Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

19.02.2024 в провадження Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») представник позивача Костюшок П.М. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (далі - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 07207-02/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. 30.08.2023 між ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» (колишня назва ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ») та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 30082023/1, відповідно до умов якого ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» відступило ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права такої вимоги. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39000грн, з яких 10000грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 29000грн сума заборгованості за відсотками. Всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків, у зв`язку з чим у [PERSON] виникла заборгованість перед ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». При цьому, з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 30.08.2023 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №07207-02023 в розмірі 39000грн, з яких: 10000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29000грн - сума заборгованості за відсотками. 03.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ІНВЕСТРУМ» (далі - ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 04487-02/2023. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 30.08.2023 між ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» (колишня назва ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ») та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 30082023/1, відповідно до умов якого ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» відступило ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права такої вимоги. Відповідно до реєстру боржників від 30.08.2023 до договору факторингу № 30082023/1, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39000грн, з яких 10000грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 29000грн сума заборгованості за відсотками. Враховуючи зазначене, представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №07207-02023 в розмірі 39000грн, з яких: 10000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29000грн - сума заборгованості за відсотками, а також за кредитним договором № 04487-02/2023 в розмірі 39000грн, з яких 10000грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 29000грн сума заборгованості за відсотками. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27.02.2024 року відкрито провадження в справі. Призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 09.10.2024 ухвалою суду здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача Миколаєнко В.М. заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтовуючи обставинами викладеними у позові. Наполягала, що з відповідача має бути стягнуто заборгованість у повному обсязі, оскільки він не повідомляв, що є військовослужбовцем та будь яких підтверджуючих документів не надавав, а отже йому нараховувались відсотки за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтвердив факт укладення кредитних договорів та отримання кредитних коштів. Пояснив, що в 2023 направляв кредитодавцю документи, які підтверджують, що він є військовослужбовцем, через півроку його повідомили, що його кредитні зобов`язання продані за правом вимоги. Спілкувався з представником позивача, сказали погашати заборгованість по кредитам, обіцяли надати реквізити. Додав, що він з березня 2022 проходить військову службу за мобілізацією, кредити брав для придбання військової амуніції. Не заперечує, щодо погашення боргу за тілом кредиту, однак нараховані відсотки не визнає, оскільки в період воєнного стану військовослужбовцям вони не повинні нараховуватись. Просив позов задовольнити частково. 02.03.2026 в судове засідання не з`явився, оскільки продовжив проходження військової служби. Представник позивача, адвокат Соколов М.В. який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 23.04.2025 за №017/02.3/3779, в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя. Зазначив, що правильність розрахунку заборгованості вони не оспорюють, однак нарахування відсотків за користування кредитом відповідно до вимог Перехідних положень вважають незаконними. Суд, заслухавши сторони та її доводи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1-ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Фактичні обставини справи встановлені судом. Судом встановлено, що 05.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (далі - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 07207-02/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. 30.08.2023 між ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» (колишня назва ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ») та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 30082023/1, відповідно до умов якого ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» відступило ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права такої вимоги. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39000грн, з яких 10000грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 29000грн сума заборгованості за відсотками. Крім цього, 03.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ІНВЕСТРУМ» (далі - ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 04487-02/2023. Кредитний договір також підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 29.10.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29102021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відступило ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників, зокрема до відповідача, а ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права такої вимоги. 30.08.2023 між ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» (колишня назва ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ») та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 30082023/1, відповідно до умов якого ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» відступило ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права такої вимоги. Відповідно до реєстру боржників від 30.08.2023 до договору факторингу № 30082023/1, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39000грн, з яких 10000грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 29000грн сума заборгованості за відсотками. Як вбачається зі змісту Договорів передбачали наступні умови кредитування, зокрема за договором фінансового кредиту № 07207-02/2023 від 05.02.2023 з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»: Кредит - 10000.00грн. Строк кредитування - 25 днів (тобто, до 01.03.2023)- За користування кредитом розмір процентів на добу -2%. Розмір процентів на прострочену позику за день 3,2%.; за договором фінансового кредиту № 04487-02/2023 від 03.02.2023 з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»: Позика - 10000.00грн. Строк кредитування - 25 днів (тобто, до 27.02.2023). За користування кредитом розмір процентів на добу -1%. Розмір процентів на прострочену позику за день 3,2%. Всупереч умовам Кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов,язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, [PERSON] не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 30.08.2023, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Отже, із долучених до матеріалів справи розрахунків та встановлених в ході судового слідства обставинах слідує, що розмір заборгованості позичальника за кредитними договорами № 07207-02/2023 від 05.02.2023 та № 04487-02/2023 від 03.02.2023 станом на 30.08.2023 року, на момент набуття ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за даними правочинами, становить 78000 грн, з яких: по 10000грн сума заборгованості за основною сумою боргу за кожним кредитним договором; по 29000грн сума заборгованості за відсотками по кожному кредитному договору. Застосовані судом норми права, мотиви та висновки суду щодо їх застосування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частин 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, судом встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення та отримання відповідачем, за умовами кредитних договорів кредити по 10000,00 грн. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору позики та кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Враховуючи пояснення надані відповідачем та його представником в судовому засіданні, вони не заперечують заявлені позовні вимоги в частині стягнення основного боргу (тіла кредитів) по вказаним вище договорам, а також правомірність відступлення прав вимоги, права вимоги переходить до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами вищезгаданих договорів, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Тобто, відповідач не спростував презумпцію правомірності договорів, тому всі обов`язки, що виникли внаслідок укладення договорів, підлягають виконанню. Крім цього, відповідач визнає, що не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів всупереч умов договорів позики первісним кредиторам. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням умов кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов,язань, Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, [PERSON] не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Розмір заборгованості позичальника за кредитними договорами № 07207-02/2023 від 05.02.2023 та № 04487-02/2023 від 03.02.2023 станом на 30.08.2023 року, на момент набуття ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за даними правочинами, склав 78000 грн, з яких: по 10000грн сума заборгованості за основною сумою боргу за кожним кредитним договором; по 29000грн сума заборгованості за відсотками по кожному кредитному договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості, крім тіла кредиту в розмірі 10000 грн, за кожним кредитним договором, які відповідачем використані та не повернуті, позивач також просив стягнути по 29000 грн. за кожним кредитним договором заборгованість по відсотках; Заперечуючи стягнення складових заборгованості за відсотками, сторона відповідача посилається на те, що [PERSON] є військовослужбовцем, а тому проценти не підлягають нарахуванню та стягненню. Суду представлено військовий квіток серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , з якого вбачається, що відповідач з 01 березня 2022 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69 від 24.02.2022 призваний у Збройні Сили України на військову службу за мобілізацією та відправлений для подальшого проходження служби у розпорядження [INFO] , а з 13.02.2023 до ВЧ [NUMBER] і по теперішній час перебуває на військовій службі у ВЧ [NUMBER] . Також суду представлено посвідчення серії [NUMBER] від 19.01.2024 р. з якого вбачається, що відповідач має статус учасника бойових дій. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України, особа має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Згідно з п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року № 1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Останніми змінами, які набрали чинності 19 серпня 2022 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Відповідно до абз. 5 ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і також є особливим періодом. Згідно із роз`ясненнями Національного банку України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01.02. 2019 №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. З огляду на те, що відповідач перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, він має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором. При цьому п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише, при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками ВС від 26 грудня 2018 року справа № 522/12270/15, від 14 травня 2021 року справа № 502/1438/18, від 24 лютого 2022 року справа № 591/4698/20, від 12 травня 2022 року справа № 336/512/18, від 18 січня 2023 року справа № 642/548/21. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Положення п. 15 ст. 14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками. [PERSON] з 01 березня 2022 року та станом на час розгляду справи має статус військовослужбовця Збройних Сил України, а тому на нього поширювались пільги, передбачені п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом та комісії. Враховуючи вищенаведене, позиція представника позивача щодо неповідомлення відповідачем банку про статус військовослужбовця та нарахування останньому відсотків за користування кредитами є хибною та такою що протирічить діючому законодавству, а також усталеній судовій практиці з цього приводу. З розрахунків заборгованості за кредитними договорами №04487-02/2023 від 03.02.2023 та №07207-02/2023 від 05.02.2023 вбачається, що розрахунки здійснено за період з 30.08.2023 по 31.01.2024, які містять у собі заборгованість за тілом кредиту в розмірі по 10000 грн, що відповідачем не оспорено та по 29000 грн - заборгованість за відсотками. Як встановлено судом відповідач з 01 березня 2022 року і дотепер перебуває на військовій службі, отже на момент укладення кредитних договорів був військовослужбовцем за мобілізацією, а тому не підлягають нарахуванню та стягненню проценти за користування кредитом. Аналізуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише тіло кредиту як за кредитним договором №04487-02/2023 від 03.02.2023 так і №07207-02/2023 від 05.02.2023 в загальному розмірі 20000грн. Отже, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №04487-02/2023 від 03.02.2023 в розмірі 10000.00грн. основного боргу (тіло кредиту)., а також за кредитним договором №07207-02/2023 від 05.02.2023 в розмірі 10000.00грн. основного боргу (тіло кредиту). В іншій частині позову відмовити у задоволенні. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 3028,00 згідно платіжної інструкції від 06.02.2024. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 775,20 грн. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 78000,00 грн. і задоволено на суму 20000,00 грн., тобто на 25,6% (20000,00х100:78000,00). Таким чином, з [PERSON] на корить ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути 775,20 грн. (3028,00х25,6%) судового збору.

Outcome: partial