Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

05 лютого 2026 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить постановити рішення, яким: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] шкоду у розмірі 4888 гривень та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 08 червня 2023 року приблизно о 23:45 години, за адресою: [ADDRESS] , на території приватного помешкання, яке належить громадянину України [PERSON] , [PERSON] зрізав з стовпа та пошкодив кабелі до камери відео нагляду Dahua, залізні вхідні ворота, прикріплені до воріт інформаційні таблички про зону зсуву та небезпеку попереду. Зазначає, що загалом заподіяна шкода склала 4888 грн. Зазначає, що відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 885251 та направлено матеріали до Київського районного суду м. Одеси. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 31.07.2023 року [PERSON] , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (справа № 947/290762/23). Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 06.02.2026 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 11.03.2026 року на 14.00 год. 20.02.2026 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 червня 2023 року приблизно о 23:45 години, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] порушив громадський порядок та спокій громадян, чим здійсним дрібне хуліганство, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 885251 від 21.06.2023 року за ст. 173 КУпАП, в якому зазначено, що матеріальну шкоду не заподіяно. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 31.07.2023 року по справі №947/20762/23 [PERSON] , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Матеріали справи містять Прототокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.06.2023 року, згідно якого [PERSON] просив вжити заходи щодо сусіда [PERSON] . Перш за все, слід зазначити, що з клопотанням про витребування доказів представник позивача до суду не звертався, відеодокази з матеріалів адміністративної справи витребувати та оглянути не просив. Наданий суду акт від 11.06.2023 року не може бути належними та допустимим доказом спричинення відповідачем майнової шкоди позивачу, оскільки він складений у не встановленому законом порядку не встановленими особами, які не попереджені про кримінальну відповідальність та не є експертами-оцінювачами. Крім того, указаний акт суперечить іншим матеріалам справи. З довідки ст ДОП СП ВП №4 ОРУП №1, що міститься на аркуші справи 10, вбачається, що позивач звернувся до поліції з проханням прийняти заходи впливу на сусіда [PERSON] , який перерізав кабель камери відеоспостереження, згодом обірвав зі стовба та зірвав табличку з паркану. Матеріали справи містять копію рахунку на оплату №104 від 28.03.2023 року на суму 1250 гривень, в якому зазначені товари: знак 600*900 вартістю 1150 гривень та комплект кріплень вартістю 100 грн.; платіжну інструкцію від 28.03.2023 року на суму 1500 гривень (оплата згідно рахунку №104 від 28.03.2023 року); товарний чек від 11.06.2023 року (ремонт воріт, установка камери) на суму 3363 грн. Однак, суд зазначає, що матеріали справи не містять еспертного висновку щодо стану пошкодження речей та суми відновлювального ремонту. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає за необхідне зазначити, що представник позивача у судовому засіданні не пояснив, які пошкодження конкретно були здійснені відповідачем, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій відповідача щодо пошкодження кабелю, камер відеоспостереження, знаку/таблички та металевого паркану, оцінки спричиненої шкоди, можливості та способів її усунення, а як наслідок відсутній безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою, відповідно вина відповідача не доведена. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з вищенаведеного та з урахуванням положень ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач повинен довести наявність збитків, наявність неправомірної поведінки відповідача, безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування та його обрахування. Втім, позивачем не надано належних доказів спричинення йому матеріальної шкоди завданої внаслідок вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діями відповідача. Доводи представника позивач, суд вважає непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідача до цивільної відповідальності, а отже, не дають і достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. В порядку ст. 133, 137, 144 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed