Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг партерс», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитними договорами від 24 червня 2021 року № 3105810840-88514, від 12 червня 2021 року № 3299640, від 03 липня 2021 року № 555150887837 у розмірі 151 803,50 грн, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що: 1). 24 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Ікасо Фінанс» та [PERSON] укладено договір № № 3105810840-88514, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 2 500,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,95 % за кожен день користування кредитом, кінцева дата повернення кредиту 14 липня 2021 року. 2). 12 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 3299640, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5 % за кожен день користування кредитом. 3). 03 липня 2021 року між ТОВ «Київська торгова-інвестиційна компанія» та [PERSON] укладено договір № 555150887837. Позивач зазначає що набув право вимогами за вказаними договорами у зв`язку з укладеними договорами про відступлення права вимоги. Вказує, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання в частині своєчасного повернення грошових коштів, у зв`язку з чим станом на дату виготовлення позовної заяви виникла заборгованість, яка складає суму у розмірі 151 803,50 грн. 01 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як убачається з матеріалів справи, направлена на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу місця проживання відповідача копія ухвали суду про відкриття провадження у справі повернулись до суду без вручення адресату. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Щодо кредитного договору від 24 червня 2021 року № 3105810840-88514. Судом встановлено, що 24 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] укладений договір позики № 3105810840-88514, відповідно до якого Товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому договором (а.с. 37-42) Відповідно до пункту 2.2. Договору кредит надається у загальному розмірі 2 500,00 грн. Згідно пункту 2.3. Договору строк період користування кредитними коштами складає 20 днів та починається 24 червня 2021 року та закінчується 14 серпня 2021 року. Відповідно до пункту 2.5 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до пункту 2.6 Договору розмір фіксованої процентної ставки, встановлений цим Договором, не може бути збільшений без письмової згоди позичальника. Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3 цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з рахунку товариства і закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства. Кредит надається одноразово шляхом перерахування коштів виключно на рахунок позичальника, зазначений при подачі заяви про надання кредиту та зазначений у розділі 10 цього договору (пункт 3.2 Договору). Згідно пункту 9.13 Договору за користування грошовими коштами у строк передбачений пунктом 2.3 Договору встановлюється процентна ставка у розмірі 666 % річних. Вказаний договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора U2DPNTCV. Інформація про транзакцію підтверджує перерахування на картковий рахунок позичальника, який зазначений у кредитному договорі, грошові кошти в сумі 2 500,00 грн Таким чином у суду немає сумнівів щодо дійсності укладеного між позичальником та кредитором договору позики та дійсності таких намірів зі сторони відповідача. У інформації щодо позичальника містяться повні дані щодо ідентифікації позичальника, його номер телефону, електронна адреса, адрес проживання та номер банківської картки, на яку позичальник виявив бажання отримати грошові кошти № [NUMBER] . 18 листопада 2021 року укладено договір №18-11/21 про відступлення прав вимог, відповідно до якого ТОВ «ФК Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитним договором №3105810840-88514. 10 січня 2023 року укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитним договором №3105810840-88514. 28 серпня 2025 року укладено договір №28-08/25 про відступлення прав вимог, відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитним договором №3105810840-88514. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття „продаж дебіторської заборгованості" та „продаж прав боргових вимог". Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до розрахунку заборгованості, за кредитним договором від 24 червня 2021 року № 3105810840-88514 проведеної директором ТОВ «ФК Інкасо Фінанс» сума заборгованості за кредитним складає 3420,00 грн, з яких: сума кредиту у розмірі 2 500,00 грн, сума нарахованих відсотків у розмірі 920,00 грн, вказаний розрахунок відображає період з 24 червня 2024 року до 18 листопада 2021 рік, розрахунок відсотків проведено з 24 червня 2024 року до 14 липня 2021 року, тобто в межах 20 днів користування кредитними коштами. (а. с. 51) Згідно наданого розрахунку ТОВ «Вердикт капітал» розрахунок відсотків вже проведено за період з 14 липня 2021 року до 23 лютого 2022 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 3,9% в день, що становить загальну суму 22 857,50 грн. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Аналіз умов договору свідчить, що Відповідно до пункту 2.2. Договору кредит надається у загальному розмірі 2 500,00 грн, строк період користування кредитними коштами складає 20 днів та починається 24 червня 2021 року та закінчується 14 серпня 2021 року, а відповідно до пункту 9.13 Договору за користування грошовими коштами у строк передбачений пунктом 2.3 Договору встановлюється процентна ставка у розмірі 666 % річних. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору, строк дії кредитного договору становить 20 днів таким чином, розмір процентів які підлягають до стягнення з відповідача складають суму у розмірі 912,33 грн. (2 500,00 грн. * 20 * (666%/365)). За наведених обставин, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором від 24 червня 2021 року № 3105810840-88514 становить 3 412,00 грн, що складається з: 2 500,00 грн тіла кредиту та 912,33 грн відсотків. Щодо договору від 12 червня 2021 року № 32999640 12 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 3299640. Відповідно пункту 1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 20 000,00 грн строком на 30 днів з 12 червня 2021 року до 12 липня 2021 року, з комісією за надання кредиту у розмірі 1 400,00 грн, сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 5 280,00 грн, що становить 0,88 % від суми фактичного залишку кредиту за кожен день, та стандартною процентною ставкою у розмірі 5 % за кожен день користування кредитними коштами. Згідно пункту 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишились до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом. Відповідно до пункту 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 6 680,00 грн в грошовому виразі та 3 232.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 26 680,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Згідно пункту 1.5.1 договору комісія за надання кредиту: 1 400,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до пункту 2.2.1 договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору». Згідно пункту 2.3.1.1 договору пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувти строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documems і є невід`ємною частиною нього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування: на 3 дні, максимальний розмір комісії 3 відсотки від поточного залишку кредиту; на 7 днів, максимальний розмір комісії 5 відсотків від поточного залишку кредиту; на 15 днів, максимальний розмір комісії 10 відсотків від поточного залишку кредиту. Відповідно до квитанції (а. с. 35) на картку відповідача, яка зазначена в кредитному договорі було перераховано 20 000,00 грн. 16 грудня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір про відступлення прав вимоги № 16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право вимоги за кредитним договором № 3299640. 10 січня 2023 року укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитним договором №3299640. 28 серпня 2025 року укладено договір №28-08/25 про відступлення прав вимог, відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитним договором №3299640. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, проведеного первісним кредитором ТОВ «Мілоан», сума заборгованості за кредитним договором № 3299640 становить 47 480,00 грн, що складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 20 000,00 грн, суми заборгованості за відсотками у розмірі 26 080,00 грн, суми заборгованості за комісіями у розмірі 1 400,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, проведеного ТОВ «Вердикт капітал», сума заборгованості за кредитним договором № 3299640 становить 117 480,00 грн, що складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 20 000,00 грн, суми заборгованості за відсотками у розмірі 96 080,00 грн, суми заборгованості за комісіями у розмірі 1 400,00 грн. У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року м. Київ у справі № 582/202/22 (провадження № 61-15120св23) за позовом фізичної особи до зокрема ТОВ «Мілоан» відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними пунктів 1.5, 1.5.1, 2.2.1, 2.3.1.1, 2.4.1, 2.4.3 договорів про споживчий кредит, укладених між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», оскільки вказані умови договорів є нікчемними. При цьому у справі № 582/202/22 Верховний Суд зробив висновок, що аналіз змісту вказаних договорів свідчить, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому ТОВ «Мілоан» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів, а тому положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення комісії у розмірі 1 400,00 грн. задоволенню не підлягають. Визначаючи суму відсотків суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, та зазначає що вказаний розрахунок складений у відповідності до умов договору, оскільки відповідно до умов договору, а саме пункту 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів, оскільки пролонгація не може перевищувати більше 60 днів правильний є розрахунок заборгованості за період з 12 червня 2021 року до 10 вересня 2021 року на загальну суму 26 080,00 грн, проведеного ТОВ «Мілоан». За наведених обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором 12 червня 2021 року № 3299640 у розмірі 46 080,00 грн, що складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 20 000,00 грн, суми заборгованості за відсотками у розмірі 26 080,00 грн. Щодо договору від 10 липня 2021 року № 555150887837001 03 липня 2021 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] укладено договір № 555150887837001 (пролонгації), відповідно до умов якого сторони домовились продовжити строк виконання зобов`язань позичальника по погашенні заборгованості по договору позики № 555150887837 в сумі 3 500,00 грн на строк 30 днів. Сторони погодили розмір стандартної процентної ставки у розмірі 2,6 % на день. 18 грудня 2023 року між ТОВ Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Факторинг партнерс» набуло право вимоги за кредитним договором 12 червня 2021 року № 555150887837001. З матеріалів прави вбачається, що розрахунок заборгованості проведено за договором від 10 липня 2021 року № 555150887837001. В той же час відповідно до довідки про погашення по договору № 555150887837 від 30 червня 2021 року, [PERSON] погашено заборгованість по договору № 555150887837 від 30 червня 2021 року шляхом перерахування коштів згідно умов договору позики (прологнації) № 555150887837001. Матеріали справи не містять ні умов договору № 555150887837 від 30 червня 2021 року ні умов договору від 10 липня 2021 року № 555150887837001, за яким здійснено розрахунок заборгованості, враховуючи що заборгованість нарахована без врахування умов договору від 03 липня 2021 року (строк його дії, відсоткова ставка) що вказує на відмінність правовідносин. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором від 03 липня 2021 року № 555150887837001 є необгрунтованими, та задоволенню не підлягають. За таких обставин, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача від 24 червня 2021 року № 3105810840-88514 становить 3 412,00 грн, що складається з: 2 500,00 грн тіла кредиту та 912,33 грн відсотків; за кредитним договором від 12 червня 2021 року № 3299640 у розмірі 46 080,00 грн, що складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 20 000,00 грн, суми заборгованості за відсотками у розмірі 26 080,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням часткового задоволення позову стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір в розмірі 789 грн. 77 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.» Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду: копію Договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року, витяг а акту про надання юридичної допомоги від 30 вересня 2025 року на загальну суму 25 000,00 грн. У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17. «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄCIIJI. присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св 19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61 -22962св 19) викладено правовий висновок про те. що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За наведених обставин, суд, вважає за необхідне зменшити розмір правничої допомоги з урахуванням вимог розумності та справедливості, яка підлягає розподілу між сторонами з 25000,00 грн. до 3000,00 грн., з урахуванням співмірності таких витрат, складністю справи та часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial