Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Померлий доводився позивачці чоловіком. Позивачка зазначає, що заповіту померлий не залишив. Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом шляхом постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також шляхом подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися. За твердженням позивачки, до складу спадщини після смерті [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,07 га, виділеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, однак не переданій у приватну власність. Позивачка вказує, що зазначене майно за життя [PERSON] успадкував після смерті свого діда [PERSON] , 1918 року народження, який помер [INFO] . На підтвердження належності будинку [PERSON] позивачка посилається на рішення Міжгірської селищної ради від 28.03.1997 року про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,066 га для обслуговування житлового будинку, довідку виконавчого комітету Міжгірської селищної ради від 03.07.2020 року № 2954, згідно з якою будинок за вказаною адресою збудований у 1975 році саме [PERSON] , а також на технічну справу, виготовлену у 1975 році Хустським міжміським БТІ на його замовлення. Разом з тим, як зазначає позивачка, право власності на вказаний житловий будинок за життя [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстровано не було. Позивачка також зазначає, що на день смерті [PERSON] проживав у будинку за адресою: [ADDRESS] , а разом із ним проживали його онук [PERSON] та дружина онука [PERSON] . На думку позивачки, саме [PERSON] був єдиним спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину після смерті діда, однак за життя не оформив своїх спадкових прав та не зареєстрував право власності на вказаний будинок. Після смерті [PERSON] позивачка, як його дружина, прийняла спадщину, однак 20.01.2026 року державний нотаріус Міжгірської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та відсутністю відомостей про зареєстроване право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на неможливість оформлення спадкових прав у позасудовому порядку, позивачка просить суд визнати за нею, як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23 лютого 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивачки подала до суду заяву, у якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивачки, зазначивши про повну підтримку заявлених позовних вимог. Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла письмова заява з проханням розглянути справу без участі їх представника. У заяві зазначено, що відповідач не заперечує проти задоволення позову. З огляду на неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, надані докази та оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог статей 76-81, 89 ЦПК України, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом установлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а. с. 7, 12). За життя [PERSON] заповітного розпорядження не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 9). Позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом постійного спільного проживання разом із ним на момент відкриття спадщини та шляхом подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Інші особи із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття у встановлений законом строк не зверталися, що підтверджується постановою нотаріуса та довідкою Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 11.02.2025 року № 16-08/139 (а. с. 10, 11). До спадкового майна після смерті [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,07 га, виділеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, однак не переданій у приватну власність (а. с. 16-18). Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за життя [PERSON] успадкував після смерті свого діда [PERSON] , 1918 року народження, який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 14, 15). Згідно з рішенням Міжгірської селищної ради народних депутатів 16 сесії 22 скликання від 28.03.1997 року [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,066 га для обслуговування житлового будинку (а. с. 16). Згідно з довідкою виконавчого комітету Міжгірської селищної ради № 2954 від 03.07.2020 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1975 році громадянином [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 17). Водночас право власності на вказаний житловий будинок в установленому законом порядку за життя [PERSON] зареєстровано не було, що підтверджується довідкою КП «Міжгірське БТІ» № 214 від 27.08.2025 року (а. с. 18). Отже, [PERSON] фактично був забудовником і власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . На день його смерті він постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . На момент відкриття спадщини разом із ним проживали: [PERSON] , [INFO] , онук померлого, та [PERSON] , 1961 року народження, дружина онука. Інші особи за цією адресою не проживали та не були зареєстровані, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 11.02.2025 року № 16-08/138 (а. с. 15). З наведеного вбачається, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті діда, однак за життя не оформив своїх спадкових прав та не зареєстрував на своє ім`я право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом. Однак 20.01.2026 року державний нотаріус Міжгірської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , оскільки на вказане спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи та відсутні відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про зареєстроване право власності щодо житлового будинку (а. с. 10). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, четвертої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами справи підтверджено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] , після смерті якого [PERSON] фактично прийняв спадщину, однак за життя не оформив правовстановлюючих документів та не здійснив державну реєстрацію права власності на вказане майно. Саме відсутність оформленого права власності стала підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим суд враховує, що відповідно до статей 328, 1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки спадкодавця, які належали йому на момент відкриття спадщини, незалежно від того, чи були вони оформлені шляхом державної реєстрації. Відсутність державної реєстрації права власності або належних правовстановлюючих документів не свідчить про відсутність самого права та не позбавляє спадкоємця можливості звернутися до суду з вимогою про визнання права власності. З наданих доказів убачається, що спадкове майно фактично існує, спору щодо нього між спадкоємцями немає, відповідач проти задоволення позову не заперечує, а матеріалами справи не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав чи інтересів інших осіб у разі задоволення позову. Враховуючи неможливість оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а також те, що визнання права власності у судовому порядку є належним способом захисту цивільного права у випадках відсутності правовстановлюючих документів, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved