Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна про стягнення безпідставно одержаних коштів. В позовних вимогах просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» суму коштів у загальному 10 736, 71 грн. в рахунок повернення коштів стягнутих за виконавчим написом № 4292 від 03 березня 2021 року, який визнано таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівою вчинено виконавчий напис № 4292 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» заборгованості за кредитним договором у розмірі 49 200, 00 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 800, 00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про відкриття виконавчого провадження від 12 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] з примусового виконання Виконавчого напису. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року у справі № 761/44458/24 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни від 03 березня 2021 року №4292. За вищевказаних фактичних обставин, Позивач вважає, що з дати набуття рішенням законної сили, у Відповідача виник обов`язок із повернення безпідставно набутих грошових коштів, примусово стягнутих з Позивача на підставі Виконавчого напису, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач, свого представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причин неявки не повідомляли, відзив не надсилали. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Щодо вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, судом встановлено наступне. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір №2532327 про надання споживчого кредиту у розмірі 15 000, 00 грн. в тимчасове користування до 17 липня 2020 року. 03 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівою вчинено виконавчий напис № 4292 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» заборгованості за кредитним договором у розмірі 49 200, 00 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 800, 00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про відкриття виконавчого провадження від 12 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 4292. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року у справі № 761/44458/24 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни від 03 березня 2021 року №4292. 12 квітня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 4292 та стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА»10 736, 71 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. В даному випадку, правовою підставою набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» коштів в розмірі 10 736, 71 грн., став оспорюваний виконавчий напис нотаріуса № 4942 від 03 березня 2021 року. Тому вважається, що правова підстава для отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» коштів в розмірі 10 736, 71 грн. від позивача відпала і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, як безпідставно одержані відповідачем. З урахуванням вищенаведеного, а також того, що вказані розрахунки не було спростовано відповідачем, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, а саме: з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» підлягають стягненню на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 6 601,18 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

Outcome: approved