Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] помер його тато [PERSON] . При житті померлий зробив письмове розпорядження на випадок смерті і все своє майно заповів позивачу. Даний заповіт посвідчений 08.05.2018 секретарем Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, реєстровий за № 26. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з частки житлового будинку [ADDRESS] . Позивач фактично спадщину прийняв та подав приватному нотаріусу Коломийського РНО Стефурак Н.Я. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на підставі якої заведено спадкову справу № 48/2025. Житловий будинок [ADDRESS] побудований у 80-их роках на земельній ділянці площею 0.25 га. У період з 1983 по 2000 роки у погосподарських книгах велися записи щодо даного господарства із зазначенням двох особових рахунків: [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] ) та [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] ). 3 2001 року при впорядкуванні послідовності нумерації житлових будинків у с. Слобідка спадковому господарству по вул. Січових Стрільців присвоєно єдиний адресний номер 16. Дане будинковолодіння зареєстровано як колгоспний двір, головою якого була баба позивача [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 16.08.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 148 10.08.1988. Оригінал вказаного правовстановлюючого документу втрачено. Дані обставини стали підставою відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Своїми діями позивач фактично вступив в управління спадщиною, адже постійно проживав і продовжує проживати у спадковому господарстві. На даний час позивач доглядає господарство в належному стані, виготовив технічну документацію на будинок за власні кошти, сплачує всі витрати щодо утримання будинку й господарських споруд, однак не може реалізувати своє право на спадщину. Колгоспний двір був припинений після введення в дію Закону України «Про власність» - з 15.04.1991. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 у житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані: батько позивача [PERSON] , 1943 р.н., який помер [INFO] , мати позивача [PERSON] , 1950 р.н., яка померла [INFO] , брат позивача [PERSON] , 1971 р.н., позивач [PERSON] , 1980 р.н., бабуся позивача [PERSON] , 1922 р.н., яка померла [INFO] , сестра позивача [PERSON] , 1973 р.н., чоловік сестри позивача [PERSON] , 1967 р.н. Інших спадкоємців, які б протягом встановленого законом строку звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, немає. Ухвалою суду від 16.09.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, подали до суду зустрічний позов до [PERSON] та просять визнати за кожним з них право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: за адресою: [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 16.08.1988 на підставі рішення цього ж виконкому №148 від 10.08.1988, житлове господарство, розташоване по [ADDRESS] , належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] . Оригінал вказаного правовстановлюючого документу втрачено. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Станом на 15 квітня 1991 року (час припинення колгоспних дворів) у спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1943 р.н., який помер [INFO] , [PERSON] , 1950 р.н., яка померла [INFO] , [PERSON] , 1971 р.н., [PERSON] , 1980 р.н., [PERSON] , 1922 р.н., яка померла [INFO] , [PERSON] , 1973 р.н., [PERSON] , 1967 р.н. Отже, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/6 частині будинковолодіння. Позивачі за зустрічним позовом бажають зареєструвати право власності на належні їм частки у колгоспному дворі, розташованому по [ADDRESS] , у зв`язку з чим просять визнати за ними право власності на дані частки. Ухвалою суду від 02.10.2025 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 02.12.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Судове засідання, призначене на 13.01.2026, не відбулося, оскільки суддя була зайнята в іншій справі. Судове засідання, призначене на 29.01.2026, було відкладено за клопотанням представника позивача-відповідача [PERSON] адвоката Бундзяк У.М. У судові засідання, призначені на 16.02.2026 та на 05.03.2026, учасники справи не з`явилися. Представник позивача-відповідача [PERSON] - адвокат Бундзяк У.М. 05.03.2026 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача-відповідача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідачі-позивачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у прохальній частині зустрічного позову просили розгляд справи проводити без їх участі. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із копії інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 83552, виданої 25.02.2025 ОКП «КМБТІ» згідно архівних даних станом на 31.12.2012, вбачається, що нерухоме майно, яке знаходиться по [ADDRESS] , належить голові колгоспного двору [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 16.08.1988 згідно рішення цього ж виконкому № 148 від 10.08.1988, реєстровий № 25. Верховний Суд у постановах від 03 травня 2022 року в справі № 520/5386/15-ц, від 22 листопада 2023 року в справі № 689/1693/20 та ін. зазначив, що колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР). У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників. Копіями витягів з погосподарських книг Слобідської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, виданих Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - колгоспний двір, членами колгоспного двору були: - у 1986-1990 роках: (особовий рахунок № [NUMBER] ): голова [PERSON] , [INFO] ; (особовий рахунок не зазначено): голова [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] ; - у 1991-1995 роках: (особовий рахунок № [NUMBER] ): голова [PERSON] , [INFO] , внука [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , правнук [PERSON] , [INFO] ; (особовий рахунок № [NUMBER] ): голова [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , вибув СА 19.12.1990, повернувся 12.12.1992, син [PERSON] , [INFO] . Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 02 березня 1991 року Слобідською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, стверджується, що [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із укладенням шлюбу 02 березня 1991 року із [PERSON] , [INFO] , змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 1 від 02.03.1991. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Із змісту довідки № 18/75, виданої 18.11.2025 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради, вбачається, що станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] були: - (особовий рахунок № [NUMBER] ): [PERSON] , 1922 р.н., [PERSON] , 1973 р.н., [PERSON] , 1967 р.н., [PERSON] , 1992 р.н.; - (особовий рахунок № [NUMBER] ): [PERSON] , 1943 р.н., [PERSON] , 1950 р.н., [PERSON] , 1971 р.н., [PERSON] , 1980 р.н. Однак, суд критично оцінює інформацію, що міститься у зазначеній вище довідці, щодо належності [PERSON] до членів даного колгоспного двору саме на 15.04.1991, оскільки останній народився значно пізніше - 04.06.1992. Відповідач-позивач [PERSON] , [INFO] , перебуваючи на дійсній строковій військовій службіз 19.12.1990 по 12.12.1992, не втратив право на частку у майні колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року. З наведеного слідує, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , 1922 р.н., [PERSON] , 1973 р.н., [PERSON] , 1967 р.н., [PERSON] , 1943 р.н., [PERSON] , 1950 р.н., [PERSON] , 1971 р.н. та [PERSON] , 1980 р.н., на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/7 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. Член колгоспного двору (голова колгоспного двору) [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 81 рік у с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 8 від 15 липня 2004 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 липня 2025 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального відділення Міністерства юстиції. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] померла після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Частина 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею були зареєстровані: зять [PERSON] , 1943 р.н., дочка [PERSON] , 1950 р.н., онук [PERSON] , 1980 р.н., що підтверджується довідкою № 18/71, виданою 17.07.2025 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради на підставі погосподарської книги № 3 (особовий рахунок № [NUMBER] ). Факт родинних відносини між [PERSON] , [INFO] , та спадкодавцем [PERSON] , як дочкою та матір`ю, підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 липня 1967 р., з якого слідує, що при реєстрації народження [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », актовий запис № 75 від 04 липня 1967 р.; свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 24.11.1970, з якого вбачається, що [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу із [PERSON] , 1943 р.н., змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 24 від 24.11.1970. [PERSON] заповіту не вчиняла. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй, як члену колишнього колгоспного двору. [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, успадкувала після смерті матері [PERSON] вищезгадану частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, однак до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця не зверталася. Інформаційною довідкою № 82636501 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 23.09.2025 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Згідно ч.3 ст.1296 ЦПК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Член колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] у віці 64 роки у с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7 від 12 червня 2014 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 червня 2014 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] померла після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею були зареєстровані: чоловік [PERSON] , 1943 р.н., син [PERSON] , 1980 р.н., що підтверджується довідкою № 18/73, виданою 17.07.2025 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що [PERSON] , 1943 р.н., та [PERSON] , 1950 р.н., були подружжям. Копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 липня 2025 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджуються, що позивач-відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 7 від 05 квітня 1980 р. Відповідач-позивач [PERSON] , [INFO] , також є сином [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 33 від 06 листопада 1971 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 березня 2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Відповідачка-позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 травня 1973 р., з якого слідує, що при реєстрації народження [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », актовий запис № 25 від 19 травня 1973 р.; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 02 березня 1991 р. Слобідською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що [PERSON] у зв`язку із укладенням шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 1 від 02.03.1991. [PERSON] заповіту не вчиняла. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є: її чоловік [PERSON] , сини: позивач-відповідач [PERSON] , відповідач-позивач [PERSON] та дочка - відповідачка-позивачка [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Діти спадкодавця - відповідачі-позивачі [PERSON] та [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги за законом, спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняли, оскільки постійно не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Чоловік спадкодавця [PERSON] та син - позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, в рівних частках прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 2/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 1/7 частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/7 частки успадкована нею після смерті матері [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на успадковане майно [PERSON] не оформила. Чоловік спадкодавця [PERSON] та син - позивач-відповідач [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги за законом, в рівних частках успадкували вищезгадану частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що становить по 1/7 частці, однак до нотаріуса за видачею їм свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця не зверталися. Інформаційними довідками № 83013711 та № 83013908 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданими 24.10.2025 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За заповітом, посвідченим 08.05.2018 секретарем Слобідської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 26, [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів своєму сину [PERSON] , [INFO] , жителю [ADDRESS] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 62426331 (номер в реєстрі нотаріальних дій 26), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80547926, виданої 21.03.2025 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. Однак, зі змісту вищезгаданої Інформаційної довідки вбачається, що від імені [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , 20.06.2014 та 05.05.2015 Слобідською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області були посвідчені заповіти, які є чинними та зареєстровані у спадковому реєстрі за № 56224854 (номер в реєстрі нотаріальних дій 13) та за № 57426440 (номер в реєстрі нотаріальних дій 16). Відповідно до ч.2, ч.3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Враховуючи вищенаведене, заповіт, складений [PERSON] 08.05.2018 (номер в реєстрі нотаріальних дій 26), скасував заповіти, складені ним 20.06.2014 (номер в реєстрі нотаріальних дій 13) та 05.05.2015 (номер в реєстрі нотаріальних дій 16). Член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 76 років у с. Слобідка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 112 від 29 жовтня 2020 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29 жовтня 2020 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] помер після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним були зареєстровані: син [PERSON] , 1980 р.н., дочка [PERSON] , 1973 р.н., що підтверджується довідкою № 18/72, виданою 17.07.2025 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради на підставі погосподарської книги № 3 за 2016-2024 роки. Позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Того, хто пережив подружжя, у померлого немає. Із копії спадкової справи № 48/2025, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського РНО Стефурак Н.Я., вбачається, що позивач-відповідач [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, 21.03.2025 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця. Копією Витягу № 80547989 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 21.03.2025 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 73831146 (номер у нотаріуса 48/2025), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить, зокрема, 2/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , 1/7 частки якого належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/7 частки успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на успадковане майно [PERSON] не оформив. Підставою звернення позивача-відповідача [PERSON] до суду стало те, що постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. від 20.08.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , з посиланням на те, що у спадкоємця відсутній оригінал правовстановлюючого документу на будинок, а також на те, що спадкове будинковолодіння зареєстроване, як колгоспний двір. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , виготовленого станом на 01.03.2025, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1985 році, господарські будівлі та споруди в 1988, 1990, 1991 роках. Ринкова вартість житлового будинку літ. «А», загальною площею 65,5 кв, житловою площею 48,4 кв з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 05.03.2025 становить 223300 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] виділено земельну ділянку орієнтовною площею 0,20 га, про що свідчить довідка № 18/121, видана 03.12.2025 Слобідським старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004, державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 442403039, сформованої 05.09.2025, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 448914045, сформована 23.10.2025 та надана позивачем-відповідачем [PERSON] до матеріалів справи, не є доказом у даній справі, оскільки не стосується спірного житлового будинку, а містить відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 16.08.1988 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їй, [PERSON] , [PERSON] , відповідачам-позивачам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивачу-відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/7 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Вищезгадане свідоцтво втрачено. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті матері [PERSON] 1/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , однак до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на дану частку спадкового майна не зверталася. Крім того, їй належала 1/7 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/7 частки. [PERSON] та позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, в рівних частках успадкували після смерті [PERSON] 2/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] ,що становить по 1/7 частці, однак до нотаріуса за видачею їм свідоцтв про право на спадщину за законом на дані частки спадкового майна не зверталися. Крім того, їм належало по 1/7 частці у даному житловому будинку, як членам колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить по 2/7 частки. Позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкував після смерті батька [PERSON] 2/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , та фактично став власником, однак через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на будинок та через те, що спадковий житловий будинок був колгоспним двором, майно якого належало його членам на праві сумісної власності без визначення часток, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану частку нерухомого майна. Отже, з урахуванням спадщини, позивачу-відповідачу [PERSON] належить у даному житловому будинку 4/7 частки. Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] правомірно набули право власності кожен на 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 112, 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1254, 1258, 1261,1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial