Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

03.07.2025 позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Шевчук-Філімон Н. М. звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на лікування та реабілітацію малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,0 грн щомісячно до повного одужання дитини. Як підставу позову зазначила, що 05.06.2020 між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Галицького районного суду від 19.05.2025 шлюб розірвано. Малолітній син залишився проживати з позивачем. 12.03.2025 Галицьким районним судом видано судовий наказ, за яким наказано стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , щомісячно у розмірі заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення сином повноліття. Малолітній син хворіє, має вади фізичного розвитку, що потребує посиленого догляду та уваги. Потребує частих лікарських обстежень, лікування На ліки сина та реабілітацію позивач витрачає великі кошти. Відповідач жодного разу матеріально не допоміг для придбання медикаментів для сина, а також проходження належного медичного обстеження сина. Також позивач вказує, що [PERSON] є працездатним, не має на утриманні інших осіб, не позбавлений можливості сплачувати додаткових витрат на малолітнього сина. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання хворої дитини не надає. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду остання подала заяву, за змістом якої позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача. Щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Поштове повідомлення повернулось із відміткою «адресат відсутній за указаною адресою». Правом на подання відзиву не скористався. Заяву про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань не подавав. У Постанові від 01.12.2023у справі № 591/4832/22,провадження № 61-10261св23 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.6). Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7-8). Довідкою військової частини від 23.02.2024 підтверджено, що [PERSON] з 22.10.2022 проходить службу у військовій частині [NUMBER] (а. с. 10). Згідно з копією рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19.05.2025 шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 18-19). Копією судового наказу від 12.03.2025 підтверджено, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , щомісячно у розмірі заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення сином повноліття (а. с. 17). Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 29.04.2025 [PERSON] з березня 2025 знаходиться у Бурштинському закладі дошкільної освіти (ясла-садок) № 3 «Світлячок», інклюзивна група. У дитини спостерігаються труднощі загальної та дрібної моторики, координація рухів потребує вдосконалення, дитина має труднощі у вправах. Не володіє елементарними знаннями про основні чинники збереження здоров`я, за допомогою дорослих виконує основні гігієнічні процедури. На звернення реагує вибірково. Переважно використовує звуки, вигуки, вокалізації. Поведінка на момент обстеження не завжди адекватна (а. с. 11-16). Згідно з випискою з карти розвитку новонародженого № [NUMBER] , стан дитини Николин після народження незадовільний (а. с. 29). Відповідно до копії консультаційного висновку № 85 КНП «ІФ ОДКЛ ІФ ОР» [PERSON] иає специфічний розлад мовлення (а. с. 60). Копією рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 30.10.2025 надано [PERSON] дозвіл на здійснення психіатричного огляду малолітнього сина [PERSON] (а. с. 61). За змістом характеристики, виданої директором ЗДО (ясла-садочок) «Світлячок» на [PERSON] , вихованця Бурштинського закладу, малолітній відвідує заклад дошкільної освіти (ясела-садок) № 3 «Світлячок» з березня 2025 року середня групу № 2 «Сонечко». [PERSON] до садка адаптувався швидко, вихованням хлопчика займається мати. Він завжди доглянутий, чистий та охайний. Взаємовідносини [PERSON] з матір`ю теплі, доброзичливі, емоційно близькі. Мати, [PERSON] , приділяє синові багато уваги, дбає про нього, активно цікавиться перебуванням дитини в закладі дошкільної освіти, запитує про успіхи, труднощі, нові навички та рекомендації педагогів. Вона відповідально ставиться до виховання, враховує поради та зауваження вихователів, охоче співпрацює. Батько за час відвідування ЗДО [PERSON] , жодного разу не відвідував дитину. У період перебування в дитячому садку [PERSON] зазвичай життєрадісний, може проявляти позитивні емоції у знайомих та комфортних ситуаціях. У разі небажання виконувати завдання або при зміні діяльності можуть виникати емоційні зриви (істерики). Дорослий зазвичай може його заспокоїти, використовуючи спокійний тон, зоровий контакт та підтримку. [PERSON] частково відкликається на ім`я, краще реагує на знайомих дорослих у спокійному середовищі. Розуміє прості прямі звернення, хоча іноді інструкції потребують повторення. Вербальне мовлення наразі відсутнє або мінімальне; дитина користується жестами, мімікою та іншими невербальними засобами комунікації. Пасивний словник обмежений. Недостатнє розуміння зверненого мовлення ускладнює контакти з дорослими та взаємодію з однолітками. Емоційний розвиток відбувається нерівномірно. [PERSON] не завжди розпізнає та правильно інтерпретує власні й чужі емоції. Можуть спостерігатися як підвищена чутливість, так і певна байдужість до окремих ситуацій. Емоційні реакції іноді непередбачувані, можливі різкі зміни настрою. Труднощі викликає прийняття соціальних норм, що відображається у поведінці та реакціях на взаємодію з іншими дітьми. Жива цікавість та пізнавальна мотивація недостатньо сформовані: інтерес до нового проявляється рідко, дослідницька активність знижена. Гра здебільшого монотонна, однотипна, без розгорнутих сюжетів. [PERSON] часто грається сам, що свідчить про труднощі у формуванні навичок соціальної взаємодії. Разом із тим хлопчик виявляє інтерес до творчих видів діяльності - любить малювати, ліпити. [PERSON] займається з логопедом, практичним психологом та інструктором із фізичної культури. Виконує завдання за підтримки дорослого, потребує додаткової мотивації та структурованих умов діяльності. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) абоінші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на медичні обстеження та лікування їх спільного з відповідачем сина у лікарів, оскільки їх син має вади фізичного розвитку, чим і обґрунтовує свої позовні вимоги, як вбачається з наданих позивачкою підтверджень додаткових витрат. Отже розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, обстеження, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). На підтвердження цього позивачем долучено до матеріалів справи копію консультаційного висновку спеціаліста від 17.11.2025 № 85, в якому зазначено, що у [PERSON] специфічний розлад мовлення, а також надано копію рішення Бурштинської міської ради № 306 від 30.10.2025 "Про надання дозволу на проведення психіатричного огляду малолітньої дитини", де вирішено, надати [PERSON] дозвіл на здійснення психіатричного огляду малолітнього сина [PERSON] без згоди батька [PERSON] . За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину є такими, що підтверджені належними доказами, в зв`язку чим підлягають задоволенню. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». На думку суду, однією із відмінностей додаткових витрат від аліментів є їх передбачуваність. Тобто при зверненні до суду позивач має довести розмір коштів витрачених або тих, які будуть витрачені періодично і їх зв`язок із існуванням особливих обставин, як позитивних (наприклад розвиток здібностей), так і негативних (витрати, пов`язані із станом здоров`я дитини). Доказів наявності обставин для звільнення відповідача від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину чи зменшення розміру його участі у додаткових витратах на дитину стороною відповідача суду надано не було. У відповідності до ст.141 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного відповідно до ЗУ «Про охорону дитинства», ст. ст. 180-184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved