Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

16 грудня 2025 року директор ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" Ткаченко М.М., через систему "Електронний суд", подала до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року в сумі 48 824 грн, за кредитним договором №75179383 від 22 серпня 2021 року в сумі 31 329 грн 62 коп. та судові витрати. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. 22 серпня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики №75179383, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у національній валюті гривні в сумі 9 362 грн. 23 вересня 2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3986595, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у національній валюті гривні в сумі 8 000 грн. 13 січня 2022 року ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Вердикт Капітал" уклали договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ "МІЛОАН" відступило ТОВ "Вердикт Капітал" право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №3986595 від 23 вересня 2021 року, який укладений між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] 22 лютого 2022 року ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та ТОВ "Вердикт Капітал" уклали договір факторингу №22/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" відступило ТОВ "Вердикт Капітал" право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №75179383 від 22 серпня 2021 року, який укладений між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та [PERSON] .. У свою чергу ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договорами №75179383 від 22 серпня 2021 року та №3986595 від 23 вересня 2021року, що укладений між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів", ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, станом на день відступлення права вимоги заборгованість за договором №3986595 від 23 вересня 2021року становить 48824 грн, який складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 8000 грн та заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги у сумі 40824 грн. Заборгованість за договором №75179383 від 22 серпня 2021 року становить 31329 грн 62 коп., який складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9362 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги у сумі 21966 грн 09 коп., та заборгованість за 3% річних, у сумі 1 грн 53 коп. Просить стягнути заборгованість на загальну суму 80153 грн 62 коп., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн. Стислий виклад позиції учасників справи, відомості про рух справи, процесуальні дії у справі. 17 грудня 2025 року ухвалою Богородчанського районного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09 січня 2026 року представник відповідача-адвокат Ракущинець А.А., направив, через "Електронний суд", відзив на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що відповідач [PERSON] не здійснював оформлення та не отримував кредити від ТОВ "Мілоан" та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", з приводу чого останній звернувся до правоохоронних органів щодо незаконності оформлення зазначених кредитних договорів. Позивачем не надано до суду належного та допустимого доказу отримання відповідачем коштів. Позивач не був позбавлений можливості надати до суду належні та допустимі докази перерахування коштів відповідачеві, наприклад виписку по рахунку "первісних кредиторів" з якої було б видно суму перерахованих коштів, підстав перерахування та особу отримувача. Відповідачем не визнається в повному обсязі, та не відповідає вимогам до первинних облікових бухгалтерських документів, а тому не може бути належним та допустимим доказом отримання відповідачем коштів та наявності будь якої заборгованості, взагалі. Наявність боргу у відповідача мають бути доведені позивачем належними та допустимими доказами. Позивач не надав суду доказів порушення його прав, за захистом яких мало місце звернення до суду, доказування на припущеннях не допускається. Також, зазначає, що приєднані до матеріалів справи кредитні договори не містять підписів сторін договору. Згідно позовної заяви та копії поданих позивачем договорів, вбачається що такі укладені в режимі онлайн, шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Позивачем не надано доказів того, що наявні в матеріалах справи копії договорів створювалися у порядку, визначеному Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який з обов`язковим реквізитом електронного документа. Наявні у матеріалах справи копії договору не можуть вважатися електронними документами (копією електронного документу), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", та не є належним доказом укладення договору. Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами кредитних договорів, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, зазначає, що відсотки, які були нараховані позивачем, не відповідають строкам дії договорів, та були нараховані поза межами строку їх дії. Матеріали справи не містять доказів, що між сторонами в належній формі була досягнута домовленість про продовження строку користування відповідачем кредитами. Матеріали справи не містять доказів, що до договорів укладалися угоди чи такі пролонгувалися. Вважає, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено тіло кредиту, строк кредитування і розмір відсотків, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Також, зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів правонаступництва, оскільки подані позивачем документи не підтверджують факту переходу права вимоги саме за договорами, укладеними з відповідачем. Тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. 13 січня 2026 року представник позивача Ткаченко М.М. направила, через "Електронний суд", відповідь на відзив, відповідно до якого заперечила щодо аргументів наведених у відзиві на позовну заяву, просила позов задовольнити повністю. 21 січня 2025 року ухвалою Богородчанського районного суду клопотання представника позивача ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" Ткаченко М.М. про витребування доказів, задоволено частково. Витребувано в АТ КБ "ПриватБанк" та в АТ "Універсал Банк" інформацію про надходження на платіжну картку відповідача [PERSON] грошових коштів, а також інформацію про рух коштів по платіжній картці відповідача [PERSON] . Представник позивача-адвокат Колосов А.В. в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити повністю. Заперечив щодо доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, з підстав зазначених у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Представник відповідача-адвокат Ракущинець А.А. в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. Щодо укладення споживчого кредиту №3986595 від 23 вересня 2021 року. Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року між ТзОВ "МІЛОАН" та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №3986595 в електронній формі, за умовами якого ТОВ "МІЛОАН" зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 8 000 грн (п.1.2 договору), а він, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів з 23 вересня 2025 року (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 23 жовтня 2025 року. п.1.5.Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 8024 гривень. Згідно з п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом складають 24 грн, яка нараховується за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитними коштами. Відповідно до 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з п.1.7. договору тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього договору. Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику, шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.3.1, Договору, продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: Пункт 2.3.1.1, передбачає пролонгацію за пільговий період на таких умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг). Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до п.2.3.1.2. пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Так збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Відповідно до п.6.1. договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний, зокрема, через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п.6.5. договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (а.с.13 зворотня сторона). Відповідно до довідки про ідентифікацію вбачається, що мобільний номер телефону [PERSON] було ідентифіковано ТзОВ "МІЛОАН", з якою укладено договір №3986595 від 23 вересня 2021 року, шляхом відправлення йому одноразового ідентифікатора U41289 на номер телефону [NUMBER] для підписання договору (а.с.23). Додатком №1 до договору про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року сформовано графік платежів за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року, відповідно до якого сторонами погоджено суму кредиту в розмірі 8 000 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 8 024 грн за період з 23 вересня 2021 року до 23 жовтня 2021 року (а.с.20). Додатком №2 по договору про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року є паспорт споживчого кредиту №3986595, в якому передбачено умови кредитування (а.с.21). Згідно з квитанцією №30bd2642-e367-45e8-b9d7-a841afa643c0637679944478088288ФК, здійснено переказ коштів згідно з договором №3986595 від 23 вересня 2021 року, сума платежу 8 000 грн, номер картки [NUMBER] (а.с.24). Крім того, довідкою та випискою по руху коштів, наданою АТ "Універсал Банк" №БТ/Е93023 від 29 січня 2026 року на виконання ухвали суду, підтверджено, що банківська карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] та 23 вересня 2021 року на карту здійснено зарахування переказу в сумі 8 000 грн, операція "CASH2CARD P2HCREDIT" (а.с. 217-221). Із відомості про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №3986595, наданої ТзОВ "МІЛОАН" вбачається, що відповідачу 23 вересня 2021 року надано кредитні кошти в сумі 8 000 грн, нараховано проценти за користування кредитом коштами за період з 24 вересня 2021 року до 21 грудня 2021 року. Заборгованість за тілом кредиту становить 8 000 грн, заборгованість за процентами 24 024 грн. Загальна сума заборгованості становить 32 024 грн (а.с.26). Щодо укладення договору №75179383 від 22 серпня 2021 року. Судом встановлено, що 22 серпня 2021 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] було укладено Договір позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (а.с.27). Відповідно до п.2. договору сума кредиту становить 9362 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. Згідно з п.2.3. договору вбачається, що дата надання позики - 22 серпня 2021 року, дата повернення позики 21 вересня 2021 року, знижена процентна ставка 1,99%, процентна ставка за понаднормове користування позикою (її частиною) за день % (не застосовується в період карантину) 2,70%, орієнтовна реальна процентна ставка 29653,85%, орієнтовна загальна вартість позики становить 14 951 грн 11 коп. Згідно з п.4 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Відповідно до п.5 договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що: позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.Ua/ua/documents-license/3 з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" (ТМ "MYCREDIT"), в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою "ОН MY FREEDOM (перша позика 0.01%)" для споживачів фінансових послуг ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" (TM "MYCREDIT"), розміщених за адресою https://mycredit.ua/ua/akcii/. Згідно з п.12 договору вбачається, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Зазначений договір підписаний одноразовим ідентифікатором XkV0lX023p, який був відправлений відповідачу на номер телефону [NUMBER] (а.с.27, зворотня сторона). Також, відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором XkV0lX023p таблицю обчислення загальної вартості кредиту, яка є додатком №1 до договору позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 23 вересня 2021 року. З довідки директора ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНЕКСПРЕС" від 06 листопада 2025 року вбачається, що ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНЕКСПРЕС" підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ "1 Безнечне агентство необхідних кредитів" відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та завершення наступної платіжної операції: 1) дата 22.08.2021 року; 5f984435-65b1-4da6-9de1-1c21cfc2f0ac; 3) сума 9362 грн; 4) отримувач [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] . (а.с.34). Крім того, відповідно до відповіді та виписки по рахунку, наданої АТ КБ "Приват Банк" №20.1.0.0.0/7-260130/42725-БТ від 04 лютого 2026 року на виконання ухвали суду, встановлено, що банківська карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] та 22 серпня 2021 року на карту здійснено зарахування переказу в сумі 9 362 грн (а.с. 233-235). З розрахунку заборгованості відповідача перед ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" вбачається, що станом на 22 лютого 2022 року заборгованість за кредитним договором №75179383 становить 31 328 грн 09 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9362 грн та заборгованості за процентами в розмірі 26268 грн 84 коп. (а.с.38-41). Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, часткове погашення [PERSON] кредиту в сумі 302 грн 75 коп. 22 вересня 2021 року та в сумі 4 000 гривень 23 вересня 2021 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 прийшов до висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи договори підписані відповідачем електронними підписами - одноразовими ідентифікаторами, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вказаних договорів. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" та Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Висновки суду за результатами розгляду справи. Таким чином судом встановлено, що сторони уклали договори на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах. Відповідач [PERSON] , скориставшись одноразовим ідентифікатором, підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним, відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений. Щодо доводів відповідача, з приводу не підписання договору та не отримання коштів, суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджено, що 22 серпня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та [PERSON] , а також 23 вересня 2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] укладені кредитні договори у формі електронного документа з використанням електронного підпису (ідентифікатора). Договори підписані відповідачем за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, що відповідає нормам ЗУ " Про електронну комерцію". Твердження представника відповідача, що у справі відсутні будь-які докази, що підтверджують укладення договору №3986595 та перерахування коштів відповідачу та отримання саме ним таких коштів, повністю спростовані матеріалами справи, зокрема, інформацією АТ "Універсал Банк" №БТ/Е93023 від 29 січня 2026 року, наданою на виконання ухвали суду, яка підтверджує, що банківська карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] та 23 вересня 2021 року об 11 год 47 хв. на дану банківську карту здійснено зарахування переказу в сумі 8 000 грн, а номер телефону [NUMBER] , є фінансовим номером банківської картки № [NUMBER] . Також, заперечення відповідача, щодо не укладення договору №75179383 та не отримання коштів, спростовується інформацією АТ КБ "Приват Банк" №20.1.0.0.0/7-260130/42725-БТ від 04 лютого 2026 року, наданою на виконання ухвали суду, відповідно до якої банківська карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] та 22 серпня 2021 року на дану банківську карту здійснено зарахування переказу в сумі 9 362 грн, а номер телефону [NUMBER] , є фінансовим номером банківської картки № [NUMBER] . Факт підписання такого договору представником відповідача не спростовано, а отже дійсність правочину презуміюється, на підставі ст. 204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім одноразового ідентифікатору реквізити сторін договору мають інші відомості про особу відповідача, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України "Про електронну комерцію" кредитний договір, підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження існування кредитного зобов`язання. Доказів, що ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім суду не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договору виключає підстави вважати, що без надання персональних даних та використання ідентифікатора позичальник міг отримати кредитні кошти. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 у справі №640/7029/19. Отже, підписавши указані кредитні договори, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому істотні умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання. При цьому, нерозуміння умов зобов`язання не звільняє сторону від його виконання. Це загальний принцип цивільного права, який означає, що особа, яка прийняла на себе зобов`язання, несе відповідальність за його виконання. До того ж, діючи добросовісно, позичальник мав можливість відмовитися від договорів без пояснення причин. Відповідач таким правом не скористався та до звернення позивача в суд із відповідним позовом не ставив під сумнів ні умови кредитування, ні факт укладення кредитних договорів у цілому. При цьому суд ураховує сталу позицію Верховного Суду, за змістом якої не може бути визнаний неукладеним договір, який виконуються сторонами зобов`язання, що серед іншого підтверджується відомостями розрахунку заборгованості, який підтверджує внесення позичальником платежів у рахунок погашення заборгованості за кредитом. При цьому належність виконання зобов`язання є предметом доказування і у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованої у справі №913/618/21 від 08 червня 2022 року. Тоді як не може бути визнаним неукладеним договір, зобов`язання за яким виконуються його сторонами. Судом встановлено, що згідно з розрахунком за договором №75179383 ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів", вбачається що [PERSON] користувався кредитними коштами, та здійснював часткове погашення кредитного договору, а саме: 22 вересня 2021 року на суму 302 грн 75 коп. та 23 вересня 2021 року на суму 4000, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави, ставити під сумнів укладення кредитного договору, до виконання якого приступив відповідач [PERSON] , шляхом погашення частини кредитної заборгованості. Отже, [PERSON] та його представником, не доведено та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт незаконного заволодіння персональними даними [PERSON] . Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що з даного приводу він звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору в судовому порядку. Щодо укладення договорів відступлення права вимоги, суд зазначає наступне. 13 січня 2022 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступив право вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" за договорами кредиту, зокрема і за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року, укладеним з [PERSON] , на суму 32024 грн, з яких: 8 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24024 грн - заборгованості по процентам (п.1614 витягу з реєстру боржників до договору факторингу №13-01/2022-79) (а.с.61, 63). Відповідно до п. 2.1. зазначеного договору клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 79 914 297 грн. 90 коп., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Пунктом 2.2. договору передбачено, що відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до п.2.3. договору з дати відступлення прав вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг. Проведення фінансування за цим договором підтверджується платіжним дорученням №321170001 від 14 січня 2022 року (а.с.52). 13 січня 2022 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Вердикт Капітал" підписано акт приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №13-01/2022-79 від 13 січня 2022 року (а.с.59). Отже ТОВ "МІЛОАН" відступило право вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" за договорами позики, в тому числі і за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року, укладеним з [PERSON] , на суму 32024 грн, з яких: 8 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24024 грн - заборгованості по процентам. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10 січня 2023 року у [PERSON] перед ТзОВ "Вердикт Капітал" наявна заборгованість, згідно з кредитним договором №3986595 від 23 вересня 2021 року на суму 48824 грн, яка складається заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 8 000 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 24024 грн. 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал", відступило ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" право вимоги за договорами кредиту, в тому числі і за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року, укладеним з [PERSON] .. Відповідно до п. 5.2 цього договору право вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту прийняття-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді. Згідно з реєстром боржників, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" право вимоги за договорами позики, в тому числі і за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року, укладеним з [PERSON] , на суму 48824 грн, яка складається заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 8 000 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 40824 грн, (а.с.98). Із розрахунку заборгованості ТзОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" вбачається, що у [PERSON] , станом на 28 листопада 2025 року наявна заборгованість у розмірі 48824 грн, яка складається із заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 8 000 грн., заборгованості за відсотками 40824 грн (а.с.46). 22 лютого 2022 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 22/02/2022, відповідно умов якого ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" (первісний кредитор) відступило ТОВ "Вердикт Капітал право грошової вимоги у сумі 153 662 582 грн 15 коп., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками. П.п.2.2.-2.5. договору передбачено, що відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. З дати відступлення прав вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами позики за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів позики. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами позики, право вимоги за якими передається. Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі. 22 лютого 2022 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "Вердикт Капітал" підписано акт приймання-передавання Реєстру боржників за договором факторингу №22/02/2022 від 22 лютого 2022 року (а.с.74). Проведення фінансування за цим договором підтверджується платіжним дорученням №333740001 від 23 лютого 2022 року (а.с.73). Відповідно до п.1117 витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 22/02/2022 від 22 лютого 2022 року ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило новому кредитору - ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги заборгованості за договором позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року до [PERSON] на суму 31328 грн. 09 коп., яка складається із суми виданого кредиту - 9362 грн, заборгованості за процентами у розмірі 21966 грн. 09 коп. (а.с.78). Таким чином, ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило право вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" за договорами позики, в тому числі і за договором позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року, укладеним з [PERSON] , на суму 31328 грн. 09 коп., яка складається із суми виданого кредиту (тіло кредиту) в сумі 9362 грн, заборгованості за процентами в сумі 21966 грн. 09 коп. (а.с.78). Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 10 січня 2023 року у [PERSON] перед ТзОВ "Вердикт Капітал" наявна заборгованість за договором позики №75179383 на суму 31329 грн 62 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9362 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 21966 грн 09 коп., заборгованості за нарахованими відсотки, згідно зі ст. 625 ЦК України в розмірі 1 грн 53 коп. (а.с.99). 10 січня 2023 року ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договором позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] , що підтверджується договором про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року (а.с.79-85), актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с.90), актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28 лютого 2023 року (а.с.100-101). Відповідно до п.42105 реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило новому кредитору ТзОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" право вимоги заборгованості за договором позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року до [PERSON] на суму 31329 грн 62 коп., яка складається із суми виданого кредиту (тіло кредиту) в сумі 9362,00 грн, заборгованості за процентами в сумі 21966 грн 09 коп., відповідальність за порушення грошового зобов`язання, згідно зі ст.625 ЦК України, у розмірі 1 грн 53 коп. (а.с.99). Із розрахунку заборгованості ТзОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" вбачається, що у [PERSON] , станом на 28 листопада 2025 року наявна заборгованість у розмірі 31 329 грн 62 коп., яка складається із суми виданого кредиту (тіло кредиту) в сумі 9 362 грн, заборгованості за процентами у розмірі 21 966 грн 09 коп., відповідальність за порушення грошового зобов`язання, згідно зі ст.625 ЦК України, у розмірі 1 грн 53 коп. (а.с.45). Договори є правомірними, тобто такими, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Разом з тим, слід зазначити, що передати можливо лише дійсне та наявне право вимоги. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). Доводи відповідача, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, суд відхиляє, як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідні докази надані позивачем у повному обсязі та засвідчені належним чином. Таким, чином ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги за: договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року, укладеним з [PERSON] , на суму заборгованості 32024 грн, з яких: 8 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24 024 грн - заборгованості по прострочених процентах та договором позики №75179383 від 22 серпня 2021 року, укладеним з [PERSON] , на суму заборгованості 3 1328 грн 09 коп., з яких: 9 362 грн - заборгованість за тілом кредиту, 21 966 грн 09 коп. - заборгованості по прострочених процентах. В той же час, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року, укладеним з [PERSON] у розмірі 40 824 грн, а також за договором позики №75179383 від 22 серпня 2021 року, укладеним з [PERSON] у розмірі 31 966 грн 09 коп., в яких відсотки за користування кредитними коштами, на думку суду, нараховані поза строками дії кредитних договорів. Отже, суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дані суми заборгованості встановлені судом на підставі наданих доказів, а тому суми заборгованості по тілу кредиту за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року в сумі 8 000 гривень та договором позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року в сумі 9 362 гривень, на загальну суму 17 362 гривень 00 коп, підлягають стягненню. Що стосується розміру заборгованості по процентам за користування кредитом, слід зазначити наступне. Як уже зазначалось, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1048 ЦК України проценти сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо (можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу) позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту, відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти, відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Так, судом встановлено, що згідно з умовами договору про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року, укладеного з [PERSON] , зокрема п.1.3 передбачено, що кредит надається загальним строком на 30 днів з 23 вересня 2021 року. Позивач, як на підставу нарахування відсотків, заявлених до стягнення, посилається на те, що строк кредитування 30 днів та умовами договору передбачено його пролонгацію. Відповідно до п. 2.3.1, Договору, продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: Пункт 2.3.1.1, передбачає пролонгацію за пільговий період на таких умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг). Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Пунктом 2.3.1.2 договору про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року передбачено, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. ТОВ "МІЛОАН" нараховано відсотки за 90 днів (з урахуванням пролонгації на 60 днів) на суму 32 024 грн. за період з 24 вересня 2021 року по 21 грудня 2021 року, в той час, як строк, на який надавався кредит становить 30 днів. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, про те, що відповідач продовжував користуватися кредитними коштами після завершення строку кредитування, та відсутні відомості про активацію в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку пільгового чи стандартного періоду, відповідно до п.2.3.1.1., 2.3.1.1.2. Договору та розділу 6 Правил надання фінансового кредиту. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише за 30 днів, починаючи з дня укладення договору. Договором визначено розмір процентів за користування кредитом (за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту) в розмірі 24,00 грн (п. 1.5.2, а саме 8000 грн х 0,001% х 30 днів = 24 грн). Крім того, згідно з договором позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року відповідачу надано кредит в розмірі 9 362 грн, строк кредитування 30 днів, проценти за користування кредитом нараховані за ставкою 1,99 % знижена процентна ставка. Договором встановлюється, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п.5.2.). Відповідно до п. 6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТзОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування. На підставі зазначених вище правил, ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" нараховано відсотки на суму 26268 грн 84 коп. за період з 23 серпня 2021 року по 22 лютого 2022 року, тоді, як строк, на який надавався кредит становить лише 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Факт оплати частини заборгованості після строку кредитування сам по собі не є підтвердженням пролонгації договору за умови, що позикодавець не погодив пролонгацію договору, не виконав дій, передбачених п.п. 7.2, 7.3., 7.5. Правил надання грошових коштів у позику. Доказів таких дій зі свого боку позивач не надавав. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п.91-93 Постанови). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року саме у 30 днів, а за договором позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року за 30 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідно до п. 1.4 договору про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року термін повернення кредиту визначено 23 жовтня 2021 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам після спливу такого строку відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 договору відсутні. Позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування за Договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року був пролонгований кредитодавцем, відповідно до п.п.2.3.1.1, 2.3.1.2 договору, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), тому строк кредитування становив 30 днів. Що стосується договору позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року слід зазначити, що як встановлено судом, строк кредитування за договором був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту ( п. 7.2, 7.3, 7.5 Правил), матеріали справи не містять (а.с.30-31). Тому з підстав, заявлених в позові, з позичальника підлягають стягненню проценти, які є звичайною платою за користування грошима, нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит). Згідно з ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02 жовтня 2020 року № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Тому з підстав, заявлених в позові, з позичальника підлягають стягненню проценти, які є звичайною платою за користування грошима, нараховані за період до прострочення боржника, відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит). Враховуючи, що відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року, та за договором позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року у розмірі 24 грн (8000 грн х 0,01% х 30днів=24 грн), та за договором позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року у розмірі 1286 грн 36 коп (9362 грн х 1,99% х 30днів=5589,11 грн-4302,75 грн), з урахуванням, часткового погашення [PERSON] кредиту в сумі 302 грн 75 коп. 22 вересня 2021 року та 4000 гривень 23 вересня 2021 року. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних за Договором позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня, в тому числі і 3% річних) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, оскільки кредитний договір укладений 21 серпня 2021 року, та нарахування 3% річних в сумі 1 гривня 53 копійки здійснювалися 10 січня 2023 року (на дату відступлення права вимоги), яка припадає на період дії воєнного стану в Україні, такі нарахування 3% річних не міг проводити кредитор позичальнику. Тому, сума 3% річних (з урахуванням заявлених вимог позову), не підлягає стягненню, а позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами слід задовольнити частково, та, враховуючи, що відповідач не виконував свої зобов`язання належним чином, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість на загальну суму 18 672 грн 36 коп, зокрема: за договором про споживчий кредит №3986595 від 23 вересня 2021 року - у розмірі 8 024 грн, з яких: 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 24 грн заборгованість по процентам, розрахунок (8000 грн х 0,01% х 30днів=24 грн); за договором позики №75179383 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 22 серпня 2021 року - у розмірі 10 648 грн 36 коп., з яких: 9362 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1286 грн 36 коп. - заборгованість по процентам (9362 грн х 1,99% х 30днів=5589,11 грн -4302,75 грн, часткове погашення кредиту) (а.с. 38-41). Розподіл судових витрат. Окрім того, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути з відповідачки на користь позивача 564 грн 31 коп. судового збору (18672,36 х 2422,40/ 80153,62=564,31) Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі "East|WestAlianceLimited" проти України", заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial