Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що перший раз з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 1999 року. Від сумісного життя дітей не мають. Відповідачка неодноразово під час шлюбу підтримувала близькі стосунки з іншими чоловіками. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2013 їх шлюб було розірвано. Зазначав, що згодом відповідач повернулась до нього та просила поновити подружні стосунки. 10 травня 2019 року вони зареєстрували свій шлюб вдруге, однак на початку вересня 2025 року він та [PERSON] вдруге припинили шлюбні відносини через зради відповідача. Наголошував, що більше поновлювати з відповідачкою подружні стосунки не бажає та просить суд розірвати шлюб. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 09.12.2025 надано сторонам строк для примирення два місяці. [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. [PERSON] зазначав, що за час, наданий судом для примирення, примирення не відбулося. Позивач категорично заперечував проти примирення з відповідачкою та не бажає відновлювати сімейні відносини, посилаючись на те, що між ними відношення погіршились до того рівня, що відновлення їх неможливе. Представник [PERSON] адвокат Хачікян М.П. заперечувала щодо задоволення позовних вимог, наголошуючи на стан здоров`я відповідачки. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10.05.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 178, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони не мають неповнолітніх або малолітніх дітей. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя /частина перша статті 110 СК України/. Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем. Отже, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Позивач категорично заперечував проти примирення з відповідачкою та не бажає відновлювати сімейні відносини, посилаючись на те, що між ними відношення погіршились до того рівня, що відновлення їх неможливе. З моменту надходження позовної заяви з жовтня 2025 року і по день розгляду справи, примирення між сторонами не відбулось. За таких обставин, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть, суд вважає, що даний шлюб необхідно розірвати. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved