Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

01 вересня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 грудня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 526435084 у формі електронного документа, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, на суму 6000 грн. На виконання договору 30 грудня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 6000,00 грн на банківську картку № [NUMBER] хх-хххх-8073. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 та ряд додаткових угод, на підставі яких ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 526435084 від 30 грудня 2022 року. 27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 27/0524-01, на підставі якого ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 526435084 від 30 грудня 2022 року. 08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, на підставі якого ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача (відповідно до Реєстру боржників) за кредитним договором № 526435084 від 30 грудня 2022 року в загальній сумі 30128,40 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 24128,40 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Ураховуючи вищевикладене, представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» Тараненко А.І. просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 526435084 від 30 грудня 2022 року в розмірі 30128,40 грн, судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою судді від 10 вересня 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 09 грудня 2025 року, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачеві - строк дл подання відповіді на відзив. Також цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача О. Полякова про витребування доказів, витребувано з АТ «Сенс Банк»: 1. інформацію, чи емітувалася на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , платіжна картка 4028-08ХХ-ХХХХ-8073; 2. інформацію про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска картки [NUMBER] , за період з 30 грудня 2022 року по 04 січня 2023 року у сумі 6000,00 грн; 3. інформацію, чи емітувалася будь-яка інша платіжна картка на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; 4. інформацію, чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . 24 жовтня 2025 року судом на виконання ухвали суду від 10 вересня 2025 року судом отримано відповідь акціонерного товариства «Сенс Банк», відповідно до якої [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , не є клієнтом Банку, рахунки на його ім`я в АТ «Сенс Банк» не відкривалися (а. с. 125). Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року розгляд справи було відкладено до 06 березня 2026 року для здійснення повторного виклику відповідача в судове засідання. У судове засідання представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» не з`явився, у позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце проведення судових засідань сповіщалася належним чином шляхом надсилання судових повісток про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Поштові конверти із судовими повістками про виклик відповідача повернулися на адресу суду без вручення із зазначенням причин повернення: «Адресат відсутній за вказаною адресою» та «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Рішенням ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№ 12307/16) визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 06 березня 2026 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 ЦПК України. Суд уважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 30 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 526435084, який був підписаний електронним підписом позичальника та надісланий на номер мобільного телефону відповідача [PERSON] (а. с. 32-40). Згідно з п. 2.1 договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6000 грн 00 коп. (шість тисяч сімсот грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 6000 грн 00 коп. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 26.01.2023 року (пункт 2.3 кредитного договору). Відповідно до п. 14.2 договору сторони дійшли згоди, що в усіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем з приводу укладення цього договору в якості підписів сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» зазначає, що вищевказаний кредитний договір підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV93К8Н (а. с. 40, на звороті). Одноразовий персональний ідентифікатор був введений позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 30.12.2022 року о 23:07:10, після чого відповідач натиснув кнопку «Так»», що є підтвердженням підписання договору. Відразу після вчинених дій 30.12.2022 року товариством були перераховані грошові кошти 6000,00 грн на банківську карту № [NUMBER] хх-хххх-8073. На підтвердження укладення договору ТОВ «ФК «ЕЙС» надало довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій зазначено, що договір № 526435084 від 30.12.2022 був підписаний відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора № MNV93К8Н, направленого йому 30.12.2022 о 23:07:10 год на номер мобільного телефону, вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] (а. с. 15). На підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового зарахування грошей позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» надано копію платіжного доручення від 30.12.2022 року, за підписом директора та печаткою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», банк платника АТ КБ «ПриватБанк» на суму 6000 грн, у якому зазначено отримувачем кредитних коштів [PERSON] , номер картки [NUMBER] хх-хххх-8073, номер банківської карти був зазначений позичальником в поданій заявці на видачу кредитних коштів (а. с. 12, 23). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якої закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. У даній додатковій угоді договір факторингу викладено в новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01. 31 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. 31 грудня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. На виконання договору факторингу первісний кредитор та ТОВ «Таліон плюс» підписали Реєстр прав вимоги № 218 від 28.02.2023, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 526435084. 27 травня 2024 між ТОВ «Таліон плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн фінанс») укладено договір факторингу № 27/0524-01. ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на виконання договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до договору факторингу, за яким від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 526435084. 08 липня 2025 року між ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачеві було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 526435084. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року ТОВ «ФК «Ейс» набуло право вимоги за кредитним договором № 526435084, боржник [PERSON] , на суму 30128,40 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 6000 грн.; заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом - 24128,40 грн (а. с. 54). На підтвердження наявності заборгованості відповідача позивачем долучено до справи виписку з особового рахунку за кредитним договором № 526435084 від 30 грудня 2022 року, відповідно до якої заборгованість боржника складає 30128,40 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6000 грн; прострочена заборгованість за процентами становить 24128,40 грн (а. с. 47). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке. Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України). За позицією Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), за якою обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог. Вирішуючи заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договорам, суд виходить із положень п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, за яким підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як регламентовано ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ст. 13 Закону «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст. ст. 1077, 1080 ЦК України). За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч.1 ст.512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України). Фінансова компанія - це фінансова установа, яка на підставі відповідної ліцензії має право здійснювати діяльність з надання одного або декількох видів фінансових послуг, що викладено у ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». В оцінці поведінки та способу ведення справ фінансовою компанією суд ураховує те, що така є професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ фінансовою компанією є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Схожий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Як регламентовано ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні послуги", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Позивачем на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості не долучено жодних документів, які б підтверджували виконання позикодавцем/кредитодавцем взятих на себе зобов`язань та перерахування саме відповідачу [PERSON] , як позичальнику, кредитних коштів. Об`єктивні докази, які б слугували висновком виконання кредитодавцем взятих на себе зобов`язань, відсутні. Досліджуючи наданий розрахунок заборгованості позивача як правонаступника, суд переконаний, що такий сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано (постанова Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 765/№ 755/18920/18). Суд уважає, що договори факторингу з витягами з реєстру боржників, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості. Отже, виходячи з умов кредитного договору, доданого до позову, передумовою надання кредитних коштів шляхом перерахування на банківський рахунок клієнта, є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який товариство має перерахувати позичальнику кошти, передбачені договором. У свою чергу, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. З урахуванням вищевикладених висновків, суд звертає увагу, що для підтвердження виникнення у [PERSON] обов`язку з повернення кредитних коштів, сплати процентів за їх використання та виконання інших обов`язків, передбачених договором, матеріали позовної заяви повинні містити достатню сукупність належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження надання у розпорядження [PERSON] погодженої суми грошових коштів в якості кредиту (позики) у погодженому порядку, тобто шляхом безготівкового переказу на електронний платіжний засіб. Однак, згідно з витребуваною судом інформацією з АТ «Сенс банк» від 24.09.2025 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , не є клієнтом Банку, рахунки на його ім`я в АТ «Сенс Банк» не відкривалися. Для встановлення власника картки банк просив суд повідомити повний номер картки, маска якої № [NUMBER] (а. с. 125). Указане свідчить по те, що відповідач [PERSON] як фізична особа не має укладених з банком договорів, не користується банківськими послугами, такими як відкриття рахунку чи картки, та не має повноважень керувати банківськими рахунками через дистанційні системи, тобто не отримує банківського обслуговування від акціонерного товариства «Сенс банк», картка, маска якої [NUMBER] йому не належить. Тобто до позовної заяви не додано жодного документа на підтвердження того, що платіжний засіб маска карти № [NUMBER] належить [PERSON] , жодного документа на підтвердження здійснення безготівкових переказів погодженої суми грошових коштів на платіжний засіб [PERSON] . Тобто, до позовної заяви не додано жодного належного доказу на підтвердження того, що кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання умов кредитного договору № 526435084 від 30.12.2024 було здійснено безготівковий переказ обумовленої суми грошових коштів на електронний платіжний засіб [PERSON] . Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд робить висновок про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту. Наведене зумовлює відмову у позові. Висновок суду узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України, ст. 2 ЦПК України). У матеріалах справи відсутні відомості, які б беззастережно доводили протилежне. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог (постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13, від 27 січня 2021 року у справі № 607/16163/19, від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак, такими, що підлягають не задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а тому понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Outcome: dismissed