Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.09.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. без позбавлення права керування транспортним засобом. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 6 450 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., а всього 56 450 грн.. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06.04.2022 апеляційну скаргу [PERSON] та апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Збільшено суму стягнення моральної шкоди з обвинуваченого [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] з 50 000 грн. до 100 000 грн.. Стягнуто матеріальну шкоду з обвинуваченого [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 59 715 грн. На підставі виконавчих листів старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавчі провадження про примусове стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 5 000 грн. і матеріальної шкоди в сумі 59 715 грн., а всього 64 715 грн. та про примусове стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 100 000 грн. і матеріальної шкоди в сумі 6 450 грн., а всього 106 450 грн.. Станом на 27.02.2025 залишок заборгованості у виконавчому провадженні про примусове стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної та матеріальної шкоди складає 60 657,15 грн.. Станом на 27.02.2025 залишок заборгованості у виконавчому провадженні про примусове стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної та матеріальної шкоди складає 94 976,20 грн.. Таким чином, вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.09.2021 та ухвала Черкаського апеляційного суду від 06.04.2022 відповідачем не виконується протягом майже трьох років. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси та ухвала Черкаською апеляційного суду не виконується відповідачем у період з 06.04.2022 по 27.02.2025. Тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з чим позивачем [PERSON] на залишок заборгованості у розмірі 60 657 грн. нараховано три проценти річних у розмірі 5 274 грн. та інфляційні збитки у розмірі 25 051 грн., що підлягають стягненню з відповідача за прострочення виконання зобов`язання. Позивачем [PERSON] на залишок заборгованості у розмірі 94 976 грн. нараховано три проценти річних у розмірі 8 259 грн. та інфляційні збитки у розмірі 39 225 грн., що підлягають стягненню з відповідача за прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи викладене вище, позивачі просять: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за період з 06.04.2022 по 27.02.2025 в сумі 25 051,60 грн. та три проценти річних за період з 06.04.2022 по 27.02.2025 в сумі 5 274,67 грн., а всього 30 326 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за період з 06.04.2022 по 27.02.2025 в сумі 39 225,49 грн. та три проценти річних за період з 06.04.2022 по 27.02.2025 в сумі 8 259,01 грн., а всього 47 484 грн.. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.12.2025 приєднано до матеріалів цивільної справи в якості доказів: квитанцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» код 9399-6483-9149-9759 від 10.12.2025 на загальну суму 95836,01 грн.; квитанцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» код 9399-6480-9684-7471 від 10.12.2025 на загальну суму 61434,63 грн.. Ухвалою суду від 03.03.2026 із занесенням до журналу судового засідання задоволено клопотання позивача [PERSON] про приєднання до матеріалів справи листів в.о. начальника ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЧЕРКАСИ КИЇВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ від 04.02.2026 № 616/20.21-49/14026 та № 617/20.21-49/14024. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у письмових поясненнях від 07.01.2026, які приєднані до матеріалів справи. Додатково пояснив, що розрахунки позивачів трьох процентів річних та інфляційних втрат виконані невірно, а саме: не враховано суми періодичних погашень заборгованості, які сплачувалися відповідачем. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.09.2021 у справі № 712/2879/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. без позбавлення права керування транспортним засобом. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 6 450 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., а всього 56 450 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06.04.2022 вирок у справі № 712/2879/20 змінено в частині вирішення цивільних позовів. Збільшено суму стягнення моральної шкоди з обвинуваченого [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] з 50 000 грн. до 100 000 грн. Стягнуто матеріальну шкоду з обвинуваченого [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 59 715 грн. В решті вирок залишено без змін. Постановою старшого державного виконавця ПРИДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЧЕРКАСИ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) Атамась Ю.О. від 18.07.2022 відкрито виконавче провадження за № 69430348 про примусове стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 5 000 грн. та матеріальної шкоди в сумі 59 715 грн., а всього 64 715 грн.. Постановою старшого державного виконавця ПРИДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЧЕРКАСИ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) Атамась Ю.О. від 15.07.2022 відкрито виконавче провадження за № 69424293 про примусове стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 100 000 грн. та матеріальної шкоди в сумі 6 450 грн., а всього 106 450 грн.. Станом на 27.02.2025 залишок заборгованості у виконавчому провадженні за № 69430348 про примусове стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної та матеріальної шкоди складає 60 657,15 грн., що підтверджується довідкою в.о. начальника ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЧЕРКАСИ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) від 27.02.2025 № 3105/26.21-4929351. Станом на 27.02.2025 залишок заборгованості у виконавчому провадженні за № 69424293 про примусове стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної та матеріальної шкоди складає 94 976,20 грн., довідкою в.о. начальника ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЧЕРКАСИ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) від 27.02.2025 № 3105/26.21-4929350. Відповідно до листа в.о. начальника ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЧЕРКАСИ КИЇВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ від 04.02.2026 № 616/20.21-49/14026 в межах виконавчого провадження № 69424293 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто та перераховано кошти в загальній сумі 106 450 грн. Згідно листа в.о. начальника ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЧЕРКАСИ КИЇВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ від 04.02.2026 № 616/20.21-49/14024 в межах виконавчого провадження № 69430348 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто та перераховано кошти в загальній сумі 64 715 грн. Відповідач [PERSON] рішення суду станом на 27.02.2025 частково не виконав, кошти стягнуті на користь позивачів частково не сплатив, не зважаючи на звернення рішення суду до примусового виконання, що підтверджується довідками та листами ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЧЕРКАСИ КИЇВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому частинами 2 та 3 вказаної статті визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу та має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України зазначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Отже, із аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються нормами зобов`язального права, встановленими в книзі 5 ЦК України. Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням, оскільки зводиться до сплати грошей. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки станом на 27.02.2025 відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачами, на підставі ст. 625 ЦК України позивачі мають право вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати, а також три проценти річних від простроченої суми, за весь час прострочення починаючи від дати, якою припинено нарахування вказаних сум вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.09.2021 та ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06.04.2022 у справі № 712/2879/20. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно наданих позивачами розрахунків у позовній заяві, позивачем [PERSON] на залишок заборгованості у розмірі 60 657 грн. нараховано три проценти річних у розмірі 5 274 грн. та інфляційні збитки у розмірі 25 051 грн. за період з 06.04.2022 по 27.02.2025. Розрахунок інфляційного збільшення здійснювався за формулою: ІІС= (II1 : 100) х (ІІ2 : 100) х (ІІ3 : 100 ) х... (IIZ : 100), де II1-індекс інфляції за перший місяць прострочення, IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Розрахунок трьох процентів річних здійснювався за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Позивачем [PERSON] на залишок заборгованості у розмірі 94 976 грн. нараховано три проценти річних у розмірі 8 259 грн. та інфляційні збитки у розмірі 39 225 грн. за період з 06.04.2022 по 27.02.2025. Розрахунок інфляційного збільшення здійснювався за формулою: ІІС= (II1 : 100) х (ІІ2 : 100) х (ІІ3 : 100 ) х... (IIZ : 100), де II1-індекс інфляції за перший місяць прострочення, IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Розрахунок трьох процентів річних здійснювався за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. У постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 викладено правовий висновок про те, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078). У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. При зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та постановах Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 924/534/19 та від 23.09.2021 у справі № 924/2/21. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 264 ЦПК України). У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 роз`яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 19 Конституції України , ст. 1 ЦПК України та з урахуванням положення ч.4 ст. 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (ч.2 ст. 166 СК України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (ч. 5 ст. 216 ЦК України). Відповідно до змісту позовної заяви позивачі просили стягнути з відповідача: на користь [PERSON] інфляційні втрати у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за період з 06.04.2022 по 27.02.2025 в сумі 25 051,60 грн. та три проценти річних за період з 06.04.2022 по 27.02.2025 в сумі 5 274,67 грн., а всього 30 326 грн.; на користь [PERSON] інфляційні втрати у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за період з 06.04.2022 по 27.02.2025 в сумі 39 225,49 грн. та три проценти річних за період з 06.04.2022 по 27.02.2025 в сумі 8 259,01 грн., а всього 47 484 грн.. Оскільки сума трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 06.04.2022 по 27.02.2025 розрахована судом в більшому розмірі, аніж позивачами, а суд не вправі вийти за межі заявлених позовних вимог, враховуючи, що розмір заборгованості за невиконнання зобов`язання відповідачем власними розрахунками не спростовано, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і не подали заяву про збільшення позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову позивачі не сплатили судовий збір, оскільки вони звільнені від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пред`явлений ними позов задоволений. Тому із відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн..

Outcome: approved