Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

16.09.2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Гешевої Ю.Л. звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та захист права на недоторканість приватного життя. Просить суд: зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом демонтажу самовільно встановлених дверей у спільному тамбурі; зобов`язати [PERSON] демонтувати пристрої відеоспостереження з прожектором, розташований у тамбурі під`їзду № [NUMBER] на третьому поверсі між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Позов обгрунтовано таким. Позивач є власницею квартири [ADDRESS] . Право власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (договір купівлі-продажу від 30.11.2021 року). Вищевказана квартира розташована на третьому поверсі напроти квартири [ADDRESS] , власницею якої є відповідач, яка проживає в цій квартирі. Позивач зазначає, що відповідач самочинно без згоди інших мешканців будинку, зокрема, без згоди позивача та відповідних дозволів компетентних органів незаконно встановила металеві двері у загальному тамбурі між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] , чим фактично обмежила право позивача на вільний доступ до своєї квартири. Первісне планування житлового будинку не передбачало дверей в загальному коридорі, що підтверджується копією плану третього поверху першого під`їзду буд. [ADDRESS] . Докази законності встановлення вказаних тамбурних дверей між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідач не має. Крім того, у загальному коридорі відповідач розміщує велосипеди та інші особисті речі, хоча для цього має достатньо місця у власній трикімнатній квартирі та незаконно захопленій коморі на поверсі. Встановлення дверей у спільному тамбурі, та захаращування проходів і виходів, яке обмежує евакуаційні шляхи, є порушенням вимог Правил пожежної безпеки в Україні. Такі дії створюють загрозу життю та здоров`ю мешканців будинку. Окрім того, закриті на ключ двері в загальному тамбурі на сходовому майданчику в під`їзді між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] заважають доступу комунальних служб, в тому числі для здійснення своїх повноважень по контролю показань лічильників квартири [ADDRESS] . Протягом останніх чотирьох років між сторонами виникали неодноразові конфлікти з цього приводу, про що позивач повідомляла поліцію, однак належного реагування не було. Також, позивач зверталась із заявою до голови ОСББ «ПЕРШИЙ-ПІСКИ» Штейнікову О.А., останнім було надано відповідь, в якій зазначено, що дозвіл на облаштування тамбуру між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] не надавався. Інформація щодо надання дозволу попереднім головою відсутня. У результаті постійних конфліктів, стосовно розкиданих та наставлених речей у тамбурі, вимагань з боку відповідача зачиняти двері, встановлені у тамбурі на ключ та погроз з боку відповідача та її сина, позивач зазнає психологічного тиску, боїться перебувати з ними у замкненому просторі тамбура. На грунті цього, суттєво погіршився стан здоров`я позивача, а також порушився емоційний стан її малолітньої дитини (порушення сну, страхи). Додатково відповідач без відома позивача та її згоди, встановила у спільному коридорі камеру відеоспостереження з яскравим прожектором, який засліплює очі позивача та її 2-річної дитини, хоча в коридорі вже наявне загальне освітлення. Камера відеоспостереження направлена безпосередньо на двері квартири позивача, що дозволяє фіксувати внутрішню обстановку у квартирі при відчиненні та зачиненні дверей, а також відстежувати час перебування сім`ї позивача вдома. Такі дії відповідача грубо порушують право позивача на недоторканність приватного життя та житла, створює психологічний тиск на родину позивача. У зв`язку із неправомірністю дій відповідача, які полягають в обмеженні доступу лічильників, порушенні правил пожежної безпеки, недотриманні встановленого законом порядку переобладнання перепланування приміщень в багатоквартирних будинках та невідповідністю спорудженої нею перегородки (металевої двері) проектно-технічній документації на будинок, приміщення загального користування (коридор) між квартирами відповідача та позивача необхідно привести до попереднього стану шляхом демонтажу самочинно встановлених металевих дверей та демонтажу незаконно встановленої камери відеоспостереження. Ухвалою суду від 24.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 27.10.2025 року через підсистему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Стариченко М.П. подав до суду відзив на позов. Заперечення проти позову полягають у такому. [PERSON] є неналежним відповідачем в частині позовних вимог про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом демонтажу самовільно встановлених дверей у спільному тамбурі. Відповідно до копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2012 року (запис в реєстрі 198), громадянка [PERSON] придбала у громадянки [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . При цьому, заселяючись у вказану вище квартиру, двері у спільному тамбурі між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] вже були встановлені попередніми власниками квартири. Тобто, тамбур був облаштований ще до придбання відповідачем квартири [ADDRESS] . Таким чином, оскільки відповідач не встановлювала спірні двері до тамбуру між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] , вона не може бути зобов`язана їх демонтувати. При цьому, позивач набула у вланість квартиру у 2021 році, тамбур вже був і це останню влаштовувало. Також, у 2021 році в квартирі [ADDRESS] та квартирі [ADDRESS] було встановлено двух-фазові лічильники електроенергії, які самостійно без втручання комунальних служб передають всі необхідні показання автоматично. Тому, твердження позивача, що тамбурні двері перешкоджають доступу комунальних служб є надуманим. Відповідач повністю правомірно встановила пристрій відео спостереження у тамбурі (передпокої між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] ). Всі твердження позивача стосовно ніби то порушення її прав на приватність є відвертою та провокативною брехнею, яка направлена на введення суду в оману стосовно дійсних обставин даної справи. Так, між відповідачем та позивачем дійсно наявний тривалий конфлікт, ініціатором якого є позивач, яка за останні декілька років порушила всі можливі правила добросусідства та порядності. [PERSON] тричі зверталася до органів національної поліції про вчинення позивачем цілої низки протиправних по відношенню до відповідача та її сім`ї дій. З огляду на непросту конфліктну ситуацію та протиправну поведінку позивача (нанесення тілесних ушкоджень, погроза розправою, прояв неповаги до відповідача), [PERSON] для недопущення та превенції подальшої агресії з боку позивача, мала повне право встановити пристрій відеоспостереження в тамбурі між квартирами сторін по справі. Так, пристрій відеоспостереження спрямований виключно на тамбурні двері по середині спільного коридору. Навіть з відчиненими дверима квартири [ADDRESS] пристрій не зможе зафіксувати бодай найменшу частину помешкання [PERSON] . Поміж іншого, при вході до коридору (передпокою) пристрій відеоспостереження чітко видно приблизно по центру на стелі. Тобто, відеокамера не є прихованою, а добре помітною. При цьому, одразу після встановлення пристрою відеофіксації, відповідач повідомила [PERSON] про її розташування. Тамбур (коридор, передпокій) є місцем загального користування та не належить позивачу на праві особистої приватної власності. Відкрита відеозйомка в даному місці допускається без згоди особи. Відповідач в жодному разі не зберігає, не використовує, та тим паче не поширює будь-яку конфіденційну інформацію стосовно [PERSON] або членів її родини. Жодних доказів які б це підтверджували позивач не надає. Посилання позивача на те, що прожектор відеокамери начеб-то «засліплює очі» її дитині, взагалі не заслуговує на увагу, оскільки будь якого яскравого світла, що засліплює очі, пристрій відео фіксації не випромінює. Позовна вимога стосовно відшкодування 10 000,00 грн. моральної шкоди є нічим іншим як спробою збагатитися за рахунок відповідача та є скоріше проявом неповаги та подальшим загостренням конфлікту між сусідами.Єдиним, хто дійсно неодноразово страждав у цій конфліктній ситуації між сусідами є саме відповідач, якою вже готується окремий позов до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої вищеописаними протиправними діями позивача, які вчиняються нею протягом останніх місяців. Позивач не надає жодних доказів на обгрунтування того, що їй дійсно була завдана моральна шкода. Відповідач заперечує щодо витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, так як до суду не було надано доказів оплати послуг. Сторона відповідача в свою чергу теж несе витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовно 20 000,00 грн., у подальшому розмір витрат може бути збільшено, про що до суду буде подано належні докази. 17.11.2025 року до суду представником відповідача адвокатом СтариченкомМ.П. подано копію відповіді голови ОСББ «ПЕРШИЙ ПІСКИ» від 27.10.2025 року. 09.01.2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача адвокат Гешева Ю.Л. подала додаткові пояснення. Їх стислий зміст такий. Твердження відповідача з приводу камери відеоспостереження не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки камера відеоспостереження безпосередньо видима з приміщення квартири позивача; об`єктив камери розташований у напрямку виходу з квартири [ADDRESS] ; при відкриванні вхідних дверей квартири позивача камера перебуває у прямій зоні видимості, що створює у позивача та членів її сім`ї обґрунтоване відчуття постійного спостереження. Таким чином, твердження відповідача про відсутність будь-якої можливості фіксації дій позивача є не лише голослівними, але й спростовуються поданими фотодоказами. Надані фотоматеріали підтверджують, що камера перебуває у прямій зоні візуального контакту з квартирою позивача, а не у нейтральній частині місця загального користування. Факт відкритого встановлення камери у безпосередній близькості до входу в квартиру позивача, за умов тривалого конфлікту між сторонами, виходить за межі «звичайного відеоспостереження» та набуває ознак психологічного тиску. Позивач не має технічної можливості встановити, який саме кут огляду має камера відеоспостереження, чи здійснюється запис постійно, а також які саме об`єкти фіксуються об`єктивом камери. З урахуванням розташування камери, її близькості до входу у квартиру позивача та фотоматеріалів, зроблених безпосередньо з квартири позивача, існує обґрунтована ймовірність фіксації не лише тамбуру, а й обстановки всередині квартири, зокрема у момент відкривання дверей. Відповідач, яка встановила камеру, не надала жодних доказів, що камера технічно або програмно унеможливлює фіксацію внутрішнього простору житла позивача, у тому числі шляхом обмеження кута огляду, маскування зони або відсутності функції запису. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві стверджує, що вона є неналежним відповідачем у частині позовних вимог про демонтаж тамбурних дверей між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] , оскільки нібито не встановлювала ці двері. Однак таке твердження є необгрунтованим і не підтверджується наданими доказами. По-перше, відповідач є членом правління ОСББ «ПЕРШИЙ ПІСКИ», а під час конфлікту та спроб вирішити питання щодо демонтажу дверей вона особисто заявляла, що [PERSON] не має права їх демонтувати, оскільки двері встановлювала саме [PERSON] та вклала у це власні кошти. Це підтверджує факт участі відповідача у встановленні та контролі над спірними дверима. По-друге, відповідь ОСББ від 27.10.2025 року, на яку посилається сторона відповідача, не містить конкретних відомостей про те, хто встановив двері, та не дозволяє перевірити наявні свідчення сусідів. Відповідь ґрунтується виключно на неідентифікованих словах мешканців, які не можуть бути доказом у справі без їх допиту. Відповідач не надає жодних доказів того, що її права, здоров`я чи власність були реально порушені діями позивача у спосіб, який виправдовував би встановлення відеокамери чи обмеження доступу до місць загального користування. Всі наведені відповідачем випадки ґрунтуються виключно на її власних твердженнях і не містять жодних незалежних свідчень або документальних підтверджень. Враховуючи, що між сторонами існує тривалий конфлікт, таке «доказування» є однобічним і суб`єктивним. Навіть за умов, що певні інциденти мали місце у спільному користуванні тамбуру це не виправдовує необмежене втручання у приватне життя позивача, зокрема встановлення відеоспостереження у напрямку її входу. Внаслідок протиправних дій відповідача, які виразилися у систематичній конфліктній поведінці, образах, у тому числі за національною ознакою, самовільному встановленні тамбурних дверей та камери відеоспостереження, а також створенні постійного психологічного тиску на позивача та членів її родини, [PERSON] було завдано моральної шкоди. У даній справі ключовим фактором завдання моральної шкоди є постійна наявність камери відеоспостереження, спрямованої у бік входу до квартири позивача, що створює стан невизначеності щодо обсягу та характеру фіксації зображення, а також відчуття постійного контролю у власному житлі. Зазначені обставини об`єктивно впливають на психоемоційний стан особи, змушують змінювати звичну поведінку, порушують відчуття безпеки та приватності у власному домі. Причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою моральною шкодою є очевидним: саме встановлення та утримання камери відеоспостереження зумовило виникнення у позивача почуття тривоги, напруження та психологічного дискомфорту. Представником відповідача адвокатом Стариченком М.П. 13.01.2026 року до суду подано клопотання про долучення доказів, а саме відеозаписів, з яких чітко видно, що вхідні двері до квартири позивача під час їх відкриття, відчиняються якраз у сторону камери, унаслідок чого повністю перегороджується огляд внутрішньої частини помешкання позивача. Також, гарно видно, що камера спрямована чітко по центру коридору (тамбуру), спеціально для того, щоб максимально гарантувати приватність сусідньої квартири. Також, у зв`язку з активною процесуальною позицією сторони позивача, обсяг наданої відповідачу правничої допомоги збільшено на 3 000,00 грн., про що зазначено у додатковій угоді. Інших заяв чи клопотань від сторін та їх представників до суду не надходило. Ухвалою суду від 15.01.2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача адвокат Гешева Ю.В. надала суду заяву про розгляд справи за наявними матеріалами, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Також представником позивача зазначено про відмову від клопотання про проведення технічної експертизи, яке було заявлено у судовому засіданні 27.02.2026 року, через відсутність можливості здійснити оплату вартості проведення експертизи. Додатково зазначено, що у цій справі розглядається не побутовий конфлікт між сусідями, а питання дотримання базових прав співвласника права на недоторканість житла, приватність та вільне користування спільним майном. У даній справі позивач просить лише усунути перешкоди у користуванні спільним майном та припинити втручання у її приватне життя. Вважає, що саме сторона відповідача надала суду відеозапис, який підтверджує, що камера безпосередньо зачіпає простір вхідних дверей квартири позивача та при відкритті дверей фіксується внутрішній простір житла та видно людей, які перебувають у середині квратири. Крім того здійснюється збереження відеоданих. У судовому засіданні, що відбулося 18.02.2026 року позивач зазначила, що позов підтримує, просить його задовольнити. Додатково зазначила, що квартира їй належить на праві власності. Металеві двері дійсно були встановлені, коли вона придбала квартиру, проте відповідач почала ставити у тамбур свої особисті речі (велосипеди, дитячі речі та інше), що перешкоджає нормальному пересуванню, тим паче вона має малу дитину і постійно користується коляскою. Також, відповідачем була без її згоди встановлена камера відеоспостереження, що саме фіксує камера, який кут її обзору невідомо, крім того, постійне відеоспостереження здійснює психологічний тиск. Представник позивача адвокат Гешева Ю.Л. у судовому засіданні 18.02.2026 року суду зазначила, що за проектною документацією, наданою на її запит головою ОСББ «ПЕРШИЙ ПІСКИ» металевих дверей в загальному коридорі бути не повинно, дані двері встановлено самовільно. Зазначені двері блокують пожежний вихід на сходовий майданчик, заважають доступу комунальних служб. Окрім того, відповідачем у тамбурі зберігаються особисті речі (велосипеди, дитячі речі), що було відображено на фотографіях, наданих до суду. Вважає, що наразі порушено права позивача, як власника квартири щодо вільного доступу та користування. Крім того, відповідачем встановлено камеру відеоспостереження, яка дозволяє фіксувати усіх осіб, які відвідують позивача, відстежувати час перебування сім`ї позивача вдома, що порушує право позивача на недоторканість приватного життя та житла. Звертає увагу суду, що між сторонами у справі відсутні нормальні сусідські відносини, внаслідок чого позивач несе моральні страждання, відчуває психологічний тиск та постійний нагляд. Вважає позов обґрунтованим, просить його задовольнити. Зазначає, що стороною позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн., заяву про витрати на адвоката буде подана стороною позивача протягом 5 днів після ухвалення судом рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, свої інтереси довірила представляти адвокату Стариченку М.П., який надав заяву про розгляд справ без його участі та без участі відповідача, проти задоволення позовних вимог відповідач заперечує, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Всі докази понесених відповідачем витрат під час розгляду даної справи судових витрат будуть надані суду протягои пяти днів після ухваленнч рещшення суду по справі. У судовому засіданні, що відбулося 18.02.2026 року представник відповідача проти позову категорично заперечував. Підтримував усі заперечення проти позову, зазначені у відзиві. Зазначив, що [PERSON] не встановлювала двері у спільному тамбурі, а тому і не повинна їх демонтовувати. Щодо камери відеоспостереження, то вважає, що встановлення камери не порушує права позивача, відео зйомка ведеться відкрито, коридор (тамбур) є місцем загального користування. Відповідач не зберігає і не використовує будь-яку інформацію стосовно позивача або членів її родини. Між сусідами виникали конфлікти, внаслідок чого відповідач зверталась із заявами до поліції, ці факти зафіксовано. Наявність камери і зйомки наразі може зупинити протиправні дії позивача або зафіксувати їх. Категорично заперечує проти стягнення моральної шкоди, так як вважає, що саме діями позивача було завдано шкоди [PERSON] і наразі вже готується відповідний позов до суду. Просив у позові відмовити. Представник третьої особи ОСББ «ПЕРШИЙ_ПІСКИ»» голова об`єднання Штейніков О.А. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Головуючим під час розгляду справи було роз`яснено сторонам право на проведення експертизи, що дало б змогу визначити, чи прилад, встановлений відповідачем у коридорі на третьому поверсі між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] , має технічну можливість здійснювати зберігання, використання інформації про особисте життя позивача. Заявою від 10.03.2026 року сторона позивача відмовилася від клопотання про проведення технічної експертизи. Стороною відповідача вище вказане клопотання не заявлялось. Клопотань від сторін щодо виклику свідків до суду не надходило. Суд, оглянувши фотокартки та відеозаписи, надані як доказ до суду сторонами, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи та надані докази дійшов до таких висновків. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач є власницею квартири [ADDRESS] . Право власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2875741140 від 30.11.2021 року, підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу від 30.11.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горбашко М.В, реєстровий № 999 (а.с. 15). [PERSON] (відповідачу) на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , про свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 442570457 від 08.09.2025 року (а.с. 16). Згідно з договором купівлі-продажу від 03.08.2012 року [PERSON] набула у власність квартиру, продавцем зазначено [PERSON] , договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Демидьонок Т.А. (а.с. 44-45). З відповіді голови правління ОСББ «ПЕРШИЙ-ПІСКИ» Штейнікова О. вих. № 03 від 01.08.2025 року встановлено, що згідно з планом третього поверху першого під`їзду у будинку [ADDRESS] , не передбачено встановлення двері та облаштування тамбуру. Дозвіл на облаштування тамбуру між квартрами № 7 та № 8 не видавався (а.с. 17). Окрім того, представником відповідача також надано до суду відповідь голови правління ОСББ «ПЕРШИЙ-ПІСКИ» Штейнікова О. вих. № 05 від 27.10.2025 року, в якій зазначено, що інформація щодо встановлення тамбурної двері ким і коли встановлена відсутня. Зі слів мешканців першого під`їзду, на момент придбання квартири [PERSON] , тобто у серпні 2012 року вже був встановлений тамбур (а.с. 79). Отже, сторони у справі не заперечують про наявність самовільно облаштованого тамбуру і металевої двері, проте позивачем даний тамбур безсумнівно не облаштовувався, відповідач заперечує облаштування тамбуру і встановлення металевої двері нею. Водночас, судом встановлено, що металеві двері встановлені без згоди позивача та дозволів третіх осіб. Позивачем до суду надано фотографії (а.с. 21-22), на яких зображено металеві двері, які мають замок та фото самого тамбуру, де зі сторони квартири [ADDRESS] знаходяться речі (дорослий і дитячий велосипеди, самокат, дитячі машини, іграшки, м`яч, взуття). Суд констатує, що між позивачем та відповідачем у даній справі, як сусідів, виник спір з приводу встановлення металевих дверей у коридорі загального користування, в результаті чого прохід до квартир став можливим тільки через металеві двері, в які ще встановлено замок. Окрім того, факт встановлення металевих дверей підтверджується наявними у матеріалах справи фотокопіями, доданими позивачем до справи. При цьому, судом оглянутий відеозапис, де наявні металеві двері, їх вид зовні та зсередини. Також, на відеозаписі є коридор, що знаходиться у загальному користуванні квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , який дійсно захащений, стоять велосипеди, самокат, дитячі іграшки, взуття. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у ст. 319 ЦК України. У ст. 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. У постанові Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572» зазначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотриманням встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року № 6-530цс16. У сенсі положень ст. 391 ЦК України власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має довести факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном; особа, яка створює перешкоди відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки. Факт наявності незаконного встановлення металевих дверей у коридорі загального користування підтверджено матеріалами у справі. Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 року № 417-VIII (далі за текстом Закон № 417-VIII), а саме п. 6 ч. 1 ст. 1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Частинами першою. другою ст. 5 вищевказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 417-VIII співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном та про зобов`язання відповідача здійснити демонтаж встановленої металевої двері, позивач посилалась на те, що внаслідок встановлення такої двері вона обмежена в доступі до власного житла, крім того, порушенні правила пожежної безпеки, чим створено небезпечні умови для проживання. До обов`язків співвласників зазначеного вище Закону за п. 6 ч. 1 ст. 7 віднесено забезпечення додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин, а за ч. 2 вказаної статті кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Пунктом 1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій/, затвердженого Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року встановлені Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень. Зокрема п. 1.4.1 визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень за п. 1.4.3 належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Не допускається за другим абзацом п. 1.4.4 перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі. Аналізуючи зібрані по справі письмові докази,

Outcome: partial