Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] у грудні 2024 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.10.2024 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.08.2016. Квартира [ADDRESS] має дві житлові кімнати площею - 14,80 та 14,60 кв.м., кухню - 6,00 кв.м., ванну кімнату 2,00 кв.м., туалет - 0,93 кв.м., коридор - 5,30 кв.м., житлова площа складає 29,4 кв.м., загальна площа квартири становить 43,7 кв.м. Між співвласниками частково встановився порядок користування кімнатами у зазначеній квартирі, так як відповідач встановив на одній з вхідних дверей до кімнати площею 14,60 кв.м. (з балконом, без врахування його площі) замок та фактично її використовує, а кімната площею 14.80 кв.м. фактично залишається загальнодоступною, що порушує законні права та інтереси позивача як особи іншої статі. Зважаючи те, що квартира є двокімнатною, якою володіють два співвласники, є наявність технічної можливості експлуатації кожної кімнати відокремлено, у зв`язку з чим виникла необхідність у встановленні між співвласниками порядку користування кімнатами в судовому порядку, так як добровільно такої згоди не досягнуто. З огляду на зазначені обставини, позивач просив встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] : виділити у користування [PERSON] окрему кімнату житловою площею 14,80 кв. м; - виділити у користування [PERSON] окрему кімнату житловою площею 14,60 кв. м. та прилеглий до кімнати балкон ; - підсобні приміщення зазначеної квартири: кухню - 6,00 кв.м., ванну кімнату - 2,00 кв.м., туалет - 0,93 кв.м., коридор - 5,30 кв.м., залишаються у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 43, том 1). 11.02.2024 до Святошинського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає на постійній основі у вказаній квартирі, в якій містяться його власні речі. Позивач у спірній квартирі не проживає, а відвідує її 2 (два) рази на рік. Водночас відповідачу невідоме фактичне місце проживання позивача. [PERSON] не заперечується факт встановлення замку в кімнаті площею 14.60 кв.м. Відповідачу не зрозуміло, в чому саме полягає спір, оскільки відповідачем не вчинено жодних дій, що перешкоджають конституційному праву позивача - вільно володіти та користуватись своїм майном. З огляду на викладене відповідач просив у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою відмовити в повному обсязі. Окрім цього 11.02.2024 до Святошинського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання приймати участь у витратах щодо утримання спільного майна. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2025 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання приймати участь у витратах щодо утримання спільного майна (а.с 162, том 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 163, том 1). Постановою Київського апеляційного суду від 02.07.2025 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києві від 13.03.2025 року скасовано, справу в частині вирішення питання про прийняття зустрічного позову направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (том 2, а.с. 117-121). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 22.09.2025 року повернуто до стадії підготовчого провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 196-197, том 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 28.11.2025 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання приймати участь у витратах щодо утримання спільного майна. Зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою (а.с. 211-212, том 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 27.01.2026 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 223-224, том 1). У судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Гришко В.М. первісний позов підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити, з огляду на те, що [PERSON] не доведено наявності будь-якої заборгованості у позивача за первісним позовом. Окрім того, [PERSON] не надано жодного доказу сплати ним одноособово комунальних послуг за утримання спільного майна. Останній не є особою, яка надає такі послуги, відтак не наділений повноваженнями ставити питання про зобов`язання їх сплачувати. У судове засідання [PERSON] та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, 27.01.2026 до суду надійшла заява представника [PERSON] про розгляд справи без участі сторони та його представника (а.с. 218-219, том 1). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вислухавши пояснення [PERSON] та її представника, дослідивши матеріали справи, письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.10.2024 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.08.2016. Квартира [ADDRESS] має дві житлові кімнати площею - 14,80 та 14,60 кв.м., кухню - 6,00 кв.м., ванну кімнату 2,00 кв.м., туалет - 0,93 кв.м., коридор - 5,30 кв.м., житлова площа складає 29,4 кв.м., загальна площа квартири становить 43,7 кв.м. Між співвласниками частково встановився порядок користування кімнатами у зазначеній квартирі, так як відповідач встановив на одній з вхідних дверей до кімнати площею 14,60 кв.м. (з балконом) замок та фактично її використовує, а кімната площею 14.80 кв.м. фактично залишається загальнодоступною. Сторони не можуть дійти згоди та домовитися про порядок користування квартирою, тому змушені звернутися до суду. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності, що є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 ЦК України). Статтею 358 ЦК передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Відповідно до частини третьої цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування квартирою кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири з урахуванням його частки в праві спільної власності на квартиру. Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Положення пункту 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» містить роз`яснення про те, що у разі виділу частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухні, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. За таких обставин, враховуючи розмір квартири та кількість її співвласників усунути непорозуміння в користуванні майном шляхом виділення в натурі кожному його ідеальної частки без порушення прав інших співвласників неможливо, суд приходить до висновку, що єдиним можливим способом вирішення спору є визначення в судовому рішенні порядку користування вказаним майном. Суд звертає увагу учасників справи, що вимушене встановлення порядку користування квартирою не впливає на зміну розміру часток співвласників. При цьому, встановлюючи порядок користування квартирою суд враховує кількість осіб зареєстрованих у помешканні, їх вік, сімейний стан, стосунки в родині, встановлений порядок користування кімнатами, який вже склався між співвласниками. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved