Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом до відповідача, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Просить визнати за [PERSON] , право у порядку спадкування на земельну частку (пай) площею 5,35 га умовних кадастрових гектарів на території Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, яка належала померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «ім. Дімітрова» серії [NUMBER] зареєстрований 28.06.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 148. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове нерухоме майно, за таких обставин позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні вимог позивача. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що позивачка [PERSON] , народилась [INFO] в с. Сядрине Корюківського району Чернігівської області. Зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом серія [NUMBER] виданий Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 24 грудня 1996 р. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 12 серпня 1950 року - батьками позивачки були [PERSON] та [PERSON] . 09 червня 1973 року позивачка офіційно вступила в шлюб з [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] видане 09.06.1973 р. в м. Корюківка) та на підставі цього змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] померла рідна тітка позивачки по матері [PERSON] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , запис в книзі реєстрації актів про смерть за № 03 від 18 січня 2001 року, місце реєстрації Сядринська сільська рада Корюківського району Чернігівської області. За життя покійна була членом колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Дімітрова» на території Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області та була включена в списки на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Як результат, їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 053468 на території Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, розміром 5,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Саме на дане майно після смерті тітки відкрилась спадщина. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (далі - ЦК Української РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до норм ЦК УРСР я фактично прийняла спадщину, бо вступила в володіння і управління спадковим майном. У випадку коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформила права на спадщину, необхідність у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини відсутня (ст. 549 ЦК УРСР, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1223, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, [PERSON] , фактично вступила у володіння і управління спадковим майном після смерті [PERSON] . Документи, які підтверджують ступінь родинного зв`язку зі спадкодавцем, а саме: -свідоцтво про народження [PERSON] , серія [NUMBER] від 18 березня 1972 року, відповідно до якого народилась вона [INFO] та її батьками були [PERSON] та [PERSON] ; -посвідка про народження № [NUMBER] зареєстрована Савинською сільрадою Корюківського району, відповідно до якої мати [PERSON] народилась [INFO] та її батьками були [PERSON] та [PERSON] ; -запис акта про укладення шлюбу № 03 від 18 травня 1938 року, відповідно до якого [PERSON] вступила до шлюбу та змінила змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] »; -свідоцтво про народження позивачки серія [NUMBER] виданого 12 серпня 1950 року, де її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ; На підставі вказаного вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами, а позивачка є рідною племінницею [PERSON] . За життя тітка до шлюбу не вступала, дітей не було. Проживала в с. Сядрине Корюківського району Чернігівської області, разом з позивачкою, останні роки вона її доглядала, а потім займалась похованням. На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна [PERSON] є [PERSON] , так як після смерті покійної прийняла спадщину та вважала, що є повноправним власником земельної частки (паю), але коли виявила бажання реалізувати своє право власності, а саме розпорядитися майном, виявилося, що без свідоцтва про право на спадщину вона цього зробити не може. У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Для підтвердження факту належності земельної частки (паю) померлій [PERSON] , позивачка звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Листом про надання інформації від 04.07.2025 р. № Б-694/0-802/6-25 позивачці відповіли, що на підставі розпорядження Корюківської районної державної адміністрації від 27.06.1996 р. № 221 та зареєстрований 28.06.1996 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зроблений запис № 148, [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 053468 по КСП «ім. Дімітрова» на території Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, розміром 5,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості). Про втрату оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) позивачкою було подано оголошення в газеті "Маяк" випуск № 28 від 10.07.2025 р. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1223, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтями 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 605, 60 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved