Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Представник позивача адвокат Данко В.В. звернувся до суду в інтересах позивача з позовом до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] належить на праві власності нерухоме майно, а саме: 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,6 кв. м, на підставі Свідоцтва про право власності від 13.02.2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та капітального будівництва згідно з розпорядженням від 13 лютого 2006 року №9045 та зареєстрованого у Куп`янському бюро технічної інвентаризації в реєстраційну книгу за №173, номер запису 21406, 12.04.2006 року. Позивач звернувся для оформлення спадкових прав до Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області. На момент виникнення права власності (2006 рік) виконав обов`язки щодо реєстрації права власності в БТІ на відповідних паперових носіях (реєстрових книгах, тощо), як це було передбачено положеннями законодавства, що діяло на момент виникнення відповідних правовідносин щодо державної реєстрації права власності. В свою чергу, Позивач своє право власності на квартиру не зареєстрував у відповідному реєстрі, тому будь-які відомості про право власності на житловий будинок були відсутні у в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або в Реєстрі права власності на нерухоме майно станом на момент подання позову. Зберігачем інвентарних справ на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території Куп`янської громади, було визначено КП «Куп`янське БТІ» (пл. Центральна, буд. 23, м. Куп`янськ Харківської області, код ЄДРПОУ 03355005). Через збройну агресію російської федерації в Україні будівля комунального підприємства «Куп`янського бюро технічної інвентаризації», яке знаходиться за адресою: пл. Центральна, буд. 23, м. Куп`янськ Харківської області, була зруйнована, а саме комунальне підприємство (база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше) знищені. Таким чином, на сьогодні неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в населених пунктах, що входять до складу Куп`янської громади. Таким чином, Позивач на теперішній час не має документів, які б могли підтвердити право власності на вказане нерухоме майно (квартиру), окрім тих, що вищевказані. Рух справи Ухвалою суду від 28.01.2026 року провадження у цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача та позивач належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились у судове засідання, подали заяву про розгляд справи без його участі. Представник Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області належним чином повідомлений про дату та час, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Згідно зі Свідоцтвом про право власності від 13.02.2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та капітального будівництва згідно з розпорядженням від 13 лютого 2006 року №9045 на праві спільної часткової власності 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,6 кв. м. належить [PERSON] , 1/2 частини квартири за вищевказаною адресою належить [PERSON] . Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно право приватної власності на 1/2 частини вищезазначеної квартири зареєстроване за [PERSON] . Куп`янським бюро технічної інвентаризації та записане в реєстрову книгу за №173, номер запису 21406, 12.04.2006 року. Крім того, відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON] , виданого Куп`янським МРВ УМВС України в Харківській області 05 листопада 1997 року, прізвище позивача зазначено « [PERSON] ». Представник позивача зазначає, що позивач звернувся для оформлення спадкових прав до Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області. На момент виникнення права власності (2006 рік) виконав обов`язки щодо реєстрації права власності в БТІ на відповідних паперових носіях (реєстрових книгах, тощо), як це було передбачено положеннями законодавства, що діяло на момент виникнення відповідних правовідносин щодо державної реєстрації права власності. В свою чергу, Позивач своє право власності на квартиру не зареєстрував у відповідному реєстрі, тому будь-які відомості про право власності на житловий будинок були відсутні у в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або в Реєстрі права власності на нерухоме майно станом на момент подання позову. Релевантне законодавство Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону). Положення п.3 ч.3 ст.10 Закону передбачають, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Так, правова норма статті 128 Цивільного кодексу Української РСР визначала, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Укладення угод як одну з підстав набуття права власності передбачалося і статтею 12 Закону України від 07.02.1991 № 697-XII «Про власність». В подальшому з 2002 року по 1 січня 2013 року державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалася відповідними бюро технічної інвентаризації згідно з нормами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002. Пунктом 1.3 цього Тимчасового положення передбачалося, що реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації. Пункт 1.4 положення визначав реєстрацію прав власності на нерухоме майно як внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ. У вказаний період часу був прийнятий Цивільний кодекс України, який введений в дію з 01.01.2004 та яким було змінено підхід до визначення моменту виникнення права власності на нерухоме майно. Так, відповідно до ч.1,2,4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Крім того, 03.08.2004 набрав чинності Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сферою регулювання якого є відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Вказаний Закон № 1952-IV надав визначення державній реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (стаття 2 Закону). Нормами ст.4 Закону № 1952-IV було встановлено принцип обов`язковості державної реєстрації прав, за яким обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону № 1952-IV реєстрація об`єктів нерухомості проводилася комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації до створення єдиної системи органів реєстрації прав, до якої за ст. 5 Закону входять місцевими органами державної реєстрації прав виключно за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: в містах Києві та Севастополі, місті обласного підпорядкування, районі, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру. Мотиви, з яких виходив суд, та висновки суду Суду не надано доказів того, що позивач звертався до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно. Також немає доказів, того, що держава порушує (не визнає) право власності позивача всупереч встановленого законом порядку, який передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, позивачем не доведені обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог в частині наявності спору про визнання права власності. У постанові від 18.06.2024 у справі №758/113/23 Верховний Суд вказав на наступне. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (постанова від 28 вересня 2021 року у справа № 761/45721/16-ц, провадження № 14-122цс20). Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 450/2875/19, провадження № 61-5051св22. У справі, що розглядається, позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту порушення (не визнання) його права власності.

Outcome: dismissed