Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

05 грудня 2025 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 03 березня 1979 року між нею, [PERSON] , та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований Тур`я-Пасіцькою сільською радою Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 8, про що було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Позивачка вказує, що від даного шлюбу у них народилося троє дітей, які станом на сьогоднішній день досягли повноліття та мають власні сім`ї. Також позивачка посилається на те, що у 2000 роках відповідач переїхав проживати окремо у с.Тур`ї-Ремети, а потім в іншу область, куди саме, їй невідомо. Вже більше двадцяти років вони не проживають спільно та майже не спілкуються. Та як їй відомо, відповідач має іншу жінку. Позивачка вказує, що їх шлюб є лише формальністю, жодних взаємних прав і обов`язків вони не мають. Спільного господарства не ведуть. Відтак, формальна реєстрація шлюбу створює для позивачки перешкоди у оформленні пільг та соціальних виплат. Позивачка вказує, що проживати однією сім`єю з відповідачем не вдається для неї можливим, тому вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Надання строку на примирення вважає недоцільним, оскільки на даний момент ведення спільного господарства між ними припинено, за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, їх шлюб є лише формальністю та просить суд термін для примирення не надавати та, враховуючи ту обставину, що їй не відомо, де на сьогоднішній день перебуває відповідач, змоги оформити розірвання шлюбу через органи РАЦС у неї немає, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 03 березня 1979 року Тур`я-Пасіцькою сільською радою Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 8. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с.1-2). Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 304/2779/25 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, проте, 23.01.2026 року до суду представником позивача адвокатом Зизич Н.Ю. подано заяву, в якій остання просить розглянути справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги [PERSON] підтримують в повному обсязі, та просять суд такі задовільнити за наведеними у позові підставами та обґрунтуваннями. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно та належним чином, що підтверджується направленням листа через АТ «Укрпошта» за місцем його реєстрації, проте про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки, відповідачем суду не представлено. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, заперечень щодо заявленого [PERSON] позову, відповідачем до теперішнього часу до суду не подано. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до приписів ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи № 304/2779/25, з`ясувавши всі обставини по цій справі, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з наданих матеріалів, сторони по справі: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 03 березня 1979 року, який зареєстрований Тур`я-Пасіцькою сільською радою Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , копія якого є в матеріалах справи (а.с.5). Як зазначено позивачкою у позові, від спільного подружнього життя сторони мають трьох дітей, які на теперішній час досягли повнолітні. Подружні стосунки між сторонами припинені, шлюб є лише формальністю, жодних взаємних прав та обов`язків вони не мають, проживати однією сім`єю не здається можливим, подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено. Крім того, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається, відповідно до приписів статті 24 СК України. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо один від одного протягом тривалого часу, та будь-яких підстав до збереження сім`ї судом не встановлено та відповідачем в ході розгляду справи не доведено, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved