Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також позивач, відповідач за зустрічним позовом) звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі також відповідач, позивач за зустрічним позовом) про стягнення заборгованості в сумі 18 901,08 грн. за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за договором кредитної лінії № 311530252 від 22.11.2024, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Кредит надано в сумі 5400,00 грн, строк дисконтного періоду - 20 днів, продовження якого передбачено розділом 3 договору, базова процентна ставка (фіксована) 357,70% річних (0,98% в день). 14.01.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу МВ-ТП/17, на підставі якого право вимоги за договором кредитної лінії № 311530252 від 22.11.2024 перейшло до ТОВ «Таліон плюс». 27.02.2025 між ТОВ «Таліон плюс» і позивачем укладено договір факторингу № 27/0225-01, на підставі якого право вимоги за договором кредитної лінії № 311530252 від 22.11.2024 перейшло до позивача. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача 18 901,08 грн. боргу, що складається з 5 400,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 10 531,08 грн. заборгованості за відсотками, 270,00 грн. заборгованості за комісією, 2 700,00 грн. заборгованості за неустойкою, а також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн. Ухвалою судді від 06.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи, роз`яснено відповідачу право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. 20.01.2026 відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», згідно з яким просив суд визнати недійсним кредитний договір № 311530252 від 22.11.2024; визнати договір факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 договором цесії; визнати договір факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 нікчемним; визнати неправомірним нарахування та скасувати відсотки, пеню та штрафи, нараховані за кредитним договором № 311530252 від 22.11.2024; перерахувати та визначити суму, що підлягає сплаті за кредитним договором № 311530252 від 22.11.2024 з урахуванням пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати належного кредитора вчинити дії. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що кредитний договір позивач за зустрічним позовом уклав з первісним кредитором в тяжких для нього умовах (під час хвороби), крім того, його не було письмово повідомлено про зміну кредитора, а відсотки, штрафи і пеня нараховані первісним кредитором і позивачем неправомірно, з порушенням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач є військовослужбовцем. Спірний договір факторингу не містить істотних умов, визначених чинним законодавством для договорів факторингу, тому є нікчемним. З наведених підстав просив позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити, справу розглянути без його присутності за наявними в матеріалах справи доказами з урахуванням передбачених чинним законодавством пільг для позивача за зустрічним позовом як військовослужбовця. Ухвалою суду від 23.01.2026 зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом; здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі, роз`яснено сторонам право і строки подання заяв по суті справи. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) 09.02.2026 засобами електронного суду подав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому проти зустрічного позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, та заявив клопотання про розгляд справи без його участі. 12.02.2026 відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] подав відповідь на відзив відповідача за зустрічним позовом, у якій він просив у первісному позові відмовити та задовольнити зустрічний позов. 04.03.2026 засобами електронного суду [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі. З урахуванням викладеного, розгляд справи по суті здійснюється судом за наявними в ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи та підтвердження їх наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі також первісний кредитор) і [PERSON] 22.11.2024 укладено договір кредитної лінії № 311530252 (далі також Кредитний договір), згідно з умовами якого товариство надало відповідачеві кредит у розмірі 5 400,00 грн з встановленням дисконтного періоду - 20 днів з можливістю продовження в загальній кількості до 1826 днів, відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у терміни, встановлені договором, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі, на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредитний договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, даний договір укладено в електронній формі та є письмовим правочином, який відповідає вимогам ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі та підписаний уповноваженими особами. Пунктом 3.1. Кредитного договору встановлено дисконтний період кредитування - 20 днів, з можливістю продовження згідно з умовами, визначеними розділом 3 Кредитного договору. Відповідно до п. 8.2. Кредитного договору базова процентна ставка (фіксована) складає 357,70% річних (0,98% в день). Пунктом 8.5. Кредитного договору встановлена комісія за надання першого траншу в розмірі 270,00 грн. Згідно з п. 5.1. Кредитного договорукредит надаєтьсяпозичальникув безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжноїкартки № [NUMBER] . Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач стверджує, що первісний кредитор виконав зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит в сумі, визначеній умовами договору. Також позивач зазначає, що на підставі договору факторингу МВ-ТП/17, укладеного 14.01.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» право вимоги за договором кредитної лінії № 311530252 від 22.11.2024 перейшло до ТОВ «Таліон плюс». На підставі договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» і позивачем, відповідно до витягу з Реєстру прав вимог до Договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 право вимоги за договором кредитної лінії № 311530252 від 22.11.2024 в сумі непогашеної відповідачем заборгованості в розмірі перейшло до позивача. Суд зауважує, що згідно з актом, складеним працівниками канцелярії Чутівського районного суду Полтавської області 30.12.2025 під час реєстрації позовної заяви (а.с. 44), встановлено відсутність зазначеного в додатку позовної заяви документа, а саме копії витягу з договору факторингу № МВ-ТП/17 від 14.01.2025. Позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання за договором кредитної лінії № 311530252 не виконав, суму кредиту не повернув, проценти за користування ним та комісію не сплатив, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість згідно з наданим розрахунком. На підтвердження надання первісним кредитором суми кредиту відповідачці позивачем додано до позовної заяви копію платіжного доручення від 22.11.2024 (а.с. 19). Однак, дослідивши вказане платіжне доручення, суд дійшов висновку, що воно не може бути сприйняте судом у якості доказу перерахування первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачу кредиту в сумі 5 400,00 грн. згідно з Кредитним договором № 311530252, оскільки таке платіжне доручення не містить обов`язкових реквізитів платіжного первинного документа, зокрема, посади і прізвища, підпису особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, будь-яких відміток про виконання даного платіжного доручення установою банку чи іншою фінансовою установою. Так, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:назву документа (форми);дату складання;назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. За таких умов, позивачем не доведено факту отримання відповідачем кредиту за Кредитним договором № 311530252. До матеріалів справи позивачем не додано належних доказів на підтвердження перерахування кредиту в сумі 5 400,00 грн за Кредитним договором № 311530252 на банківський рахунок відповідача, а також не надано будь-яких інших документів, оформлених відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які підтверджували би здійснення первісним кредитором господарських операцій з надання кредиту відповідачеві. Суд зауважує, що будь-яких посилань на такі докази не містить і позовна заява. В позовній заяві не зазначено про неможливість позивачем подати такі докази та не заявлено клопотання про витребування їх у інших осіб. З урахуванням наведеного, позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов`язань, що випливають із кредитного договору, зокрема щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, комісії та неустойки. Відповідно, право вимоги щодо заявлених до стягнення з відповідача сум у позові за Кредитним договором № 311530252 не перейшло до позивача і за договорами факторингу. За таких обставин в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] належить відмовити повністю у зв`язку з недоведеністю обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові судові витрати зі сплати судового збору за подання первісного позову покладаються на позивача. Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд виходить з наступного. Позивачем за зустрічним позовом заявлено, зокрема, вимоги провизнання недійсним договору кредитної лінії № 311530252 від 22.11.2024, укладеного між ним, [PERSON] і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», про визнання договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»(первісний кредитор) і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,договором цесії та визнання вказаного договору факторингу нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тобто, при вирішенні питання про недійсність або нікчемність правочину оцінка його правомірності здійснюється на момент його вчинення. Разом з тим, оспорюваний кредитний договір укладений за участю ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», оспорюваний договір факторингу укладений за участю ТОВ «Таліон плюс», а відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] визначено лише ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Частинами першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми, дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень частин першої і третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Положеннями частин першої і третьої статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ст. 51 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)). Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача або неналежного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови в позові. Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) і [PERSON] 22.11.2024 укладено договір кредитної лінії № 311530252. Також встановлено, що між ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (відповідач за зустрічним позовом) укладено договір факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 (а.с. 24-28), на підставі якого останнє набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 311530252 від 22.11.2024. Вказані договори кредитний та факторингу - оспорюються позивачем за зустрічним позовом. Однак, як на час пред`явлення зустрічного позову [PERSON] , так і під час розгляду справи судом, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс», які є сторонами оспорюваних правочинів, не залучені до участі у справі. Враховуючи, що неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача як сторони оспорюваних договорів, одночасно не вирішивши питання про обов`язки іншої сторони таких договорів, не залученої до участі у справі як співвідповідача або належного відповідача, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом щодо визнання договорукредитної лінії № 311530252 від 22.11.2024 недійсним та визнання договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 договором цесії та визнання його нікчемним. Суд зауважує, що така підстава є самостійною підставою для відмови в позові, а відмова в позові із наведеної підстави не потребує надання судом оцінки іншим обставинам, на яких ґрунтуються відповідні позовні вимоги. Що ж стосується решти позовних вимог за зустрічним позовом, то суд зазначає, що такі позовні вимоги є по суті запереченням проти первісного позову та вже розглянуті і вирішені судом під час розгляду первісного позову в даній справі, а отже не потребують окремого вирішення. Враховуючи наведене, в зустрічному позові належить відмовити повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат за зустрічним позовом, суд виходить з такого. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Позивач за зустрічним позовом на момент розгляду справи є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою командира військової частини [NUMBER] № 2647/694 від 18.01.2026 та витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] від 11.08.2025 № 191 (а.с. 78). За наведених обставин, згідно з положеннями ч. 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати (судовий збір) за подання зустрічного позову підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed