Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, про визначення способу участі у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] , та встановлення графіку побачень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 лютого 2020 року позивач уклав шлюб з [PERSON] . За час шлюбних відносин була народжена дитина - [PERSON] , [INFO] , яка народилась на території республіки Польща, де був зареєстрований факт народження дитини. [INFO] позивач разом з відповідачем, яка була при надії, переїхали до Республіки Польща для працевлаштування, де і народилась їх донька [PERSON] . Після початку бойових дій в Україні позивач разом з дружиною та донькою на початку літа 2022 року повернулись до України. 14 серпня 2022 року позивач добровільно вступив до лав Збройних сил України та прийняв участь у відсічі збройного нападу на нашу державу. Дружина позивача разом з донькою мешкали по [ADDRESS] . Під час перебування в лавах Збройних сил України та участі в бойових діях позивач постійно матеріально допомагав відповідачу та власній доньці усіма можливими засобами, перераховував грошові кошти, надсилав подарунки, спілкувався при можливості телефоном з ними. 03 травня 2023 року [PERSON] звернулась із заявою до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровською області про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, справа № 211/2744/23. 08 травня 2023 року був виданий судовий наказ, яким з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви на видачу судового наказу до суду, тобто 03 травня 2023 року. 03 травня 2023 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про розірвання шлюбу з [PERSON] , справа №211/2746/23, про що його не повідомила і не попередила. 07 жовтня 2024 року судом було прийнято рішення, за яким шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний. Зазначене рішення було прийнято за відсутності відповідача у справі та в подальшому ним не оскаржувалось. Крім того, 16 грудня 2024 року [PERSON] звернулась до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю, справа №211/7759/24. Розглянувши позовну заяву [PERSON] Довгинцівським судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 29 квітня 2025 року було прийнято ухвалу, за якою позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду. Після прийнятого рішення судом про розірвання шлюбу [PERSON] з донькою мешкали разом у її батьків по [ADDRESS] . Незважаючи на неодноразові звернення позивача з проханням відвідати та спілкуватися з донькою, а також приймати участь в її догляді та вихованні, відповідач категорично відмовляла [PERSON] у спілкуванні з дитиною. Впродовж двох останніх років [PERSON] постійно чинить перешкоди позивачу в особистому спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні, що змушує позивача звернутися за захистом особистих прав до суду. Тому позивач просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] ; встановити йому наступний графік побачень з дитиною: - кожна друга субота тижня з 10.00 години до 19.00 годин, особисто - без присутності матері; кожна друга неділя місяця з 10.00 години до 19.00 години, особисто - без присутності матері; встановити можливість перебування доньки [PERSON] , [INFO] , половину часу літних, зимових та весняних канікул з батьком [PERSON] ; необмежене спілкування з донькою [PERSON] , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншими засобами зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; надати можливість [PERSON] забирати доньку з садочку/школи за домовленістю сторін не менше два рази на тиждень. Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 16 грудня 2025 року підготовче судове засідання закрите та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Петров І.Ю. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Представник Служба у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до листа від 29 жовтня 2025 року, вихідний номер 2051, начальник служби Березуцька Н.І. просила розглянути справу у відсутність представників служби у справах дітей, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду (а.с. 25). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 лютого 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10 - копія свідоцтва про шлюб), що був розірваний рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року, справа №211/2746/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122102538), рішення не оскаржене, набрало законної сили 07 листопада 2024 року. Сторони у справі є батьками малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, 13 - копія свідоцтва про народження), яка наразі проживає з матір`ю. Також судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що 08 травня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою [PERSON] видав судовий наказ у справі №211/2744/23, відповідно до якого з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 03 травня 2023 року, до досягнення дитиною повноліття (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110690138). Крім того, 09 жовтня 2024 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №211/4625/24 ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за період з 03 травня 2023 року по 30 квітня 2024 року в сумі 230 000 гривень 00 копійок (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122170833), рішення не оскаржене, набрало законної сили 12 листопада 2024 року. 29 квітня 2025 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №211/7759/24 постановлено ухвалу, якою цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Виконкому Довгинцівської районної у місті ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю залишено без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача до суду без поважних причин (а.с.18, 19 - копія ухвали), ухвала не оскаржена, набрала законної сили 29 квітня 2025 року. Також у під час розгляду справи судом встановлено, що наразі мати з дитиною проживають за кордоном у Республіці Польща (а.с. 26), можливо у Республіці Польща проживає і сам позивач. Оскільки його представником адвокатом Петровим І.Ю. 23 січня 2026 року було долучено до матеріалів цивільної справи Угоду, укладену 19 січня 2026 року між заявником [PERSON] та учасницею [PERSON] , в межах справи № VI Nsm 1264/25, зі змісту якої вбачається, що останні погодили графік побачень та спілкування з дитиною (а.с. 37, 38). Проте суд звертає увагу сторони позивача, що наданий суду доказ належним чином не оформлений. По-перше, не зрозуміло, який судовий орган Республіки Польща розглянув дану справу, по-друге, копія угоди, складена польською мовою, не засвідчена та доданий переклад на українську мову нотаріально не засвідчений. Тому суд вважає, що долучена представником позивача угода є не належним та допустимим доказом у справі. Проте суд вважає за необхідне врахувати її зміст при ухваленні рішення у даній справі, оскільки учасники даної угоди прийшли до певного консенсусу, тобто суд має її врахувати як «дорожню карту» при вирішенні спору в даній справі. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини, а вже тільки потім - права її батьків. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20 (провадження №61-16244св21), від 08 лютого 2023 року у справі №334/1202/20 (провадження №61-7951св22), від 15 серпня 2023 року у справі №759/4170/20 (провадження №61-3420св23). Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року у справі №577/3878/21 (провадження №61-8759св22) зазначив, що «апеляційний суд погодився з рішенням суду в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Апеляційний суд зазначив, що наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину та не сприяють якнайкращому задоволенню її інтересам, які мають пріоритет над інтересами батьків. Натомість існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного з батьків є рівними. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком судів, адже такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини». Згідно з статтею 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Ухвалою від 15 жовтня 2025 року при відкритті провадження у даній справі суд зобов`язав виконком Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору з приводу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батька, [PERSON] та встановлення для нього способів у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] , на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батька, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (а.с. 22). Листом від 29 жовтня 2025 року, вихідний номер 2051 (а.с. 25), виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, в особі начальника Служби у справах дітей Березуцької Н.І., повідомив про неможливість надання висновку, оскільки батько дитини, [PERSON] , за вказаним у позовній заяві номером телефону, на зв`язок з працівниками служби у справах дітей не виходить, інформація щодо його способу життя відсутня; за інформацією Криворізького міського центру соціальних служб, [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , проживає у м. Варшава, мати не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення служби у справах дітей (а.с. 26 - копія листа-відповіді Криворізького міського центру соціальних служб виконкому Криворізької міської ради на запит Служби у справах дітей). Суд, визначаючи спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні дитини, враховує, що батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з сином, враховуючи його бажання приймати участь у вихованні доньки. До того ж, суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність відносно малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. На обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. Наявність між сторонами спорів, не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження. Враховуючи ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, режим дня, поведінку кожного з батьків, суд прийшов до висновку, що необхідно визначити такі способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] : -кожної другої суботи місяця (з врахуванням побажання дитини, за виключенням періоду хворобливого стану дитини) з 10:00 год. до 14:00 год. у публічному місці, без присутності матері, на території України з правом відвідування парків, дитячих майданчиків, торговельно-розважальних центрів, закладів культури, місць проведення дозвілля тощо, за умови дотримання прав та інтересів дитини; -кожної другої суботи місяця (з врахуванням побажання дитини, за виключенням періоду хворобливого стану дитини) з 10:00 год. до 14:00 год. за місцем проживання батька, без присутності матері, на території України, за умови дотримання прав та інтересів дитини; -батько має право забирати дитину до місця свого проживання на літні канікули, 30 днів, у період з червня по серпень місяці, за узгодженням з матір`ю дитини та виключно за бажанням дитини, з правом виїзду за кордон для спільного відпочинку (за виключенням виїзду дитини на тимчасово окуповані території України), за умови дотримання батьком дитини режиму дня та харчування дитини, та з обов`язковим поверненням дитини до місця її проживання з матір`ю, про місце перебування дитини під час канікул, зазначених у даному пункті, батько попередньо погоджує дані з матір`ю. Після закінчення воєнного стану проводити з дитиною половину весняних, осінніх, зимових канікул; -кожного понеділка, середи та п`ятниці (з врахуванням побажання дитини) з 18:00 год. до 19:00 год. спілкування батька з дитиною особисто через засоби мобільного, поштового, електронного та іншого зв`язку, в тому числі через мережу Інтернет та через будь-які мобільні додатки; -зобов`язати [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] ) повідомляти [PERSON] засобами телефонного чи електронного зв`язку про можливе скасування зустрічі або запізнення на зустріч. Суд вважає, що такий спосіб участі батька у вихованні дитини буде якнайкраще відповідати інтересам дитини та забезпечить потребу доньки у спілкуванні із батьком. У задоволенні позовних вимог в частині надання можливості позивачу забирати доньку з садочку чи школи за домовленістю сторін не менше двох разів на тиждень - відмовити з огляду на те, що наразі дитина не відвідує жодного освітнього закладу на території України. Що стосується позовних вимог щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Позивач, звернувшись до суду із позовом про зобов`язання не чинити перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні та встановленні графіку побачень з дитиною, покликається на те, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Тому батько позбавлений можливості спілкуватись із своєю дитиною, оскільки матір чинить перешкоди у такому спілкуванні. Відповідно до положень статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як доказ чинення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною позивачем надано: -Акт з місця проживання, який засвідчує, що відповідач разом малолітньою донькою мешкає за адресою своєї реєстрації по [ADDRESS] під час перебування в Україні (а.с. 14); -Графік побачень та спілкування з дитиною (а.с. 17). Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що вони є не достатніми для підтвердження того, що відповідач дійсно чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Зокрема, Акт з місця проживання засвідчує не може свідчити про чинення відповідачем перешкод позивачу у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, а лише засвідчує проживання відповідача з дитиною за адресою своєї реєстрації під час відвідування України. Як і наданий суду графік. Оскільки незрозуміло, у який період часу він був складений позивачем. Також до графіку не додано доказів, що саме [PERSON] відмовилась від погодження графіку. Тобто сторонні спостерігачі мали б засвідчити цей факт, а не сам позивач. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] звертався до Служби у справах дітей для узгодження виниклої ситуації. Проте суд не заперечує, що між сторонами у справі після розірвання шлюбу склалися напружені, складні відносини та слід зауважити, що матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач вживала заходів для підтримання належного контакту дитини з батьком чи сприяла такому спілкуванню. Тобто доводи позивача не спростовані відповідачем. Проте цього не достатньо для задоволення позовних вимог у цій частині. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є не доведеними позивачем, тому задоволенню не підлягають. Також суд вважає за необхідне зауважити сторонам, що у справах щодо здійснення батьківських прав та обов`язків, враховуючи гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, зростання дитини, остаточність судового рішення можна вважати нестійкою. Правосуддя не в змозі встановлювати, запроваджувати або припиняти сталі чутливі людські стосунки та приписувати чи забороняти почуття прихильності й комфорту, а лише формує у процесуальний спосіб найсприятливіші за конкретних обставин справи умови для цього. Визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною в інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, порушення інтересів дитини, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати найкращім інтересам дитини. Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Сторонами не заявлено вимоги про розподіл судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial