Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (далі Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості в якому вказує, що 11 листопада 2020 року між акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Відповідачем було укладено Заяву про відкриття Карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/61124/82/934972 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Кредитодавець відкрив Картковий рахунок (далі - КР) Клієнту та встановив Поточний ліміт, розмір якого на дату початку кредитування становив 10 000,00 грн., з Максимальним лімітом в межах якого встановлюється Поточний ліміт, який відповідно до умов Кредитного договору становить 500 000,00 грн. Відповідно до умов Кредитного договору, з дати встановлення (зміни) Поточного ліміту Клієнт має право отримати, а Банк зобов?язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на КР надати Клієнту в межах Поточного ліміту кошти (Кредит), а Клієнт зобов?язаний повернути банку Кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на КР одночасно з ініціюванням Клієнтом платіжних (видаткових) операцій за КР, із здійсненням банком Договірного списання коштів Кредиту з КР у визначених Договором випадках, виконанні Банком інших операцій за КР відповідно до умов Договору. Метою Кредиту є придбання Клієнтом товарів (робіт, ослуг) для задоволення власних потреб, не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника. 20 лютого 2024 року між акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Позивачем було укладено Договір про відступлення права вимоги № 114/2-67-F, у відповідності до якого передано (відступлено) за плату, а Позивачем прийнято належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Таким чином, Позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між Відповідачем та АТ «Райффайзен Банк». Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останнім не здійснювалось жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором, ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок Позивача. Враховуючи все вищенаведене, у Відповідача виникло зобов?язання за Кредитним договором. Зокрема, станом на 19 липня 2024 року заборгованість за Кредитним договором складає: 62977.56 гривень, з яких: - 57 200.00 гривень- сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; - 5 777.56 гривень - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; Представник позивача в судове засідання не з`явився, через підсистему «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи без участі. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження по даній справ із викликом (повідомленням) сторін. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно Судових викликів № 288/1891/25/576/25 вих. від 13 січня 2026 року, № 288/1891/25/3304/26 вих. від 19 лютого 2026 року, розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, Відповідач - [PERSON] повідомлений про судові засідання. Частиною 11 статті 128 ЦПК України, визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло, відповідно до положень частини п`ятої статті 279 ЦПК України, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження, але без участі сторін, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статтями 274-279 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11 листопада 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №010/61124/82/934972, відповідно до якого кредитодавець відкрив картковий рахунок клієнту та встановив поточний ліміт, розмір якого на дату початку кредитування становив 10000.00 /а.с.5/ Зі змісту Виписки по рахунку (дата відображення операції: 11-11-2020-19-07-2024) вбачається, що [PERSON] регулярно використовував кредитну картку для зняття готівки, оплати товарів і послуг /а.с.14-19/ 20 лютого 2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-67F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до відповідача в сумі 62977.56 гривень, що підтверджується змістом самого договору та витягу з реєстру боржників до даного договору /а.с.21-26/. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №14/2-67-F від 20 лютого 2024 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, у тому числі. і за Кредитним договором № 010/61124/82/934972 від 11 листопада 2020 року, укладеним між Позичальником та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк», сума заборгованості за яким, становить 62977.56 гривень, з яких: - 57 200.00 гривень- сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; - 5 777.56 гривень - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; - 00.00 гривень - сума заборгованості за відсотками /а.с.30-32/. Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми заборгованості по картковому кредиту, номер договору № 010/61124/82/934972 від 11 листопада 2020 року, станом на 19 липня 2024 року, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 62977.56 гривень, яка складається з наступного: - 57 200.00 гривень- сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; - 5 777.56 гривень - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом /а.с. 20/. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Факт укладення кредитних договору, а також досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Вказаним Кредитним договором позичальник зобов`язалась повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за їх користування. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. З урахуванням викладеного, на підставі ст. ст. 512,514ЦК України, до ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 010/61124/82/934972 від 11 листопада 2020 року. Судом досліджений наданий позивачем розрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 010/61124/82/934972 від 11 листопада 2020 року, яка утворилася станом на 19 липня 2024 року, становить 62977.56 гривень, з яких: - 57200.00 гривень - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; - 5777.56 гривень - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом. Оскільки отримані за кредитним договором № 010/61124/82/934972 від 11 листопада 2020 року кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, враховуючи вимоги ч.1 ст.530 ЦК України, суд погоджується, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що становить 62977.56 гривень, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що сума заборгованості в сумі 62977.56 гривень підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Згідно зіст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги підтвердженні наявними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема: - копією Договору про надання правничої допомоги № 14/06/2023 від 14 червня 2023 року, укладеним між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» та адвокатом Титаренком Владиславом Володимировичем /а.с.39-41/; - додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги № 14/06/2023 від 14 червня 2023 року /а.с.42/; - Додатковою угодою №1 до Договору про надання правничої допомоги №14/06/2023 від 14 червня 2023 року /а.с.43/; - замовленням № 1539 до Договору про надання правничої допомоги №14/06/2023 від 14 червня 2023 року /а.с.44/; - Актом виконаних робіт від 02 жовтня 2025 року до Замовлення №1539, відповідно до якого загальна вартість виконаних адвокатом робіт (послуг) складає 1400.00 гривень; - платіжною інструкцією № 2584 від 16 жовтня 2025 року з якої слідує, що ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» сплатило адвокату Титаренку Владиславу Володимировичу кошти в сумі 1400.00 гривень за надання послуг з правничої допомоги за Замовленням №1539 до договору № 14/06/2023 від 14 червня 2023 року /а.с.46/, а тому їх слід стягнути з відповідача. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Суд,

Outcome: approved