Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою вказуючи, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який уклали 15.05.2019 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, про що складено відповідний актовий запис № 2. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між нею та відповідачем не склалося, через різні погляди на життя, ведення спільного господарства, поваги один до одного. Вона з відповідачем шлюбних стосунків не підтримують з вересня 2023 року, шлюб носить формальний характер, сім`я фактично розпалася, тому збереження шлюбу неможливе. Їхній син проживає разом з нею, перебуває повністю на її утриманні. Відповідач матеріально допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Вважає, що відповідач відповідно до закону, зобов`язаний приймати участь в утриманні їхньої дитини. Згідно ст. 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. А тому змушена була звернутись до суду з даним позовом та просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Ухвалою судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 06.01.2026 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли, з відповідними заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву суду не надав з заявами та клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказах у відсутність учасників справи, що не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони зареєстрували шлюб 15.05.2019 року у виконавчому комітеті Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, про що складено відповідний актовий запис № 2. Прізвище після реєстрації шлюбу позивачка змінила з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно копії Витягу з реєстру Новгородківської територіальної громади від 17.07.2023р., зареєстрованим місцем проживання позивачки [PERSON] зазначено: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до відповіді відділу «ЦНАП» Кам`янецької селищної ради від 12.11.2025р. №06-17/438 зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є [ADDRESS] (а.с. 21). Позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 19.07.2019 року виконавчим комітетом Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області (а.с. 9). Згідно матеріалів справи, позивачка разом з сином [PERSON] , [INFO] , не зареєстровані, але проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою Бережинським старостинським округом Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 01.10.2025р. (а.с. 11). Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, то суд встановив наступне. Згідно ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України визначені підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, зокрема ч.1 цієї статті передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Також ч.2 передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України - особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У матеріалах справи відсутня інформацію від позивачки, щодо зміни її прізвища. Відповідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає доведеними доводи позивачки, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, але шлюбні відносини фактично припинені, а тому враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач у судове засідання не прибув, відзиву на позов не надав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому її права підлягають судовому захисту, в зв`язку з чим шлюб необхідно розірвати, а позов задовольнити. Щодо позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то суд встановив наступне. Відповідно до ст.11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 Сімейного Кодексу передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження`він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї. Тлумачення положень СК України свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. Відповідачем не було надано доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини. При цьому сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1статті 192 СК України). Крім того, присудження аліментів за рішенням суду не обмежує відповідача у праві надання додаткової матеріальної допомоги на дитину добровільно. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мала б тоді, коли б утримувалися обома батьками. Згідно п. 1 ч. 1ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Щодо розподілу наявних судових витрат по справі у виді судового збору, що сплатила позивачка при подачі позову слід зазначити наступне. Так, відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн, а позов в частині розірвання шлюбу між сторонами задоволено у повному обсязі, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею при зверненні до суду і документально підтвердженні судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1211,20 грн. При цьому враховуючи, що на підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України позивачка звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1211,20 грн, а позовні вимоги були задоволенні у цій частині повному обсязі також, суд вважає, щоз відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20грн. Крім цього, у позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн, яка складається із гонорару, визначеному за домовленістю сторін у фіксованому розмірі. Згідно договору про надання правничої допомоги від 03.10.2025р., який укладено між адвокатським бюро «Комаха Т.С.» в особі керуючого бюро (засновника) Комахи Т.С. та Онищук М.М., адвокат зобов`язується надати клієнту правову (правничу) допомогу по представництву прав та інтересів клієнта у судовому процесі у цивільній справі та згідно додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги №03/10 від 03.10.2025р. від 03.10.2025р. п.1 встановлено, що вартість послуг становить 2 500,00 грн, а також в акті приймання-передачі наданих послуг №1 до договору про надання правничої допомоги №03/10 від 03.10.2025р. від 03.10.2025р. вказана вартість послуг 2 500,00 грн, які відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 07.10.2025р. сплачено Онищук М.М. 2500,00 грн (а.с. 12-15). Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України", від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що наявні у матеріалах справи докази доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу, а заявлена до стягнення з відповідача сума відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Беручи до уваги характер виконаної адвокатом роботи під час підготовки документів та складення позовної заяви про розірвання шлюбу та представництво інтересів позивачки в суді, подання заяв, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивачки про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, та виходячи із того, що позовні вимоги було задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 2 500, 00 грн.

Outcome: approved