Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі- продажу та просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 22 грудня 1999 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] , яка діяла від імені і в інтересах [PERSON] та [PERSON] діюча від імені та в інтересах неповнолітньої доньки, [PERSON] з другого боку, зареєстровану на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Вітязь» за № 99-007 Ж. Позов мотивується тим, що 22 грудня 1999 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] , яка діяла від імені і в інтересах [PERSON] та [PERSON] діюча від імені та в інтересах неповнолітньої доньки, [PERSON] з другого боку був укладений договір купівлі-продажу № 99 007 Ж, а саме однокімнатної квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був укладений на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Вітазь», та зареєстрований в журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості за реєстровим номером 99-007 Ж від 22 грудня 1999 року. 03 лютого 2000 року Одеським міським бюро техничної інвентарізації на підставі вищевказанного договору купівлі-продажу нерухомого майна за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , запис у реєстровій книзі № 141 стр. № 131 кн. 339пр. Правочин обома сторонами був виконаний, відповідачем були звільнені всі примищення, передані ключі від квартири. Продавець знявся з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін провочину не заявляв. [PERSON] та [PERSON] постійно проживали в квартирі, регулярно сплачували комунальні платежі та утримували квартиру у належному санітарно-технічному стані. 23 лютого 1991 року [PERSON] вступила у шлюб з [PERSON] , зареєстрований відділом запису актів цивільного стану Центрального р-на м. Одеси та змінила прізвище на шлюбне « [PERSON] ». 23 липня 2003 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано та позивач повернулась на дошлюбне прізвище « [PERSON] ». [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] , про що Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено відповідний запис № 786. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом звернулась до нотаріуса для оформлення докуметів на спадщину, а саме квартиру [ADDRESS] . Але згідно роз`яснення нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру після смерті спадкодавця, [PERSON] не може бути видано, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Враховуючи зазначене в позові, [PERSON] просила її позовні вимоги задовольнити. До Суворовського районного суду міста Одеси в лютому 2025 року надійшла позовна заява [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) до [PERSON] (останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] ), треті особи: [PERSON] (останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] ), [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована адреса місця проживання: [ADDRESS] ), Одеська Універсальна товарна біржа «Вітязь» (місцезнаходження: проспект Добровольського, буд.104, м. Одеса) про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 12.02.2025 року визначено головуючого-суддю Дяченка В. Г. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 08 квітня 2025 року визначено головуючого-суддю Сувертак І. В. Вилучений суддя Дяченко В. Г., підстава вилучення звільнення з посади. Справу суддею Сувертак І. В. отримано 08.04.2025 року. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі. Роз`яснено відповідачу, що у випадках ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд згідно вимог ч.8 ст. 178 та ч.2 ст. 191 ЦПК України розглядатиме справу за наявними матеріалами. 25.04.2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Суворовський районний суд міста Одеси змінено на Пересипський районний суд міста Одеси. Позивач та треті особи в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на адресу суду не надав, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за згодою сторони позивача. Суд, вислухав позивача та третіх осіб, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22 грудня 1999 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] , яка діяла від імені і в інтересах [PERSON] та [PERSON] діюча від імені та в інтересах неповнолітньої доньки, [PERSON] з другого боку був укладений договір купівлі-продажу № 99 007 Ж, а саме однокімнатної квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був укладений на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Вітазь», та зареєстрований в журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості за реєстровим номером 99-007 Ж від 22 грудня 1999 року. 03 лютого 2000 року Одеським міським бюро техничної інвентарізації на підставі вищевказанного договору купівлі-продажу нерухомого майна за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , запис у реєстровій книги № 141 стр. № 131 кн. 339пр. Правочин обома сторонами був виконаний, відповідачем були звільнені всі примищення, передані ключі від квартири. Продавець знявся з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін провочину не заявляв. [PERSON] та [PERSON] постійно проживали в квартирі, регулярно сплачували комунальні платежі та утримували квартиру у належному санітарно-технічному стані. 23 лютого 1991 року [PERSON] вступила у шлюб з [PERSON] , зареєстрованй відділом запису актів цивільного стану Центрального р-на м. Одеси та змінила прізвище на шлюбне « [PERSON] ». 23 липня 2003 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано та позивач повернулась на дошлюбне прізвище « [PERSON] ». [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] , про що Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено відповідний запис № 786. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом звернулась до нотаріуса для оформлення докуметів на спадщину, а саме квартиру [ADDRESS] . Але згідно роз`яснення нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру після смерті спадкодавця, [PERSON] не може бути видано, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі продажу в 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані. При вчиненні правочину дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав шляхом задоволення позову.

Outcome: approved