Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

У листопаді 2025р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Фліксбус-Україна», в якому просив суд: - стягнути з відповідача ТОВ «Фліксбус-Україна» на користь позивача [PERSON] борг компенсацію відшкодування матеріальної шкоди 45,92 євро, що становить 2249,16 грн.; борг компенсацію відшкодування суми моральної шкоди в розмірі 660,0 євро, що становить 32326,8 грн. (далі по тексту - вимога № 1); - зобов`язати відповідача ТОВ «Фліксбус-Україна» перерахувати на рахунок позивача [PERSON] борг компенсацію відшкодування матеріальної шкоди 45,92 євро, що становить 2249,16 грн.; борг компенсацію відшкодування суми моральної шкоди в розмірі 660,0 євро, що становить 32326,8 грн. (далі по тексту - вимога № 2); Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 листопада 2024р. на сайті «FlixBus», ним було придбано квиток, здійснено оплату банківською карткою, в електронній формі, № бронювання 320 829 0561, перевезення на автобусах «FlixBus», виконував партнер-перевізник оперпатор «UKRPAS TREVEL LLC». Місце відправлення/призначення, час і дата: м. Київ, Україна «Автостанція Київ» за маршрутом № 3204 «Київ - Берлін», місце 18В, час відправлення: 11:00 год., 08 листопада 2024р., час прибуття: 10:55 год., 09 листопада 2024р. м. Берлін, ФРН «Берлін-центральна автобусна станція», час на пересадку 5 год. 20 хв. «Берлін-центральна автобусна станція» за маршрутом № 052 «Берлін- Цайц», місце 14А, час відправлення:16:15 год., 09 листопада 2024р., час прибуття: 19:40 год., 09 листопада 2024р. «Цайц - залізничний вокзал». Під час поїздки по території Республіки Польща, 09 листопада 2024р., під час відвідування позивачем туалету, водій автобуса «FlixBus» залишив позивача у стаціонарному туалеті автобусної зупинки, і автобус поїхав з багажем, документами, телефоном, верхнім одягом, грошима, позивача, у зв`язку з чим, останній вимушений був запізнитись на інший автобус, який рухався за маршрутом «Берлін-Цайц», а також вимушений був купувати інший квиток для подальшої подорожі. Позивач вважає, що мало місце зі сторони відповідача порушення умов договору перевезення. В досудовому порядку, позивач звертався до відповідача з претензією, щодо компенсування йому понесених витрат, однак його претензія була проігнорована відповідачем. Оскільки в досудовому порядку, відповідач відмовляється компенсувати позивачу, витрати, які були фактичними і неминучими, компенсувати відшкодування матеріальної шкоди 690,0 грн., еквівалент 15,45 євро, за період часу з 09 листопада по 11 листопада 2024р. - оплата вартості дзвінків та відправлених повідомлень; компенсація відшкодування матеріальної шкоди 30,47 євро, що за курсом НБУ становить 1492,42 грн. за придбаний квіток на автобус «FlixBus» маршрут № 052 «Берлін - Цайц», а також відшкодувати спричиненні моральні страждання, які позивач оцінив у 660,0 євро, що становить 32326,8 грн., позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. У встановленому законом порядку, учасники справи були оповіщені судом про відкриття провадження по справі та призначення справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, проте стороною відповідача відзив на позов не подавався. 03 грудня 2025р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що жодним чином, не порушував права позивача, оскільки відповідач, не надає послуги з міжнародних перевезень пасажирів автобусами, не має відповідної ліцензії, і, таким чином, відповідач не є перевізником, і не здійснював перевезення пасажирів на міжнародному маршруті № 3204 «Київ - Берлін». Перевізником за вказаним маршрутом є особа, зазначена у придбаному позивачем квитку, і про яку позивач зазначає за змістом позову «UKRPAS TREVEL LLC2 (ТОВ «Укрпас Тревел», код за ЄДРПОУ 44746288). При цьому, відповідач ТОВ «Фліксбус-Україна» не є кінцевим користувачем веб-сайту https://www.flixbus.ua/, на якому позивачем було здійснено бронювання квитка, та його оплату. Також сторона відповідача звертала увагу суду, що посилання сторони позивача на правові позиції Верховного Суду, з зазначенням постанов по конкретним справам є не релевантними, оскільки мають інші обставини. Крім того, сторона відповідача вважає, що позивачем не доведено належними, і допустимими доказами заявлені позовні вимоги. Відповідь на відзив стороною позивача до суд не подавалась. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 908 ЦК України визначає, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Стаття 910 ЦК України визначає, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Стаття 922 ЦК України визначає, що за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров`ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника. У разі відмови пасажира від перевезення з причини затримки відправлення транспортного засобу перевізник зобов`язаний повернути пасажиру провізну плату. Якщо поїздка пасажира з пункту пересадки не відбулася внаслідок запізнення транспортного засобу, який доставив його у цей пункт, перевізник зобов`язаний відшкодувати пасажирові завдані збитки. Згідно з положеннями статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). За положеннями статті 629 та 526 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України) . Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. В той же час положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ст. 623 ЦК України). Для надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами, відповідно до абзацу 6 частини 4 ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», необхідною є ліцензія. Відповідно до пункту 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997р. № 176 (далі по тексту - Правила), автомобільний перевізник зобов`язаний: - вживати заходів до забезпечення безпечної, зручної поїздки пасажирів і зберігання та/або доставки багажу згідно з договором перевезення і розкладом руху; - здійснювати перевезення пасажирів з використанням сертифікованих транспортних засобів відповідного типу, на які оформлені документи згідно із законодавством; - організовувати проїзд пасажирів до місця призначення за маршрутом без додаткових фінансових витрат пасажирів, насамперед осіб з інвалідністю, громадян похилого віку, вагітних жінок, пасажирів з дітьми дошкільного віку, у разі припинення поїздки через технічну несправність транспортного засобу чи настання надзвичайної або невідворотної за даних умов події; - здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд; - забезпечувати перед початком пасажирського міжнародного автомобільного перевезення перевірку наявності у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовляти у міжнародному перевезенні пасажирам, які не пред`явили необхідні документи, тощо. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 05 листопада 2024р. на сайті «FlixBus», позивачем було придбано квиток, здійснено оплату банківською карткою, в електронній формі, № бронювання 320 829 0561. Місце відправлення/призначення, час і дата: м. Київ, Україна «Автостанція Київ» за маршрутом № 3204 «Київ - Берлін», місце 18В, час відправлення: 11:00 год., 08 листопада 2024р., час прибуття: 10:55 год., 09 листопада 2024р. м. Берлін, ФРН «Берлін-центральна автобусна станція», час на пересадку 5 год. 20 хв. «Берлін-центральна автобусна станція» за маршрутом № 052 «Берлін- Цайц», місце 14А, час відправлення:16:15 год., 09 листопада 2024р., час прибуття: 19:40 год., 09 листопада 2024р. «Цайц - залізничний вокзал». Перевізником за вказаним маршрутом є особа, зазначена у придбаному позивачем квитку: ТОВ «Укрпас Тревел», код за ЄДРПОУ 44746288 («UKRPAS TREVEL LLC2»). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідачем ТОВ «Фліксбус-Україна» не було виконано умови договору перевезення, внаслідок залишення позивача 09 листопада 2024р. на автобусній зупинці в Республіки Польща, що спричинило позивачу матеріальну шкоду та моральні страждання. Пунктом 40 Правил передбачено, що за договором перевезення пасажира автобусом перевізник зобов`язується безпечно перевезти пасажира до пункту призначення, а в разі здавання ним багажу - доставити до пункту призначення багаж та видати його пасажиру або уповноваженій ним особі. Пасажир зобов`язується внести установлену плату за проїзд, а в разі здавання багажу до багажного відділення - плату за його перевезення. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ). Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ч. 3 цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення Європейський суд з прав людини від 19 лютого 2009р. у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 07 жовтня 2020р. у справі № 705/3876/18, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У п. 40 постанови від 17 квітня 2018р. у справі № 523/9076/16 Велика Палата Верховного Суду прийшла до правового висновку, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано до суду належні і допустимі докази, та судом не встановлено, що саме відповідачем ТОВ «Фліксбус-Україна» були порушені права позивача, враховуючи те, що перевізником, за придбаним позивачем квитком був ТОВ «Укрпас Тревел», код за ЄДРПОУ 44746288 («UKRPAS TREVEL LLC2»). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищенаведені правові позиції Верховного Суду, суд приходить до висновку, що відповідач ТОВ «Фліксбус-Україна» є неналежним відповідачем, не здійснював перевезення позивача, за придбаним ним квитком 09 листопада 2024р., а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги № 1 і вимоги № 2. При цьому, судом враховано, що протягом всього часу розгляду справи в суді сторона позивача не зверталась до суду з заявою про заміну неналежного відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed