Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача аліменти (кошти) на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000.00 грн. щомісячно, пожиттєво. В обґрунтування позову зазначає, що прожила в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 1991 року по 12.11.2024 року (останній день життя чоловіка). З 1991 року по 2015 рік син її цивільного чоловіка - відповідач у справі [PERSON] проживав з ними однією сім`єю. Фактично між ними утворилися сімейні відносини, притаманні матері та сину. Вона з відповідачем та його батьком жили однією сім`єю, проживали спільно за однією адресою: [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, які притаманні дружині та чоловіку, матері та сину. Вона була основним годувальником, всі зароблені кошти приносила в сім`ю та значну частину з них витрачала на сина (відповідача), оскільки вони з його батьком хотіли зробити його життя безтурботним та щасливим. Наразі вона непрацездатна, є пенсіонеркою, отримує пенсію 7 693.00 грн., дуже багато несе додаткових витрат на придбання ліків, оскільки постійно хворіє. Вона має рідних брата та сестру, але вони також пенсійного віку і проживають в Черкаській області. Окрім відповідача піклуватися про неї немає кому, у неї немає жодної рідної людини, яка зобов`язана та має можливість її утримувати. Відповідач є працездатним, працює, отримує значний дохід, одружений, має з дружиною на утриманні двох неповнолівтніх дітей, більше на своєму утриманні нікого не має, а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Ухвалою суду від 22.04.2025 року відкрито провадження у справі, витребувано докази. 14.05.2025 року до суду надішов відзив на позовну заяву в якому відповідач категорично заперечував проти позову. Зазначив, що у період часткового проживання його батька з позивачкою, він був працевлаштований офіційно та забезпечував його матеріально, наскільки міг. Його батько та позивачка мали окремий бюджет, її кошти не витрачалися а ні на його виховання, а ні на його навчання. Він не мав забезпеченого дитинства, з одягу одна футболка на літо, у школу з пакетом замість портфеля. З дитячих років намагався постійно підробляти, щоб збезпечити свій побут. Диплом бакалавра він отримав у 2014 році, а диплом магістра у 2018 році, у цей час він вже проживав зі своєю дружиною та оплачував навчання сам. З 2004 року він призваний був на строкову службу і по її закінченню не мав ніяких спільних справ з позивачкою. Крім того, його батько і позивачка жили погано, зловживали алкоголем, голосно сварилися. Відносин "мати-син" у них не склалися, позивачка дозволяла називати її по імені та по-батькові: "Я тобі не мама і не папа, я [PERSON] - на ви і шопотом", слова, які вона повторювала все його життя. Він одружений, має дружину та двох неповнолітніх дітей, а також споживчий кредит, тому його матеріальне становище не дає можливості допомагати позивачці. Позивачка має дохід у вигляді пенсії, який перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб більше ніж в тричі, має кровних родичів, брата та сестру, племінників та онуків, які можуть її утримувати. Крім того, з позивачкою його нічого не пов`язує, офіційно батько з позивачкою одружений не був, і як наслідок навіть юридичних відносин "мачуха-син" у них не було. Позивачка в судовому засіданні підтримала вимоги позову у повному обсязі, просила задовольнити позов з підстав, що викладені у ньому. Представники позивачки в судовому засіданні підтримали все викладене у позові, просили суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позов. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в повному обсязі з підстав, що викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка у справі підтвердила всі надані нею раніше пояснення. Пояснила, що її родичі допомагають їй, але не завжди. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що знайома з позивачкою 20 років, працювали разом багато років. З відповідачем у справі познайомилася, коли його батько почав зустрічатися з позивачкою. Позивачка переживала за відповідача, як за свого сина, вона постійно говорила, що йому треба допомагати, хвилювалася, щоб він отримав вищу освіту. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки. З 1993 року її сестра проживала з [PERSON] і його сином - відповідачем у справі. Вона ростила відповідача, як свого сина, тому що його батько постійно випивав і не займався дитиною. Позивачка постійно відправляла відповідача на відпочинок до таборів, виховувавла його як свого сина. Вона не має можливості доглядати свою сестру - позивачку у справі і її утримувати, бо у неї маленька пенсія і вона дуже хворіє. Суд, заслухавши позивачку, представників позивачки, відповідача і представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши заяви сторін, письмові матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із фотокопії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] (позивачка) має гіпертонічну хворобу 3 ст. ступінь 3 ризик 4, наслідки перенесеного ГПМК з формуванням множинних зон ішемії з тенденцією до злиття з помірним лівобічним геміпарезом. Статтею 271 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлений обов`язок особи утримувати тих, з ким вона проживала однією сім`єю до досягнення повноліття, та визначено, що якщо особа до досягнення повноліття проживала з родичами або іншими особами однією сім`єю, вона зобов`язана утримувати непрацездатних родичів та інших осіб, з якими проживала не менш як п`ять років, за умови, що ця особа може надавати матеріальну допомогу. Цей обов`язок виникає, якщо у того, хто потребує матеріальної допомоги, немає дружини, чоловіка, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено: «Поняттям "родичі", яке вживається в СК, охоплюються такі особи: баба, дід, прабаба, прадід, повнорідні брат і сестра. "Членами сім`ї" є мачуха, вітчим, які проживають однією сім`єю з малолітніми або неповнолітніми пасинком, падчеркою. "Інші особи" - це особи, в сім`ї яких виховується дитина. Ними можуть бути тітка, дядько, двоюрідні сестра, брат, а також сусіди чи інші сторонні особи. Отже, законодавчо визначеними умовами для виникнення обов`язку вихованця стосовно осіб, з якими вона проживала однією сім`єю, є: - повнолітність та достатній для надання матеріальної допомоги рівень забезпеченості вихованця; - непрацездатність родичів та інших осіб, з якими проживала однією сім`єю; - необхідність отримання фактичним вихователем матеріальної допомоги; - відсутність у того, хто потребує матеріальної допомоги, дружини, чоловіка, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - особа проживала однією сім`єю до досягнення повноліття, але не менш як п`ять років з родичами або іншими особами, що її виховували. Обов`язок по утриманню колишнього вихователя виникає в особи за умови відсутності у неї чоловіка, дружини, повнолітніх сина чи дочки, тобто аліментнозобов`язаних осіб першої черги, та осіб, що належать до кола аліментнозобов`язаних другої черги - братів чи сестер. Обов`язок по утриманню може виникнути також тоді, коли є всі чи хоча б хтось із зазначених осіб, але вони недостатньо матеріально забезпечені чи з інших поважних причин не можуть надавати вихователю матеріальну допомогу. Обов`язок особи утримувати тих, з ким вона проживала однією сім`єю до досягнення повноліття, є зворотнім до встановленого статтею 269 СК України обов`язку інших осіб утримувати дитину. Так, відповідно до ст. 269 СК України, особи, у сім`ї яких виховувалася дитина, зобов`язані надавати їй матеріальну допомогу, якщо у неї немає батьків, баби, діда, повнолітніх братів та сестер, за умови, що ці особи можуть надавати матеріальну допомогу. Особливістю даної норми є виникнення обов`язку осіб, у сім`ї яких виховувалася дитина, щодо надання їй матеріальної допомоги, якщо у неї немає батьків, баби, діда, повнолітніх братів та сестер. Таким чином, аліментний обов`язок фактичного вихователя є обов`язком третьої черги, що виникає у разі відсутності зобов`язальних осіб інших черг. Так, норми статей 269, 271 СК України є взаємопов`язаними та потребують врахування при розгляді даної справи. Причому законодавець чітко закріплює передумову виникнення обов`язку осіб утримувати дитину, що виховується в їх родині, - це насамперед відсутність батьків у цієї дитини. Оскільки відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Дитина ж належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відтак саме батьки є відповідними управомоченими особами щодо виконання зобов`язань, покладених на них приписами Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». Таким чином, у Позивачки обов`язок по утриманню міг би виникнути лише за умов, визначених ст. 269 СК України, тобто за умови відсутності у дитини батьків, дідів, баби або неможливості цих осіб з поважних причин надавати дитині належне утримання. Як убачається з матеріалів справи і підтверджується відповідними доказами, Позивачка не є членом сім`ї Відповідача, Відповідач в судовому засіданні стверджував, що проживав до повноліття зі своїм батьком та знаходився на його утриманні, батько Відповідача не був позбавлений батьківських прав. Крім того, доказів проживання однією сім`єю Позивачки з покійним батьком Відповідача матеріали справи також не містять. Відтак у даній справі відсутній обов`язковий юридичний склад, який є передумовою виникнення аліментних обов`язків третьої черги, визначених статтею 271 СК України. Натомість обов`язок піклування за рідними братами та сестрами, їх утримання є не тільки морально-етичною вимогою та духовним стандартом поведінки, а й юридичною вимогою, правовим обов`язком, який ґрунтується на положеннях законодавства про зміцнення сім`ї, побудові сімейних відносин на паритетних засадах, почутті взаємолюбові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, а також узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 1 СК України. Так, частиною другою статті 267 СК України законодавчо закріплений обов`язок повнолітніх братів і сестер утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні судом було встановлено про наявність у Позивачки аліментнозобов`язаних осіб другої черги - повнорідних брата та сестри. Докази, які б свідчили, що ці особи з поважних причин не можуть надавати Позивачці належне утримання, у матеріалах справи відсутні, а фактичні обставини справи та показання свідків свідчать про наявне піклування за Позивачкою з боку аліментнозобов`язаних родичів. Крім того, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі №6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16-ц). Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що особа є непрацездатною, наприклад, у зв`язку із відсутністю пенсій (або низького розміру) чи інших джерел існування. Потребою в матеріальній допомозі (нужденністю) є забезпеченість особі коштами в розмірі нижче прожиткового мінімуму. Визначення потреби матеріальної допомоги непрацездатної особи здійснюється судом у кожному конкретною випадку за допомогою зіставлення доходів такого члена і прожиткового рівня. Саме за таких обставин законодавець зобов`язує одного члена сім`ї утримувати іншого непрацездатного члена сім`ї, тобто надавати йому необхідну матеріальну допомогу. Обидва ці фактори підлягають доведенню в судовому процесі. До уваги приймається отримання непрацездатним членом сім`ї пенсії, державній пільг, субсидій, наявність у нього майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності одного з членів сім`ї не зумовлює виникнення у другого - обов`язку надання йому утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2025 року становить 2361,00 гривня. Згідно довідки про доходи, що наявна в матеріалах справи, позивачка отримує пенсію в розмірі 7 693.00 грн. Отже, позивачка отримує пенсію за віком у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України та ч. 2 ст. 76 СК України. Враховуючи встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно із ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, суд відносить судовий збір за рахунок держави.

Outcome: dismissed