Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №7757721 від 30.10.2019, а також судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 жовтня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №7757721, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 14999,00 грн. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язався повернути отримані кошти, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у строки, передбачені договором. Позивач зазначає, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти. Однак відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконала, у встановлений строк кредитні кошти не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 17 січня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №45-МЛ, відповідно до якого позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 51746,92 грн, а саме: - 14999,00 грн заборгованість за тілом кредиту; - 27748,52 грн заборгованість за процентами; -1499,90 грн заборгованість за комісією; - 7499,50 грн заборгованість за штрафними санкціями. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.08.2025 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та визначено проводити розгляд з повідомленням (викликом) сторін. У подальшому ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2025 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згоду на заочний розгляд справи, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подав. Судом встановлено, що відповідач має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд». Судові повістки та процесуальні документи були направлені відповідачу через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Згідно довідки про доставку електронного документа до електронного кабінету відповідача, судові документи доставлено до електронного кабінету відповідача (а.с. 49, 64, 77, 82). Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судового документа є день отримання судом повідомлення про доставлення документа до електронного кабінету особи. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Враховуючи неявку сторін у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку відповідача, належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, а також відсутність відзиву на позовну заяву, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 30 жовтня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір №7757721, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 14999,00 грн, строком на 15 днів, з кінцевим терміном повернення 14 листопада 2019 року (а.с.14зв.б.-16). Відповідно до умов договору процентна ставка за користування кредитом становить 2,50 % за кожен день користування кредитом, а також передбачено сплату комісії за надання кредиту. Згідно з умовами кредитного договору №7757721 від 30 жовтня 2019 року, договір укладено в електронній формі в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця шляхом акцепту пропозиції (оферти) позичальником. Акцепт умов договору здійснювався позичальником шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався кредитодавцем на номер мобільного телефону позичальника [NUMBER] , у вигляді SMS-повідомлення (а.с.13зв.б-14, 17зв.б). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному законом, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Таким чином, укладений між сторонами кредитний договір в електронній формі має таку ж юридичну силу, як і договір, укладений у письмовій формі. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та комісію. Відповідно до умов договору кредитні кошти надаються шляхом безготівкового перерахування на платіжну картку позичальника. З метою встановлення факту отримання відповідачем кредитних коштів ухвалою суду від 28 серпня 2025 року було витребувано інформацію у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.47). Згідно відповіді банку від 15 вересня 2025 року, [PERSON] є клієнтом банку та була верифікована шляхом підписання анкети-заяви на ідентифікацію клієнта від 24 листопада 2018 року, а також повідомлено, що на ім`я [PERSON] емітовано платіжну картку « [NUMBER] , на яку 30 жовтня 2019 року було зараховано кошти у сумі 14999,00 грн. (а.с.57-58). Також позивачем долучено платіжне доручення 2824413 від 30.10.2019, в якому зазначено, що перерахована сума 14999,00 грн, в графі «Призначення платежу» вказано: «кредитні кошти від ТОВ Мілоан згідно договору 7757721» (а.с.18). Таким чином, суд дійшов висновку, що кредитні кошти були зараховані на платіжну картку, емітовану на ім`я відповідача, що підтверджує отримання відповідачем кредиту. 17 січня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №45-МЛ, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача (а.с.19зв.б.-23). Згідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь іншої сторони певну дію. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти та проценти у встановлений строк не повернув. З наданого позивачем розрахунку заборгованості та відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором вбачається, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача становить 51746,92 грн.(а.с.18зв.б-19). Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та матеріалам справи, відповідачем не спростований. Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд виходить з того, що відповідно до ст. 76, 77, 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали справи, суд бере до уваги надані позивачем докази, зокрема: кредитний договір, анкету-заяву позичальника, розрахунок заборгованості, відомість нарахування процентів, договір відступлення права вимоги, витяг з реєстру боржників, відповідь АТ КБ «ПриватБанк» щодо зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Вказані докази є належними та допустимими, узгоджуються між собою та у своїй сукупності підтверджують факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, перехід права вимоги до позивача та наявність заборгованості. Відповідачем належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог суду не надано. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується відповідними доказами, наявними у матеріалах справи, у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн, понесені на підставі договору про надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Дослідивши надані позивачем докази понесених витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених витрат, у зв`язку з чим вони підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved