Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 13.02.2025 № 12.02.2025-100002179 в розмірі 5970,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 12.02.2025-100002179. Договір укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», підписано за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора. За умовами договору відповідачу було надано кредит у розмірі 3000,00 грн., строк кредиту 168 днів, дата повернення кредиту 30.07.2025, процентна ставка «економ» 0,5 %, «стандартна» 1 %; комісія, пов`язана з наданням кредиту 5 % від суми кредиту 150,00 грн. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані на картку відповідача № [NUMBER] . У порушення умов договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку із чим його заборгованість в загальному розмірі складає 5970,00 грн., в тому числі 3000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1470,00 грн. заборгованості по процентам; 1500,00 грн. залишок штрафів. Ухвалою від 02.02.2026 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. [PERSON] відзиву на позов не подав. Копія ухвали про відкриття провадження була направлена відповідачу за адресою реєстрації місця його проживання. Поштове відправлення не було вручено адресату у зв`язку з його відсутністю (а.с. 45). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 13.02.2025 між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір № 12.02.2025-100002179. Договір укладено в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (Е435), надісланим на номер мобільного телефону. Згідно з умовами договору, сума кредиту становить 3000,00 грн., строк кредиту 168 днів, дата повернення кредиту 30.07.2025. Процентна ставка «економ» 0,5 % за один день користування кредитом; «стандарт» 1 % (пункти 1-4, 6, 7 договору); комісія, пов`язана з наданням кредиту 5 % від суми кредиту та дорівнює 150,00 грн. (п. 8 договору); комісія за обслуговування кредитної заборгованості 150,00 грн. (п. 9 договору) (а.с. 8-14). Згідно з довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 07.01.2026 № 1-0701, 13.02.2025 проведено транзакцію на суму 3000,00 грн., номер картки [NUMBER] , призначення платежу: видача за договором кредиту № 12.02.2025-100002179 (а.с. 15). Згідно з умовами договору № 12.02.2025-100002179, електронний платіжний засіб для зарахування коштів № [NUMBER] належить [PERSON] (а.с. 12 зворот. стор.). Також відомості про зазначений номер платіжного засобу містяться у п. 4.1 пропозиції (оферти) (а.с. 8). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з ч. 3, 4, 6, 8, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом [PERSON] було укладено кредитний договір в електронній формі. Грошові кошти на виконання умов такого договору були перераховані відповідачу, що підтверджується дослідженими судом доказами та не спростовано відповідачем. При визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] , суд виходить із наступного. Посилаючись на положення п. 6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», в редакції Закону № 3498-ІХ від 22.11.2023, позивач указує на те, що за договорами, укладеними з 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на усій території України оголошено воєнний стан (Указ затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), який триває дотепер. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18. Відповідно до указаного пункту, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з п. 6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», в редакції закону від 22.11.2023 № 3498-IX, у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24.12.2023), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 вказала на те, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно. Зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. У даному випадку договір укладено 13.02.2025, однак суд не застосовує положення п. 6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», в редакції закону від 22.11.2023 № 3498-IX, оскільки правило п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який передбачає списання неустойки у період дії воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення, нарахованих включно з 24.02.2022, превалює над однопредметною нормою пункту 6 в частині відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Тобто в силу закону позичальник звільняється від обов`язку сплати штрафу за прострочення грошового зобов`язання включно з 24.02.2022. Такі платежі підлягають списанню позикодавцем. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню, а з [PERSON] слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 4470,00 грн., в тому числі 3000,00 грн. тіла кредиту та 1470,00 грн. процентів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача, на користь на користь ТОВ «Споживчий центр», підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1993,46 грн.

Outcome: partial