Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 05.11.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість згідно розписки від 13.03.2025, у розмірі 397532,21 грн., з яких: 350000 грн. - основної заборгованості; 28239,72 грн. - процентів за договором позики;5465,75 грн. - 3% річних; 13826,74 грн. - інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.05.2025 [PERSON] отримала від нього в борг грошові кошти в cумі 350000 грн., про що склала боргову розписку. Оригінал боргової розписки знаходиться у нього. Відповідно до умов вказаної розписки відповідач зобов`язувалась повернути позичені кошти у строк до 13.05.2025. Проте, у строк, визначений борговою розпискою, грошові кошти, отримані відповідачем у борг, позивачеві не повернуті, тому позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. Оскільки при написанні розписки сторони не визначили розмір процентів за такою такі проценти обчислюються у розмірі облікової ставки НБУ. Отже, проценти за договором позики, який укладений між сторонами становлять: за період з 13.03.2025 по 17.04.2025 5350,68 грн., за період з 18.04.2025 по 12.09.2025 2997,26 грн., за період з 13.09.2025 по 18.09.2025 891,78 грн. На підставі ст.625 ЦК України 3 % річних становлять 5465,75 грн. Інфляційні втрати становлять 13826,74 грн. Стислий виклад позиції (заперечень) відповідача. Відповідач відзиву на позов не надав. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2025 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 26.11.2025. На підставі ухвали суду від 26.11.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду на 29.12.2025. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотання сторони відповідача. Зважаючи на те, що сторона може брати участь у справі як особисто, так і через представника, а також беручи до уваги строки розгляду справи (дана справа перебуває в провадженні суду з 05.11.2025), а також те, що відповідачка неодноразово була присутня в судовому засіданні та висловлювала свою позицію щодо предмету спору, суд прийшов до висновку про можливість розгляду даної справи у її відсутності, оскільки при розгляді справи присутній її представник адвокат Галишин А.В., а чергове відкладення справи може бути розцінено як зловживання правом та надання переваги одній із сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Додатково суду пояснив, що не знає причин по якій позивач зичила у нього гроші, купюри були різні. Наголосив на тому, що у трудових відносинах відповідачка з ним ніколи не перебувала, жодних претензій до неї не мав. Під час розгляду справи [PERSON] погоджувалась повернути кошти, лише казала, що не знає це зробити, щоб її не обдурили. Представник відповідачки адвокат Галишин А.В. в судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на те, що розписка його довірителькою була написана через те, що під час її роботи у рідної сестри позивача було виявлено недостачу. Заперечив сам факт отримання [PERSON] коштів від позивача. Крім цього, представником відповідачки адвокатом Галишином А.В. надано письмові пояснення його довірительки щодо невизнання нею позову з долученням копій облікових документів, на підтвердження трудових відносин між нею та позивачем. Фактичні обставини, встановлені судом. 13.03.2025 [PERSON] позичила у [PERSON] кошти в сумі 350000 грн. на строк до 15.05.2025, про що надала відповідну розписку. Дана розписка складено у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] . Оригінал розписки знаходиться у [PERSON] , такий надався суду в судовому засіданні для звірки з копією. Дане свідчить про неповернення відповідачкою позичених коштів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав покази про те, що не був присутній під час домовленостей між [PERSON] та [PERSON] , а лише був коли відповідачка написала розписку. Зазначив, що писала вона особисто, без будь-якого примусу, що отримує кошти. Кошти стояли на столі, досить значна кількість, різними купюрами. Як вона забирала гроші, не бачив, подія мала місце в другій половині дня на території належного позивачу приміщення складу в [ADDRESS] . У приміщенні є офіс, в якому стояв дерев`яний стіл, на якому і були кошти. Саму відповідачку знав, оскільки вона працювала не далеко у [PERSON] , сестри позивача. При написанні розписки була присутня також [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила обставини, фактично аналогічно викладеним свідком [PERSON] . Додатково зазначила, що була при наданні розписки була озвучена сума позики 350000 грн., чи перераховувались такі, не бачила. Вказала на те, що [PERSON] не працювала у [PERSON] . Була запрошена в кабінет для підтвердження написання розписки відповідачкою, чи забирала вона кошти не бачила. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно із частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказаний висновок, викладений ВС у постанові від 12.11.2020 у справі №154/3443/18. Підстав для неприйняття доводів позивача про те, що розписка не виконана відповідачем, відсутні. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам, відповідачка у встановлений строк не виконала покладені на неї зобов`язання та не повернула борг позивачу в розмірі 350000 грн., а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути вказану суму основного боргу. Обраний спосіб заперечень позовних вимог не бере до уваги, саме отримання позики відповідачкою не спростовано, належних та допустимих доказів на підтвердження цього не представлено, а тому така позиція сторони відповідача судом розцінюється як намагання уникнути взятого на себе боргового зобов`язання. Представлені стороною відповідача облікові документи жодним чином не спростовують самого факту отримання [PERSON] коштів та надання розписки. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно розрахунку, представленого позивачем, розмір штрафних санкцій за невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, а саме: не повернення суми боргу в цілому та 28239,72 грн. - процентів за договором позики;5465,75 грн. - 3% річних; 13826,74 грн. - інфляційних втрат. Згідно із ч. 1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення (або пред`явлення вимоги), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), що підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім того, Законом № 2120-IX доповнено розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" пунктом 61. Вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Також установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3975,32 грн. Ураховуючи те, що позов задоволено частково, з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 3500 грн.

Outcome: approved