Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

19 січня 2026 року до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя, на підставі ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2025 року про направлення справи на розгляд за підсудністю, надійшла вказана позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг», сформована в системі «Електронний суд» представником позивача Юхименко Ю.Ю. (діє на підставі Довіреності №б/н від 02.01.2025 року), до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним Договором №10200913739 від 04.12.2020 року у розмірі 17 097,99 гривень, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.12.2020 року між ТОВ "Сучасний Факторинг" і [PERSON] було укладено кредитний договір № 10200913739, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 15 397 грн 00 коп., зі строком кредитування 24 місяці та платності - 5% в місяць; відсоткова ставка складає 0,01%; реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 37,45% річних від загальної суми кредиту. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, заборгованість відповідача станом на 12.11.2025 року становить 17 097 грн 99 коп. і складається з: 6 489,14 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 608,85 грн заборгованість за сумою комісії. Отримано оплат в сумі 8 908,20 гривень. Враховуючи вказані обставини, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 10200913739 від 04.12.2020 року в розмірі 17 097,99 грн. та відшкодувати понесені судові витрати. Ухвалою суду від 21.01.2026 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження, призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду 12.02.2026 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 04 грудня 2020 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» і [PERSON] було укладено кредитний договір №10200913739, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 397 грн. 00 коп., строком кредитування 24 календарних місяців, зі сплатою річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1% від суми кредиту; реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 37,45% від загальної суми кредиту; щомісячна комісія за управління кредитом у розмірі 5% від суми кредиту; розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 641,57 грн., з моменту укладення кредитного договору до 06.09.2021 року включно; щомісячний платіж повинен сплачуватись до 4 числа кожного місяця; сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором складає 26 945,55 грн (а.с. 12-14). Згідно з розрахунком позивача, наслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 12.11.2025 року становить 17 097,99 грн, з яких 6 489,14 грн загальна заборгованість за тілом кредиту, 10 608,85 грн заборгованість за сумою комісії. З виписки з особового рахунку вбачається, що відповідач в рахунок погашення заборгованості сплатив 8 908,20 гривень (а.с. 11). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу в добровільному порядку, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 6 489,14 грн (заборгованість за тілом кредиту). Щодо вимог про стягнення комісії суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором та зі змісту позову вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача включено заборгованість за комісією у розмірі 10 608 грн 85 копійки (а.с. 11). Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21). Умовами договору позики, зокрема, п.3.8. передбачено, що комісія за управління кредитом встановлюється на рівні 5 % від суми кредиту, а в п.5.1. безпосередньо визначено, що комісія за управління кредитом встановлюється у відсотках від суми кредиту та пов`язана з супроводженням кредитної справи (оцінкою платоспроможності покупця; у тому числі але не обмежуючись щодо покупця (персональних та сукупних даних), сум, строків користування та оплатності кредиту; супроводження кредитної історії покупця з актуалізацією вихідних даних та відповідних бюро кредитних історій; використання СМС сервісу для інформування покупця відповідно до умов даного договору; оплатою послуг третіх осіб (повірених, брокурів тощо), пов`язаних з оформленням та супроводженням кредитної справи. Враховуючи те, що п. 5.1 договору позики встановлено комісію за управління кредитом, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу числі частіше одного разу на місяць, то позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial