Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Адвокат Неште Алла Іванівна звернулася в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , Івано-Франківської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є власницею квартири у житловому будинку [ADDRESS] . Право власності на квартиру належить позивачці на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. 07.07.2023 року, за реєстровим № 4992 та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 07.07.2023 року приватним нотаріусом Квочак Л.Т., номер запису про право власності №50923928, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2762195226040, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав № 338451356 сформованим приватним нотаріусом Квочак Л.Т. 08.07.2023 року. Сусідня квартира [ADDRESS] , належить відповідачу [PERSON] . Право власності на квартиру [ADDRESS] у житловому будинку належить відповідачці на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченому приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М. 14.02.2014 року за реєстровим № 932 та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 14.02.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М., номер запису про право власності № 4677985, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 285273026101, що" підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав № 5004101475077 сформованим 06.11.2023 року. Дані квартири у житловому будинку не відносяться до квартир у багатоквартирному будинку. Житловий будинок з двома квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] відноситься до зблокованого житлового будинку, який є житловим будинком квартирного типу, що складається з двох квартир, кожна з яких мала би мати безпосередній вихід на приквартирну ділянку. Проте, земельна ділянка, на якій розташований даний житловий будинок, належить на праві приватної власності відповідачу. А саме, земельна ділянка площею 0,0251 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2610100000:20:001:0106. Право власності на земельну ділянку належить відповідачу на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченому приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською M.М. 14.02.2014 року за реєстровим № 935 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 14.02.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М., номер запису про право власності № 4679463, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 283970726101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав сформованим 11.10.2023 року. Попередніми власниками квартири [ADDRESS] були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету міської ради № 332 від 25.08.2004 року. Приватизація земельної ділянки площею 0,0251 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд здійснювалася гр. [PERSON] на підставі технічного звіту по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки та оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . Дана документація розроблялася у 2004 році Івано-Франківською філією Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Однією із складових даної документації був план земельної ділянки із нанесенням житлової будівлі споруди, який також підтверджує розташування квартири в житловому будинку Позивача на даній земельній ділянці. Попередня власниця квартири [ADDRESS] [PERSON] , яка продала дану квартиру позивачці, набула її у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 6-849 від 10 серпня 2007 року успадкувавши 1/2 вищевказаної квартири від своєї матері [PERSON] , яка на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 вересня 1997 року, укладеного між [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] та [PERSON] , купила квартиру [ADDRESS] . На підставі договору дарування частки квартири від 14 червня 2011 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] остання набула 1/2 частку вищевказаної квартири. Також попередня власниця квартири [ADDRESS] [PERSON] у 2012 розу зверталася до Івано-Франківського міського суду з позовом до Івано-Франківської міської ради, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, [PERSON] управління Держкомзему в м. Івано-Франківську про визнання незаконним рішення та визнання недійсним держаного акту. Проте, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012 у позові їй було відмовлено у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.10.2013 року у справі № 0907/7979/2012 рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року залишено без змін. Звернувшись до проектної організації ТОВ «Юридично Земельний Центр ІФ» у жовтні 2023 року, для здійснення геодезичної зйомки, з метою приватизації земельної ділянки під квартирою у житловому будинку, позивачка дізналася про те, що земельна ділянка уже приватизована і на даний час належить відповідачу. Саме під час відведення земельної ділянки площею 0,0251 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2610100000:20:001:0106 відповідачем 2 - органом місцевого самоврядування - Івано-Франківською міською радою, було допущене грубе порушення процедури відведення земельної ділянки, не враховано наявність на даній земельній ділянці іншої квартири у житловому будинку, що призвело до одноосібної передачі у власність земельної ділянки, яка знаходилася у спільному користуванні двох власників об`єкта нерухомості. Зазначається, що [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на всю земельну ділянку площею 0,0251 га № 010529401498 від 12 вересня 2005 року на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року. Видача державного акта на земельну ділянку, передбачену для обслуговування двох квартир у житловому будинку за єдиною адресою: [ADDRESS] , здійснювалася тільки власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] призвело до порушення прав власника іншої квартири, яка знаходиться в одному житловому будинку. На даний час новий власник квартири [ADDRESS] у житловому будинку позивачка [PERSON] не може набути у власність свою частину земельної ділянки, оскільки уся ділянка передана [PERSON] , яку у подальшому він продав відповідачу 1 [PERSON] . Також позивачка не може здійснювати будь-які необхідні будівельні та інші роботи щодо обслуговування своєї квартири, оскільки відповідач не дозволяє їй здійснювати ці роботи стверджуючи, що вся земельна ділянка є власністю відповідача і на підтвердження цього представляє витяг з ДРРП. Відповідно до висновку судового експерта Худака Миколи Ярославовича, за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23/01/24 від 23.01.2024 року, яке проводилося за заявою адвоката Неште А.І., яка діє в інтересах [PERSON] , квартира [ADDRESS] (яка належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] ) розташовується на земельній ділянці площею 0,0251, кадастровий номер 2610100000:20:001:0106, яка належить на праві приватної класності [PERSON] . У додатках № 1 та № 2 до вказаного висновку графічно зображено розташування меж земельної ділянки площею 0,0251, кадастровий номер 2610100000:20:001:0106 та житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, як встановлено експертом із результатів дослідження, частки співласників у земельній ділянці з кадастровим номером 2610100000:20:001:0106, площею 0,0251 га, пропорційно до часток співвласників у житловому будинку становлять: для власника квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) - 55/100 частка, що від загальної площі ділянки становить 0,0138 га; для власника квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) - 45/100 частка, що від загальної площі ділянки становить 0,0113 га. А також у висновку експерта визначена площа 23 кв.м., земельної ділянки, яка повинна залишатися у спільній власності обох користувачів. На даний час позивачка обмежена у розпорядженні своєю власністю - квартирою у житловому будинку для здійснення її реконструкції, так як у неї відсутні дані права власності на земельну ділянку, на якій розміщена її житлова нерухомість. А також існує перешкода у користуванні власним нерухомим майном у зв`язку з відсутністю безперешкодного проходу, проїзду, завезення будівельних матеріалів до її нерухомості. Фактично позивачка повністю позбавлена будь-яких прав на користування земельною ділянкою, оскільки її квартира у блочному житловому будинку розміщена на земельній ділянці іншого землевласника відповідача [PERSON] , що також підтверджується висновком судового експерта Худака М.Я. Виникає питання щодо володіння землею новим власником нерухомого майна у зв`язку з невирішеним питанням про перехід права на землю шляхом укладення сторонами угоди про відчуження нерухомого майна та окремої цивільно-правової угоди щодо долі земельної ділянки, на якій таке майно розташоване, з урахуванням балансу інтересів як власника житлового будинку, так і власника земельної ділянки, на якій розташована нерухомість. У такому випадку до нового власника вочевидь переходить право на частину земельної ділянки, на якій розташоване придбане нерухоме майно та на частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування цього нерухомого майна. Позивачка вважає, що відповідачем 2 порушене її право, як теперішнього власника квартири [ADDRESS] у житловому будинку, так як органом місцевого самоврядування при наданні дозволу і затверджені документації із землеустрою не досліджено питання наявності на земельній ділянці двох квартир, які на ній розташовані, що призвело до порушення прав нерухомого майна та земельної ділянки які пов`язані нероздільно. Відповідачем 3, колишнім власником квартири [ADDRESS] [PERSON] , умисно приховано інформацію щодо наявності іншої квартири в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , при розробленні документації із землеустрою та поданні її на затвердження. Позивачка вважає, що строки позовної давності не пропущено, так як вона стала власником квартири у житловому будинку 07.07.2023 року. У жовтні 2023 року проектною організацією підготовлено кадастровий план земельної ділянки для приватизації і саме тоді позивачка дізналася про її порушене право щодо користування земельною ділянкою, на якій розташовується її квартира у житловому будинку. Позивачка вперше виявила порушення свого права, як законного власника на земельну ділянку під власним житловим майном - квартирою у житловому будинку, після здійснення зйомки проектною організацією, яка і виявила зареєстровану земельну ділянку площею 0,0251, кадастровий номер 2610100000:20:001:0106 в ДЗК. Вказується на те, що незаконне рішення відповідача 2 - виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про передачу земельної ділянки відповідачу 3 [PERSON] породило ряд незаконних дій, а саме оформлення Державного акту на право власності на землю, на піставі якого було укладено Договір купівлі-продажу № ВТР 116757 від 14.02.2014 року, реєстрація права власності на земельну ділянку у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрацію такої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Зважаючи на вище наведене, сторона позивача просить: Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0251 га по [ADDRESS] . Визнати недійсним державний акт серія ІФ № 062038 від 12 вересня 2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0251 га, по [ADDRESS] , виданий [PERSON] . Визнати недійсним та скасувати Договір купівлі-продажу земельної ділянки № ВТР 116757 від 14.02.2014 року, зареєстрований у реєстрі за № 935, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М. на земельну ділянку площею 0,0251 кадастровий номер 2610100000:20:001:0106 для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі України площею 0,0251 кадастровий номер 2610100000:20:001:0106, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Скасувати Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно площею 0,0251 га, кадастровий номер 2610100000:20:001:0106, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд яка розташована за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), яка зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 283970726101. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Відповідачем - Івано-Франківською міською радою подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач 2 не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . У будинку [ADDRESS] а знаходяться: квартира [ADDRESS] , яка належить позивачці та інша квартира [ADDRESS] , що належить відповідачці [PERSON] . У своїй позовній заяві, посилаючись на Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, позивачка вказує, що даний будинок відноситься до зблокованого житлового будинку. Аналізуючи нормативно-правові акти, можна зробити висновок, що даний будинок є житловим будинком квартирного типу. Окрім того, об`єктами права власності і [PERSON] і [PERSON] є саме квартири, що підтверджується і витягами з Державного реєстру речових прав і істотними умовами договору. Зазначено, що гр. [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про передачу йому у приватну власність земельної ділянки на [ADDRESS] . ДП «Івано-Франківський міський центр державного земельного кадастру» було розроблено технічну документацію по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації та виготовленню державного акту на право власності на земельну ділянку. У порядку, визначеному Земельним кодексом України, зазначена заява була розглянута виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та прийнято рішення про передачу йому у власність земельної ділянки, оскільки підстав для відмови не було. Вирішуючи питання про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0251 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, Івано-Франківська міська рада взяла до уваги технічну документацію, виконану із дотриманням вимог чинного законодавства України, представлену власником нерухомого майна. У зазначеній технічній документації наявні Висновок Івано-Франківського міського управління земельних ресурсів, яким Управління погоджує передачу у приватну власність земельної ділянки; Висновок Управління архітектури і містобудування, яким Управління погоджується з передачею у приватну власність земельної ділянки; Акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, план земельної ділянки, документи що посвідчують право власності на нерухомість розташованій на земельній ділянці. Тому, рішення міської ради від 08.04.2024 «Про матеріали міського відділу земельних ресурсів», яким передано у приватну власність земельні ділянки, площею 0,0251 га по [ADDRESS] є законними, оскільки прийняте у межах повноважень органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, у спосіб, передбачений Земельним кодексом України, на підставі матеріалів земельно-кадастрової інвентаризації, погодженої у встановленому чинним законодавством порядку. Аналізуючи висновок, наданий судом в ухвалі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.10.2013 року у справі № 0907/7979/2021 (апелянт [PERSON] ): «Доводи апелянта про те, що з переходом до матері позивачки в 1997 році права власності на квартиру, до неї в силу ст. 30 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року перейшло і право на земельну ділянку не узгоджуються з положеннями цієї ж статті та ст. 23 ЗК УРСР. За змістом ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 30 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК УРСР право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Таких документів позивачка не надала суду, а в силу ст. 60 ЦПК України обов`язок доказування лежить на сторонах». Позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів, що оспорюване рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради прийнято не у межах повноважень, у спосіб, не передбачений Конституцією України та законами України або що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий не у відповідності до норм діючого законодавства чи зареєстровано із порушенням встановленого законом порядку. Не доведено і порушення права позивача. Водночас, при прийнятті рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 322 від 25.08.2004 року жодних прав та інтересів позивачки Івано Франківською міською радою порушено не було. При передачі земельної ділянки у власність відповідачу, позивачка не була власником квартири. Звертаючись до суду із позовом позивачкою не надано обґрунтування у чому полягає незаконність прийняття оскаржуваного рішення, не наведено підстав для скасування рішення, не надано жодних належних та допустимих доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та яким чином прийняття рішень порушує її права, свободи та законні інтереси як власника квартири [ADDRESS] . Вважає, що будь-яких порушень чинного законодавства при передачі у власність земельної ділянки відповідачам допущено не було, право власності на земельну ділянку виникло на законних підставах, а тому відсутні підстави для скасування рішень. Окрім того, позивачка посилається на ст. 377 ЦК України, як на підставу набуття нею права власності на земельну ділянку. Проте, якщо читати дану статтю повністю, можна зробити висновок, що такий перехід права власності можливий тільки якщо у самого відчужувача наявне право власності на земельну ділянку. Договір купівлі-продажу був укладений з урахуванням норм чинного законодавства, тому підстав для визнання договору недійсним немає. Крім того, відповідач 2 вважає, що жодних порушень прав чи законних інтересів [PERSON] , які можуть бути відновлені шляхом визнання договору недійсним не відбулося. Враховуючи, що вимоги у цій частині є похідними від вимог про скасування рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки та позивачкою не доведено, що укладеним договором порушені її права як власника іншої квартири, підстав для задоволення вимог про скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки немає. Представник відповідача [PERSON] адвокат Жиляк Михайло Дмитрович подав відзив на позовну заяву, у якому покликається на те, що у 2013 році Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області у справі № 0907/7979/2012 вирішувався спір за позовом [PERSON] до Івано-Франківської міської ради, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та [PERSON] про визнання недійним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0251 га, адреса: [ADDRESS] та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 062038 від 12.09.2005 року. Судовим рішенням Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012 встановлено обставини, зокрема: Квартира по [ADDRESS] є власністю [PERSON] , зокрема 1/2 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 6-849 від 10.08.2007, іншої 1/2 частки на підставі договору дарування частки квартири від 14.06.2011. Для обслуговування квартири по [ADDRESS] виділено земельну ділянку площею 0,0251 га, а власнику квартири [ADDRESS] в цьому будинку [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на всю земельну ділянку площею 0,0251 га, серії № 062038 від 12 вересня 2005 року, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25.08.2004. [PERSON] на момент прийняття рішення та видачі державного акту [PERSON] не мала законного права власності чи права користування земельною ділянкою, яка знаходиться під її частиною житлового будинку по [ADDRESS] , а тому її право щодо землі не могло бути порушене внаслідок прийняття рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року, оскільки [PERSON] на той час не мала передбаченого законом обсягу прав щодо володіння та користування вказаною вище земельною ділянкою, тобто не була ані власником, ані користувачем земельної ділянки.- Відсутність державної реєстрації права на нерухоме майно (земельну ділянку), унеможливлює факт порушення такого неіснуючого права [PERSON] . Оскільки позивач набула права власності на нерухоме майно, а саме квартиру по [ADDRESS] , з 10.08.2007 на 1/2 даної квартири та з 14.06.2011 на іншу частину даної квартири, що становить також 1/2 квартири по [ADDRESS] , її права жодним чином не були порушені, ані прийняттям рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0251 га, по по [ADDRESS] , ані видачею Івано-Франківською міською радою державного акту серії № 062038 від 12 вересня 2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0251 га, по [ADDRESS] . Таким чином, ні відповідачі, ні інші особи не порушили права позивача на володіння, користування чи розпорядження його земельною ділянкою, оскільки позивач не мала таких прав. Згідно до додатку № 1 до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року вбачається, що [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,0251 га, адреса якої по [ADDRESS] , про що вказано також і в державного акту серії № 062038 від 12 вересня 2005 року, тобто ця земельна ділянка площею 0,0251 га призначена саме для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2013 року встановлено, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про безпідставність вимог позивачки [PERSON] , у зв`язку з чим рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року залишено без змін. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012 набрало законної сили 28 жовтня 2013 року. Отже, стороною позивача заявлено позов до осіб Івано-Франківської міської ради та [PERSON] , щодо яких рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили, встановлено обставини відсутності порушень прав [PERSON] із сторони вказаних осіб на земельну ділянку по [ADDRESS] , оскільки таких прав на земельну ділянку власник квартири [ADDRESS] не мала. Як вбачається із суті спірних правовідносин та матеріалів справи, [PERSON] після купівлі квартири по [ADDRESS] у [PERSON] та державної реєстрації права власності на вказану квартиру, що підтверджено матеріалами справи, стала процесуальним правонаступником позивача [PERSON] у справі № 0907/7979/2012. З рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2013 року вбачається, що [PERSON] , як попередня власниця квартири по [ADDRESS] , не мала прав володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою по [ADDRESS] . Оскільки такі права на земельну ділянку по [ADDRESS] були відсутні у [PERSON] , то відповідно і не можуть належати [PERSON] , а отже остання не може просити судового захисту права, яке їй не належить та, відповідно, не може бути будь-ким порушеним у зв`язку з цим. [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:20:001:0106 для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0251 га набула у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.02.2014. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2013 року, підтверджує законність прав попереднього власника [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] та відсутність жодних прав на неї у [PERSON] . Як вбачається із п. 11 Договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , відчужувана квартира особисто оглянута покупцем до підписання договору, оглядом встановлено, що вона знаходиться в стані, який є придатним для використання житла за цільовим призначенням, прихованих дефектів немає. [PERSON] має увесь обсяг правомочностей щодо виконання ремонтних робіт своєї квартири. Крім цього, 21.02.2024 на адресу [PERSON] поштовим відправленням АТ «Укрпошта» № 7601875032017 надійшов рекомендований лист від адвоката Неште А.І., яка діє в інтересах [PERSON] , у якому містились наступні документи: лист-пропозиція про встановлення земельного сервітуту; проєкт договору про встановлення земельного сервітуту; кадастровий план земельної ділянки 2610100000:20:001:0106; договір про надання правничої допомоги; ордер про надання правничої допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; опис вкладення до листа. У відповіді на вказаний лист стороною [PERSON] повідомлено [PERSON] , що з часу набуття у власність квартири [ADDRESS] та по даний вона безперешкодно користується зі сторони [PERSON] земельною ділянкою з можливістю у вільному проході та проїзді до своєї квартири, для будівельних потреб, тощо. Як вказує сторона відповідача, позивачкою [PERSON] у позовній заяві хибно зазначається, що у даному випадку спір виник між двома власниками нерухомого майна, з одного боку це власник земельної ділянки, а з іншого боку це набувач квартири в житловому будинку, у якого не вирішене питання про долю земельної ділянки, на якій розташована квартира в житловому будинку, а також що у даному випадку йдеться про захист права власника нерухомого майна, набутого без вирішення питання про долю земельної ділянки, на якій воно розташоване. Оскільки право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , кадастровий номер 2610100000:20:001:0106 для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0251 га законно набуте [PERSON] , а відсутність права на таку земельну ділянку у [PERSON] встановлено рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012, тому у даному випадку між сторонами наявні правовідносини щодо користування чужою земельною ділянкою, а тому позивачем обрано неправильний спосіб захисту. [PERSON] заперечується висновок експерта Худака М.Я. за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23/01/24 від 23.01.2024, оскільки він виконаний щодо обставин, які не входять до предмета доказування. На підставі вище наведеного сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] у повному обсязі, а судові витрати стягнути з позивачки [PERSON] . Згідно інформації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.12.2024 за вих. № 520/32.15.6-16, наданої на виконання ухвали суду від 19.11.2024, встановлено, що відносно [PERSON] , [INFO] наявний актовий запис про смерть за № 1593 від 04 жовтня 2018 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Ухвалою суду від 04 березня2025 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] , на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку зі смертю відповідача. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суд про задоволення позову. Представники відповідача - Івано-Франківської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просять відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] заперечував позовні вимоги, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , який повідомив суду, що знайомий з позивачкою, вони є друзями. Зазначає, що допомагав [PERSON] у питанні придбання квартири. На прохання [PERSON] приїхав глянути чи варта квартира щоб у неї вкладати кошти. З кожною зустріччю сума збільшувалась. [PERSON] переоформила кімнати, проте власниця квартири не допускала, казала, що це її земля, показувала наявні у неї документи на землю. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як слідує з матеріалів справи, позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру належить позивачці на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. 07.07.2023 року за реєстровим № 4992 та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 07.07.2023 року приватним нотаріусом Квочак Л.Т., номер запису про право власності № 50923928, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2762195226040 (а.с. 12, 13-14, т. 1). Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.09.1997, укладеного між [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] та [PERSON] остання придбала нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . [PERSON] [INFO] померла і на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 6-849 від 10.08.2007 позивачка успадкувала 1/2 вищевказаної квартири. На підставі договору дарування частки квартири від 14.06.2011, укладеного між [PERSON] , якому теж було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 квартири [ADDRESS] , і позивачкою остання набула 1/2 частку вищевказаної квартири. Таким чином квартира [ADDRESS] є власністю позивачки. Квартира [ADDRESS] , належить відповідачці [PERSON] на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М. 14.02.2014 року, за реєстровим № 932 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 14.02.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М. М., номер запису про право власності № 4677985, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 285273026101 (а.с. 38, т. 1). Попередніми власниками квартири [ADDRESS] були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Земельна ділянка, площею 0,0251 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2610100000:20:001:0106, згідно державного акту на право приватної власності на всю земельну ділянку площею 0,0251 га, серії № 062038 від 12 вересня 2005 року, належала на праві власності власнику квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку - [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25.08.2004 (а.с. 43, т. 1). На підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченому приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М., за реєстровим № 935, зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав 14.02.2014 року, номер запису про право власності № 4679463, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 283970726101, земельна ділянка кадастровий номер 2610100000:20:001:0106, площею 0,0251 га, належить на праві власності [PERSON] (а.с. 37, т. 1). Як вбачається з матеріалів справи, вказана земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету міської ради № 332 від 25.08.2004 року (а.с. 85, т. 1). Встановлено, що попередня власниця квартири [ADDRESS] [PERSON] у 2012 році зверталася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, [PERSON] , співвідповідача Управління Держкомзему в м. Івано-Франківськ про визнання недійсним рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012, яке залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.10.2013 року у позові відмовлено (а.с. 116-120, 121-126, т. 1). Стороною позивача до матеріалів справи долучено Висновок судового експерта Худака Миколи Ярославовича, за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23/01/24 від 23.01.2024 року, яка проводилась за заявою представника позивача (а.с. 18-35, т. 1). Позивачка покликається на те, що під час відведення земельної ділянки площею 0,0251 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2610100000:20:001:0106, Івано-Франківською міською радою було допущене порушення процедури відведення земельної ділянки, не враховано наявність на даній земельній ділянці іншої квартири у житловому будинку, що призвело до одноосібної передачі у власність земельної ділянки, яка знаходилася у спільному користуванні двох власників об`єкта нерухомості. Вважає, що видача державного акту на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , здійснювалася тільки власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] , що призвело до порушення її прав, як власника іншої квартири, яка знаходиться в одному житловому будинку. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ст. 41 Конституції України). За змістом ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 30 Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року (який діяв на час спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Згідно статті 67 ЗК УРСР, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах повинен бути не більше 0,1 гектара. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній власник земельної ділянки порядку припинення прав на земельну ділянку, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року по справі № 689/26/17 зазначила, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останньогоправо власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Суд враховує наявність у власності позивачки квартири у житловому двоквартирному будинку. Як вбачається з Висновку судового експерта Худака Миколи Ярославовича, за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23/01/24 від 23.01.2024 року, квартира [ADDRESS] (яка належить на праві приватної власності [PERSON] ) розташовується на земельній ділянці площею 0,0251 кадастровий номер 2610100000:20:001:0106, яка належить на праві приватної класності [PERSON] (а.с. 33, зворот, т. 1). У додатках № 1 та № 2 до вказаного висновку графічно зображено розташування меж земельної ділянки площею 0,0251 кадастровий номер 2610100000:20:001:0106 та житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 35-36, т. 1). Як встановлено експертом із результатів дослідження, частки співласників у земельній ділянці з кадастровим номером 2610100000:20:001:0106 площею 0,0251 га пропорційно до часток співвласників у житловому будинку становлять: для власника квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) - 55/100 частка, що від загальної площі ділянки становить 0,0138 га; для власника квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) - 45/100 частка, що від загальної площі ділянки становить 0,0113 га (а.с. 33, зворот, т. 1). У висновку експерта визначена площа 23 кв.м., земельної ділянки, яка повинна залишатися у спільній власності обох користувачів (а.с. 34). За правилами ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною 1 ст. 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Належність відповідачу на праві приватної власності земельної ділянки підтверджується належним правовстановлюючим документом державним актом на право приватної власності на землю. Відповідно до ч. 1 ст. 152 та ч. 1 ст. 153 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 ЦК України). Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку та відповідає способам захисту цивільних прав, передбачених статтями 15, 16 ЦК України, статтею 152 ЗК України. Щодо посилання сторони відповідачів на наявність рішення Івано-Франківського міського суду Івано Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.10.2013, яке містить преюдиційні встановлені факти у цій справі, суд важає наступне. Як зазначено в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.10.2013 року: «Судом першої інстанції також встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного рішення міськвиконкому та видачі на підставі цього рішення [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] не мала передбаченого законом обсягу прав щодо володіння чи користування вказаною вище земельною ділянкою. За наведених обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку про безпідставність вимог позивача [PERSON] . Доводи апелянта про те, що з переходом до [PERSON] , матері позивачки [PERSON] , в 1997 році права власності на квартиру [ADDRESS] , до неї в силу ст. 30 Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року перейшло і право на земельну ділянку не узгоджуються з положеннями цієї ж статті та ст. 23 Земельного кодексу УРСР.». Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21, від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20. Встановлено, що позивачка [PERSON] участі у цивільній справі № 907/7979/2012 не брала, окрім цього при розгляді зазначеної справи судами встановлювались інші обставини. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦК України та ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2022 року в справі № 485/1403/17 (провадження № 61-2118св21) зазначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Позивачка, звертаючись із даним позовом до суду, покликалася на те, що прийняття рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року, на підставі якого було видано державний акт на право приватної власності на всю земельну ділянку площею 0,0251 га № [NUMBER] попередньому власнику [PERSON] під цілим житловим будинком, призвело до порушення її прав, як власника іншої квартири, яка знаходиться в одному житловому будинку. Відтак, враховуючи вище викладені висновки Верховного суду України, вбачається належний спосіб захисту, обраний позивачем. Зважаючи на вище наведене, дослідженими у судовому засіданні обставинами встановлено, що позовні вимоги є підставними, отже такими, що підлягають до задоволення. Таким чином, слід визнати незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0251 га по [ADDRESS] ; визнати недійсним державний акт серія ІФ № 062038 від 12 вересня 2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0251 га, по [ADDRESS] , виданий [PERSON] ; визнати недійсним та скасувати Договір купівлі-продажу земельної ділянки № ВТР 116757 від 14.02.2014 року, зареєстрований у реєстрі за № 935, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М. на земельну ділянку площею 0,0251 кадастровий номер 2610100000:20:001:0106 для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі України площею 0,0251 кадастровий номер 2610100000:20:001:0106, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; скасувати Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно площею 0,0251 га, кадастровий номер 2610100000:20:001:0106, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд яка розташована за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), яка зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 283970726101. Питання розподілу судових витрат між сторонами вирішується відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 6056,00 грн (а.с. 61), який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки.

Outcome: approved