Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

28.01.2026 року до суду звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 17400 грн. В позовній заяві посилався на те, що 02.07.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2602731. Відповідно до вказаного договору товариство надало позичальнику кредит у сумі 6000 грн. на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. Відповідачка, у свою чергу, не виконала умови кредитного договору. 26.02.2021 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021. Згідно вищевказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до [PERSON] за кредитним договором №2602731 від 02.07.2020 року. Зазначають, що всупереч умовам кредитного договору, відповідачка не виконала своїх зобов`язань, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 17400 грн, яка складається з: 6000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11400 грн - заборгованість за відсотками. Просять стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 17400 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн. та 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано докази (а.с.43-44). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання (а.с.49), в наданому клопотанні просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 53). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.47-48), та не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 10.03.2026 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. 02 липня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2602731, відповідно до якого відповідачка отримала кредит в розмірі 6000 грн, строком на 10 днів. Стандартна процентна ставка 1,90%, знижена процентна ставка 1,33% в день (а.с.16-18). Вказаний договір було підписано відповідачкою шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором М845849 (а.с. 18 на звороті). Істотні умови кредитного договору №2602731, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , містяться безпосередньо у цьому договорі, підписаному відповідачкою одноразовим ідентифікатором. Крім того, відповідачкою було підписано паспорт споживчого кредиту та графік платежів (а.с. 19-21). Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Авентус Україна» підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з якою укладено договір про надання споживчого кредиту №2602731 від 02.07.2020 ідентифікована ТОВ «Авентус Україна». Договір зі сторони клієнта підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором: М845849 дата та час відправки ідентифікатора клієнту 02.07.2020 20:07:15, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: [NUMBER] (а.с.21 на звороті). Листом ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №6513-ВП від 16.12.2025 року повідомлено ТОВ «Авентус Україна» про успішність операції про перерахунок 02.07.2020 на банківську картку [NUMBER] коштів у сумі 6000 грн. (а.с.22). Згідно з повідомленням АТ КБ "Приват Банк" №20.1.0.0.0/7-260216/70921-БТ від 20.02.2026 та випискою по рахунку, наданими на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в банку емітовано картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку 02.07.2020 року був зарахований платіж у сумі 6000 грн, що відповідає даті укладання кредитного договору та сумі наданого кредиту (а.с.51, 52). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що через невиконання відповідачкою умов кредитного договору у неї утворилась заборгованість за кредитним договором №2602731 від 02.07.2020 року в сумі 17400 грн, яка складається з: 6000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11400 грн - заборгованість за відсотками. Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачкою не надано. Так, відповідачка в судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача щодо укладення кредитного договору та розміру заборгованості. Кредитний договір №2602731 від 02.07.2020 підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань відповідачка має заборгованість за кредитним договором №2602731 від 02.07.2020 року в сумі 17400 грн, яка складається з: 6000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11400 грн - заборгованість за відсотками. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Згідно з нормою статті 562 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). Так в даному випадку матеріали справи у своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка отримала кредитні кошти за договором №2602731 про надання споживчого кредиту від 02.07.2020 року, укладеного з ТОВ «Авентус Україна». Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Таким чином, оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) по вищевказаному договору, підлягають задоволенню. Відповідно умов договору №2602731 від 02.07.2020 (п.1.3, 1.4), [PERSON] отримала кошти у сумі 6000 грн строком на 10 днів зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с.16). Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п.1.4. Кредитного договору). Згідно з п.1.5.1. Кредитного договору знижена процентна ставка 1,33% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. Відповідно до п.1.5.2. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: -у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього Договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в пп.1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки; -у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього Договору; -у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 ст.1048 ЦК України. Пунктом 3 договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Відповідно до 4 розділу Кредитного договору визначено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.-4.5 Договору. Таким чином, за умовами договору з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі: 6000 грн за тілом кредиту та відсотки за користування кредитом в розмірі 11400 грн за період часу з 02.07.2020 по 11.07.2020 (10 днів відповідно п.1.4) та за період часу з 12.07.2020 по 09.10.2020 (90 днів відповідно п. 1.5.2., 3.1, 4.1.), а всього 17400 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.23-28) вбачається, що саме за наведеними відсотковими ставками та в межах строку кредитування, визначеними умовами договору, був здійснений розрахунок заборгованості за відсотками. Відповідачкою не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідачка не оспорювала даний кредитний договір у судовому порядку. Таким чином, у зв`язку з порушеннями зобов`язань відповідачка має загальну заборгованість в сумі 17400 грн., з яких 6000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 11400 грн - заборгованість за відсотками, яка й підлягає стягненню з неї на користь позивача. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, судом встановлено, що 26 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021, за умовами якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с.28 на звороті - 32). Як вбачається із Витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2602731 (а.с.32 на звороті). 12 січня 2026 року за вих. №20534038 ТОВ Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" направило на адресу відповідачки досудову вимогу про погашення нею заборгованості за кредитним договором №2602731 від 07.02.2020 року з вказівкою про реквізити для сплати (а.с.34). Таким чином, оскільки відповідачка не виконує умов кредитного договору, добровільно та в визначені строки не сплачує визначені договором платежі, а позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором, позовні вимоги підлягають задоволенню та з неї підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 17400 грн., з яких 6000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 11400 грн - заборгованість за відсотками. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року (а.с.36 на звороті), акт №491 наданих послуг від 12.01.2026 року (а.с.37), згідно з якими вартість правової допомоги становить 8000 грн. та детальний опис наданих послуг до акту №491 від 12.01.2026 року за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року (а.с.37 на звороті). Відповідно до п.п.2.3, 2.5 розділу 2 Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року передбачено, що вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 (одну) кредитну справу складає 8000 грн. без ПДВ. Термін оплати послуг вказаний у Акті наданих послуг. При цьому суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20). Крім того, в даному випадку слід врахувати правову позицію, викладену у додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року, згідно якої: «Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено». Так, суд враховує, що представником позивача вчинені такі дії: написання позовної заяви. Докази вчинення будь-яких інших процесуальний дій надані не були. При цьому розгляд справи відбувався без участі предстаника позивача. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи, оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, виходячи з реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку про наявність достатність правових підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 8000 грн. до 4000 грн. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2662,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved