ЦК України). Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-9858753 від 17.07.2024р. підлягає частковому задоволенню на суму 8184,00 грн, з яких: 4400,00 грн борг за тілом кредиту, 3784,00 грн борг за відсотками за користування кредитом. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі ТОВ «ФК «ЕЙС» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн та на професійну правничу допомогу Адвокатського бюро «Соломко та партнери» в сумі 7000 грн, які підтверджені належними й допустимими доказами (договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025р. із Додатком №1 «Протокол погодження вартості послуг» та додатковою угодою №25770858310 від 11.09.2025р., акт прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025р., який містить детальний опис виконаних адвокатським бюро послуг, затраченого на них часу та їх вартості, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність від 11.08.2025р). При цьому, суд враховує, що до понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу адвоката відносяться як оплачені, так і ті, що будуть оплачені ним у майбутньому, що відповідає умовам договору та усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 27.07.2022р. у справі №686/28627/18, від 15.06.2021р. у справі №159/5837/19, від 03.10.2019р. у справі №922445/19та Європейського суду з прав людини (п.115 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України від 07.11.2013р»). Суд зважує на ту обставину, що відповідачем не було подано заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених стороною позивача до стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Водночас, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням вищенаведеного, слід виснувати, що не є обов`язковими для суду договірні зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене суд вважає, що супровід даної справи не потребував від адвокатського бюро вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справ здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа є малозначною (за ціною позову, за складністю) та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, бере до уваги типовість та поширеність такої категорії справ (про стягнення заборгованості за кредитним договором), зокрема й ініційованих ТОВ «ФК «ЕЙС» у судах різних регіонів України (за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень), у зв`язку з чим підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Тому, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн є завищеною і непропорційною до предмета спору та його складності. У зв`язку з цим, з огляду на критерії співмірності, розумності, обгрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити з 7000,00 грн до 5000,00 грн, що забезпечить справедливий баланс між інтересами сторін. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2065,94 грн (8184,00 : 10546,80 х 2662,40) сплаченого ним при подачі заяви судового збору та 3879,85 грн (8184,00 : 10546,80 х 5000,00) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 5945,79 грн судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial