Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Микитчин П.С., звернулася в суд з позовом до Букачівської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування позову зазначено, що позивачка по справі [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом внаслідок смерті [PERSON] ,яка померла [INFO] . До складу спадкового майна входить домоволодіння по [ADDRESS] . Зазначене домоволодіння на 15 квітня 1991 року належало до суспільної групи "колгоспні двори" в якому була зареєстрована та проживала [PERSON] . Позивачка прийняла спадщину, оскільки проживала разом зі спадкодавицею на час її смерті. На цей час вона має намір оформити право власності на домоволодіння. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на домоволодіння. Документи на право власності за життя спадкодавця не оформлялися, право власності не реєструвалося у зв`язку з чим позивачка не може офрмити право власності на спадкове майно в позасудовому порядку. Просила позов задовольнити. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Ухвалою судді від 30 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 11 лютого 2026 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, 18 лютого 2026 року на адресу суду надійшла заява про слухання справи без участі представника відповідача, заперечень щодо позову немають. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі докази, які надані позивачем, судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно копії довідки, виданої Центром надання адміністративних послуг Букачівської селищної ради 24 червня 2025 року за № 55, домоволодіння по [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", в якому була зареєстрована та проживала тільки [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 18 січня 2017 року Ямницькою сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області. Згідно копії заповіту, посвідченого 01 грудня 2005 року секретарем Вишнівської сільської ради, зареєстрованого в книзі реєстру за № 10, [PERSON] все належне їй майно заповіла [PERSON] . Згідно копії довідки, виданої виконавчим комітетом Вишнівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 23 червня 2017 року, на день смерті [PERSON] проживала по [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] . Заповіт [PERSON] , посвідчений виконавчим комітетом Вишнівської сільської ради 01 грудня 2005 року, не змінений та не скасований. За постановою приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Дзери М.Л. від 09 грудня 2025 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на домоволодіння, яке розташване у [ADDRESS] через відсутність документа, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Нотаріусом зазначено, що єдиним спадкоємцем за заповітом до майна спадкодавця [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, виданого на ім`я [PERSON] , довідки, виданої ТОВ "Технічна інвентаризація та оцінка нерухомості" 04 листопада 2025 року №3844 до складу домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , станом на 03 жовтня 2025 року (час здійснення інвентаризації) входили: житловий будинок загальною площею 38,9 м2, житловою площею 17,7 м2, стайня загальною площею 17,3 м2, стодола загальною площею 22,6 м2, погріб загальною площею 15,1 м2. Згідно довідки, виданої Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 04 листопада 2025 року за №557, реєстрація права власності на домоволодіння в ОКП "Івано-Франківське ОБТІ" не проводилась. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 26 грудня 2025 року, вартість домоволодіння становить 61 738,19 грн. За ст. 120 ЦК УРСР у редакції 1963 року, що поширюється на спірні правовідносини, колгоспний двір визначався, як сімейно - трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому, за змістом ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 р «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст.17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] була власницею домоволодіння по [ADDRESS] , спадкоємиця за заповітом [PERSON] прийняла спадщину, проте не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно в позасудовому порядку, тому це право підлягає захисту судом шляхом його визнання.

Outcome: approved