Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

16.12.2025 ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4079055 від 29.04.2021 в загальному розмірі 22 036,83 грн, вирішити питання судових витрат, які включають виплати понесені на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн та на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 29.04.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №4079055, за умовами якого сума кредиту (загальний розмір) складає: 6650,00 гривень, строк кредиту становить 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,9 в день та застосовується у межах строку кредиту. Вказує, що ТОВ «АВЕНТУС» (первісний кредитор) свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №4079055 від 29.04.2021 виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 6650,00 гривень відповідачу. У порушення умов Договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на момент складання позовної заяви загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 22 036,83 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6650,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 15 162,00 грн.; заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості - 0,00 грн.; заборгованість за пенею або штрафами - 0,00 грн.; заборгованість за комісіями - 0,00 грн.; нараховані 3% річних - 30,60 грн.; інфляційні втрати - 194,23 грн. 30.12.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 30-12/2021-21, відповідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №4079055 від 29.04.2021. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №4079055 від 29.04.2021. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором №4079055 від 29.04.2021 в розмірі 22 036,83 грн, вирішити питання судових витрат. Ухвалою від 26.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження 30.01.2026 з викликом сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 29.12.2025 відповідач подав письмову заяву, у якій висловилася про часткове визнання позовних вимог в частині заборгованості за тілом кредиту та відсотками виключно в період строку кредитування, а оскільки договір був укладений 29 квітня 2021 року строком на 30 днів, отже, в період з 29 квітня 2021 року по 29 травня 2021 року. Заперечує розрахунок за кредитним договором, оскільки станом на 29.05.2025 сума заборгованості за її підрахунками становила 6 902,70 грн, враховуючи що в погашення кредиту 27 травня 2021 року вона внесла кошти в сумі 1832,08 грн. Також просить зменшити розмір витрат на правову допомогу, посилаючись, що розмір витрат у заявленому розмірі 13000 грн є завищеним. 30.01.2026 року визнано явку позивача обов`язковою, розгляд справи відкладено на 02.03.2026. 19.02.2026 через канцелярію суду надійшла заява відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Вважає, що оскільки останній платіж по кредитному договору здійснено 27.05.2021, то позивач звернувся до суду зі спливом строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові. 03.03.2026 надійшли письмові пояснення позивача, у яких представник останнього заперечив доводи відповідача про сплив строків позовної давності, посилаючись на запровадження в законодавстві норм про зупинення перебігу строків позовної давності у зв`язку з карантинними обмеженнями та оголошенням режиму воєнного стану. Щодо нарахувань відсотків, послався на те, що на підставі п.4.2 Договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів із 28.05.2021 по 26.06.2021 за ініціативною відповідача шляхом сплати процентів 27.05.2021. В подальшому, на підставі 4.3.1 Договору відбулася автопролонгація на 90 днів із 27.06.2021 по 24.09.2021. Таким чином, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору з урахуванням пролонгації та автопролонгації Договору строком на 30 днів та 90 днів. Щодо витрат на правову допомогу, зазначив, що такі є співмірними зі складністю справи, протилежного відповідачем не доведено. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідач свої доводи відносно позову висловила у письмових заявах. В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Судом відповідно до ч.1 ст.244 ЦПК України, було відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, а саме на 10.03.2026 о 12:00 год. Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 29 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4079055 про надання споживчого кредиту, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора М706888 (а.с.25-29). Пунктом 1.1. договору передбачено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС Товариства. Пунктом 1.2. визначено, що на умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За обумовленими та погодженими на власний розсуд сторонами визначено наступні умови: сума кредиту (загальний розмір) складає 6650,00 грн; строк кредиту 30 днів; дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору(п.п.1.3, 1.4. Кредитного договору). Відповідно до п.2.4. договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами згідно з п.2.1. договору. Так, згідно пункту 4.1. договору визначено, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгацїі, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) договору. Пунктом 4.2. передбачено порядок продовження строку кредиту за ініціативою споживача (далі - пролонгація): 4.2.1. споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп.4.2.2. договору. 4.2.2. пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: - перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або - протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства info@creditplus.ua (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом. 4.2.3. Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в договорі. 4.2.4. У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в пп.4.2.2 цього пункту договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті. Пунктом 4.3. визначено порядок автопролонгації строку кредиту (далі-автопролонгація). Так, пунктом 4.3.1 передбачено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується: кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2 - 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Пунктом 4.3.2. договору визначено, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 договору. І споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2. договору. У пункті 1.5.1 договору сторони погодили фіксовану стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до пункту 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація відповідно до пункту 4.3 договору. Пунктом 3.1 договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Крім того, відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту, в якому визначено суму кредиту, строк кредитування, та розмір відсоткової ставки за користування кредитом (а.с.64-66). Встановлено також, що ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором, який був підписаний останнім у відповідності до вимог ст.ст.11,12 Закону України "Про електронну комерцію", виконало та надало йому кредит в сумі 6650,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів в розмірі 6650,00 грн на платіжну картку відповідача [NUMBER] (номер транзакції №938499340), що підтверджується довідкою від 10.11.2025, виданою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», що діє згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 8 липня 2020 року (а.с.71-72). 30 грудня 2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу, згідно з умовами якого ТОВ "Авентус Україна" відступило ТОВ "Вердикт Капітал" право грошової вимоги за кредитним договором до відповідача в розмірі 21 812,00 грн. (а.с.9-24). 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ "Коллект Центр" отримало право вимоги до відповідача за договором № 4079055 про надання споживчого кредиту. Відповідно до картки обліку Договору (розрахунку заборгованості), складеного ТОВ «Авентус Україна», заборгованість відповідачки заборгованість за договором № 4079055 про надання споживчого кредиту станом на 29 грудня 2021 року становить: 21812,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6650,00 грн.; заборгованість за процентами - 15 162,00 грн (а.с.76-81). Згідно з розрахунком заборгованості позивача, відповідач має заборгованість за договором № 4079055 про надання споживчого кредиту в розмірі 22 036,83 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6650,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 15 162,00 грн.; нараховані 3% річних - 30,60 грн.; інфляційні втрати - 194,23 грн. Також встановлено, що 27 травня 2021 року відповідач сплатив 1832,08 грн. процентів. Позивач вказував, що у відповідності до п.1.4 та 4.2 кредитного договору, після сплати вказаного платежу відбувалось продовження строку кредиту на 30 днів, а в подальшому на 90 днів шляхом автопролонгації, оскільки на дату закінчення нового строку кредиту після пролонгації наявна заборгованість за кредитом, тому остаточна дата повернення кредиту - 24 вересня 2021 року. Крім того, як слідує з розрахунку заборгованості, з 25 вересня 2021 року ТОВ "Авентус Україна" припинив нарахування процентів відповідачу. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як зазначалось вище, договір № 4079055 про надання споживчого кредиту від 29.04.2021 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор, який використано для підтвердження підписання договору. Без здійснення вказаних дій відповідачем договір не був би укладений сторонами, відтак, цей правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. З огляду на викладене вище, суд вважає доведеним факт підписання [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відтак укладення договору узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ч.1 ст.513, ст.514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Коллект Центр» надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, до того ж таке не заперечується відповідачем. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачка суду не надала, та не подала доказів на спростування користування нею кредитними коштами. Сторона відповідача не заперечує факту отримання кредитних коштів у розмірі 6650,00 грн. та визнає той факт, що має перед позивачем заборгованість за тілом кредиту та за відсотками. Враховуючи те, що за умовами договору про надання споживчого кредиту № 4079055 від 29 квітня 2021 року [PERSON] отримала кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України не надала, відтак, суд дійшов висновку про те, що у неї наявна заборгованість за основним боргом в розмірі 6650,00 грн. Щодо вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, суд виходить з наступного. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Договір про надання споживчого кредиту № 4079055 від 29 квітня 2021 року укладено на 30 днів. Умовами договору передбачений порядок продовження строку його дії за ініціативою споживача (пролонгація), а також порядок автопролонгації строку кредиту. Згідно з п. 4.2. договору про надання споживчого кредиту № 4079055 від 29 квітня 2021 року споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно), може ініціювати продовження строку користування кредитом шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту із зазначенням нової дати повернення на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти. Як вбачається з розрахунку заборгованості, 27 травня 2021 року [PERSON] сплатила 1832,08 грн на погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4079055 від 29 квітня 2021 року, які були зараховані як плата за відсотками (заборгованість по відсотках станом на 27.05.2021 - 0,00 грн), тобто відсотки сплачено у повному обсязі, заборгованість по тілу кредиту станом на 28 травня 2021 року (останній день закінчення первинного 30 денного строку кредитування) залишилася 6650,00 грн. З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення споживачу повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» протягом 24 годин з моменту внесення позичальником платежів в розмірі 1832,08 грн щодо продовження строку користування кредитом та погодження нового строку кредиту із зазначенням нової дати повернення коштів, відсутні підстави вважати, що позивачем дотримано передбачений умовами договору про надання споживчого кредиту № 4079055 від 29 квітня 2021 року порядок його пролонгації з ініціативи споживача. Відтак доводи представника позивача про те, що на підставі п.4.2 Договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів із 28.05.2021 по 26.06.2021 за ініціативною відповідача шляхом сплати процентів 27.05.2021 є безпідставними. Водночас, відповідно до п. 4.3.1. договору про надання споживчого кредиту № 4079055 від 29 квітня 2021 року сторони домовилися, що у випадку якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача. Оскільки на день закінчення первинного 30 денного строку кредитування за договором про надання споживчого кредиту № 4079055 від 29 квітня 2021 року - 28.05.2021 у [PERSON] була наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6650,00 грн, суд вважає, що договір автопролонговано на строк, що не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, тобто, до 25.08.2021 року. Тому, твердження відповідача про погоджений тридцятиденний строк кредитування не заслуговують на увагу. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за договором про надання споживчого кредиту № 4079055 від 29 квітня 2021 року підлягали нарахуванню до 25.08.2021 року, а не до 24.09.2021 року, як розраховано кредитодавцем. Оскільки відсотки за користування кредитом за період з 29.04.2021 по 27.05.2021 сплачено позичальником, такі підлягають нарахуванню за період з 28.05.2021 року по 25.08.2021 року (дата нового строку кредитування після автопролонгації) та становлять 11 371,50 грн, виходячи із наступного розрахунку 6650,00 грн х 1,90% = 126,35 грн. х 90 днів = 11 371,50 грн. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. Позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат. Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Відтак, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та помилково здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 224,83 грн. Суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Крім того, частинами першою та третьою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України. Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки строки, визначені ст.ст.257, 258 ЦК України, продовжувались на строк дії карантину, а на час дії воєнного стану перебіг позовної давності продовжувався, а на даний час такий зупинений, відтак строк позовної давності позивачем не пропущено. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, що свідчить про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» суми заборгованості в розмірі 18021,50 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6650,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 11 371,50 грн. За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 13000 грн., суд виходить з наступного. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial