Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" звернулася до суду з позовною заявою, поданою через систему "електронний суд" до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.07.2025 між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит № 8176216, за умовами якого відповідачу передано у борг грошові кошти у розмірі 15000,00, які зобов`язалась повернути та сплатити проценти за користування ними. Відповідач в неналежний спосіб виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за договором позики у загальному розмірі 18348,06 грн., з яких: 5000,00 грн. основний борг; 2897,50 грн. нараховані проценти, 450,56 грн - комісія, 10000,00 грн - пеня. 16.10.2025 ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінпром Маркет», пуклали договір факторингу № 16/10/25, відповідно до якого позивач набув права майнової вимоги за договором про надання коштів у кредит № 8176216. На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінпром Маркет» суму заборгованості за договором про надання коштів у кредит № 8176216 в розмірі позики № 75477146 в розмірі 18348,06 грн., з яких: 5000,00 грн. основний борг; 2897,50 грн. нараховані проценти, 450,56 грн - комісія, 10000,00 грн - пеня, а також понесені судові витрати по справі, з яких: 2422,40 грн. судовий збір, 4500 грн. витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.07.2025 між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит № 8176216, за умовами якого відповідачу передано у борг грошові кошти у розмірі 15000,00 грн, строк позики 365 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,95% в день (базова процентна ставка/фіксована), комісія за надання кредиту 17,25% від суми наданого кредиту. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання. 16.10.2025 ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінпром Маркет», пуклали договір факторингу № 16/10/25, відповідно до якого позивач набув права майнової вимоги за договором про надання коштів у кредит № 8176216. Із долученого до матеріалів справи розрахунку слідує, що розмір заборгованості позичальника за договором про надання коштів у кредит № 8176216 становить 18348,06 грн., з яких: 5000,00 грн. основний борг; 2897,50 грн. нараховані проценти, 450,56 грн - комісія, 10000,00 грн - пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість не погашає. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов`язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов`язані за таким договорами. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по кредитному договору за яким кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права ТзОВ «Фінпром Маркет», як правонаступника ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів»». Отже, встановивши зазначені обставини, а саме те, що позичальник [PERSON] отримавши кредитні кошти, свої обов`язки за кредитним договором від 09.07.2025 не виконала, допустила заборгованість за кредитом, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 8348,06 грн., з них: 5000,00 грн. основний борг; 2897,50 грн. нараховані проценти, 450,56 грн - комісія. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 10000,00 грн відповідно до розрахунку заборгованості, то суд враховує те, що Законом України № 4220-IX4 від 15 січня 2025 року затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 січня 2025 року № 235/2025, відповідно до якого продовжено дію воєнного стану в Україні до 09.08.2025 року. Згідно до пункту 18 «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, покликаючись на такі обставини, в частині стягнення заборгованості за штрафними санкціями слід відмовити. Вирішуючи питання щодо компенсації позивачу витрат, пов`язаних з правовою допомогою, суд виходить із такого. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). При зверненні з позовом у позовній заяві представником позивача зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблений висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 Вищий суд виснував, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial