Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кременецького районного суду Тернопільської області з вказаним позовом, в якому просить виключити з актового запису № 37 від 23 квітня 2024 року складений Новоархангельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіроворгадської області Південого міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про батька [PERSON] . Вирішити питання розподілу судових витрат. Позовна заява мотивована тим, що позивач [PERSON] є батьком померлого [PERSON] . [INFO] син позивача [PERSON] помер. Після смерті сина була відкрита спадкова справа, де позивач як батько має законні права на майно померлого, включаючи всі активи, що накопичувалися протягом життя сина. [PERSON] на момент смерті був військовослужбовцем Збройних Сил України, мобілізованим під час дії воєнного стану, та проходив службу у військовій частині [NUMBER] . 06 вересня 2022 року [PERSON] уклав шлюб зі [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ). Однак, незабаром після укладення шлюбу між подружжям виникли серйозні конфлікти та суперечки, пов`язані з різними поглядами на сімейне життя, фінансові питання та інші сімейні проблеми. Це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин: подружжя припинило спільне проживання, ведення спільного господарства та будь-які інтимні відносини. Фактично шлюб набув формального характеру, а подружжя проживало окремо. Позивач зазначає, що після мобілізації син не згадував про нормальні сімейні відносини, а навпаки, скаржився на конфлікти, що робило шлюб номінальним. [INFO] , тобто через приблизно 9 місяців після смерті [PERSON] , народилася дитина [PERSON] .. У актовому записі батьком дитини вказаний померлий [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Відомості про батька внесено на підставі ст. 133 Сімейного кодексу України, яка регулює запис подружжя батьками дитини, народженої у шлюбі. Позивач стверджує, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] , оскільки на момент зачаття (орієнтовно липень-серпень 2023 року, враховуючи термін вагітності) шлюбні відносини були фактично припинені, інтимні стосунки відсутні, а [PERSON] перебував на військовій службі без можливості відлучення. Під час численних телефонних розмов з позивачем (батьком) [PERSON] жодного разу не згадував про вагітність дружини, не ділився новинами про можливе поповнення в сім`ї та не висловлював жодних ознак знання про це. Більше того, дитина народилася після смерті [PERSON] , тому він об`єктивно не міг знати про її існування чи про внесення запису про себе як батька. Внаслідок смерті [PERSON] відкрито спадкову справу №185/2023. Спадкоємцями за законом є позивач (батько померлого) та рідна сестра померлого [PERSON] . Позивач прийняв спадщину та отримав свідоцтва про право на спадщину на майно померлого, включаючи рухоме та нерухоме майно, а також право на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. Однак, у 2024 році з відповіді Головного управління соціальної підтримки Міністерства оборони України позивачу стало відомо про призначення 1/3 частини одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, замість належної йому 1/2 частини. З цієї відповіді позивач дізнався про існування інших членів сім`ї, зокрема дитини [PERSON] , яку записано як дочку померлого. Це призвело до зменшення частки позивача в виплатах, що є прямим порушенням його спадкових прав. Наявність запису про [PERSON] як батька дитини створює загрозу для спадкових прав позивача, оскільки неповнолітня дитина вважається спадкоємцем першої черги і автоматично приймає спадщину незалежно від подання заяви. Законний представник дитини (відповідачка) або сама дитина після досягнення повноліття може в будь-який момент звернутися до суду з позовом про визнання її спадкоємцем, скасування договорів про поділ спадщини та скасування виданих свідоцтв про право на спадщину. Це призведе до перерозподілу спадкового майна, зменшення частки позивача та необхідності повернення отриманих коштів чи майна, що є неприпустимим порушенням його прав. Така ситуація створює невизначеність для позивача, який покладається на законні права, і може призвести до тривалих судових спорів, моральних страждань та фінансових втрат, особливо з урахуванням того, що спадщина включає компенсації за загиблого військовослужбовця, які є єдиним джерелом підтримки для позивача як пенсіонера чи особи похилого віку. За вказаних обставин, позивач звернувся за захистом порушених прав до суду. Ухвалою судді від 22 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 10 жовтня 2025 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника Міністерства оборони України Тущенка А.В.. Згідно з якими просили розглянути питання щодо залучення до участі у даній справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [INFO] . Крім того, розгляд справи просять проводити без участі представника міністерства. Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року клопотання представника Міністерства оборони України задоволено, залучено [INFO] до участі у справі як третю особу. Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року клопотання представника позивача адвоката Сідорова В.М. про призначення експертизи задоволено. Призначено судову медико-генетичну експертизу з відібранням біологічних зразків [PERSON] та [PERSON] для встановлення відсутності або наявності споріднення, проведення якої доручено ТОВ «ГЕНКОД ДІАГНОСТІК». Зобов`язано [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , остання відома адреса місця проживання: с. Кам`янече Новоархангельської селищної громади Голованівського району Кіровоградської області з`явитися на визначені експертом дату та час до ТОВ «ГЕНКОД ДІАГНОСТІК», ЄДРПОУ 44919737, вул. Польова, 24, м. Київ, 03056, для участі в проведенні експертизи (відбір зразків у неповнолітньої дитини). При собі мати документи, що посвідчують особу (паспорт громадянина України). Провадження у справі зупинено. 07 січня 2026 року надійшов лист директора ТОВ «Генкод діагностик» Власишена О. про повернення ухвали суду від 20 листопада 2025 року без виконання. Ухвалою судді від 21 січня 2026 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 04 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Сідоров В.М. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідачем не надіслано, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст.178 Цивільного процесуального кодексу України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи Кременецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є батьком померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 березня 2024 року, де батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, про що зроблено відповідний актовий запис №337 від 01 серпня 2023 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 серпня 2023 року. Внаслідок смерті [PERSON] приватним нотаріусом Бурлак А.В. відкрито спадкову справу №185/2023. Спадкоємцями за законом є позивач (батько померлого) та рідна сестра померлого [PERSON] . Це підтверджується копією договору про зміну черговості одержання права на спадкування НТА №137776 від 19 лютого 2024 року та копією договору про поділ спадщини НТА №137780 від 19 лютого 2024 року. Позивач прийняв спадщину та отримав свідоцтва про право на спадщину на майно померлого, включаючи рухоме та нерухоме майно, а також право на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. Згідно з відповіді Головного управління соціальної підтримки Міністерства оборони України позивачу стало відомо про призначення 1/3 частини одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Відповідно до сповіщення про факт смерті (загибелі) військовослужбовця, [PERSON] помер [INFO] від отриманих поранень, при виконанні бойового завдання. 06 вересня 2022 року [PERSON] уклав шлюб зі [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ), про що вчинено актовий запис №00143977867 від 06 вересня 2022 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00051233103 від 15 травня 2025 року. [INFO] народилася дитина [PERSON] , про що складено актовий запис №37 від 23 квітня 2024 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00051233213 від 15 травня 2025 року. У цьому актовому записі батьком дитини вказаний померлий [PERSON] , а матір`ю [PERSON] .. Відомості про батька внесено на підставі ст. 133 Сімейного кодексу України. Згідно з довідкою №184/01-16 від 29 квітня 2025 року [PERSON] являється спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті сина [PERSON] , спадкова справа №185/2023, заведена 17 серпня 2023 року. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства після смерті [PERSON] , який записаний батьком дитини [PERSON] .. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства (ч. 1 статті 137 СК України). Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці (ч. 2 статті 137 СК України). Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти (ч. 3 статті 137 СК України). Таким чином, частиною третьою статті 137 СК України передбачено оспорювання батьківства правонаступником у зв`язку зі смертю особи, яка записана в актовому записі про народження батьком дитини та через поважні причини не знала про це. Закон дає право на оспорювання батьківства в цьому випадку спадкоємцям особи (дружині, батькам та дітям). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Так, звертаючись до суду з позовом про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини, позивач посилавсь на те, що за життя [PERSON] не був обізнаний з тим фактом, що він стане батьком. Згідно із пунктом 9 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, зокрема висновку експертизи, у тому числі судово-генетичної. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Основним і найбільш достовірним доказом у даній категорії справ для встановлення кровного споріднення є генетична експертиза. Її вірогідність складає 99.99%. Висновок судово-генетичної експертизи є підставою для категоричного висновку про відсутність кровного споріднення між батьком та дитиною, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення/спростування батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Відповідно до практики ЄСПЛ, на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами для підтвердження або спростування їх близьких стосунків (справа Калачова проти Російської Федерації, № 3451/05, від 07 травня 2009 року, п. 34). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 Цивільного процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій статті 44 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої статті 109 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Вказана правова позиція знайшла своє відображення в Постанові Верховного Суду (Касаційний цивільний суд) від 24.11.2021 №761/27802/19. В роз`ясненнях, викладених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», вказано на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз. Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У рішенні ЄСПЛ у справі «Дульський проти України» зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Як вже зазначалось, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (імунологічної, судово-генетичної) експертизи. Доведення обставини, чи є померлий син позивача біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , що оспорюється позивачем у цій справі, має істотне значення для її вирішення, зазначений факт може бути встановлено чи спростовано, зокрема шляхом отримання результатів молекулярно-генетичної експертизи. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання/оспорювання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення/спростування батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 103 Цивільного процесуального кодексу України, суд призначає експертизи у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 20.11.2025 згідно клопотання позивача, призначена у справі судову молекулярно-генетичну експертизу та провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 07 січня 2026 року надійшов лист директора ТОВ «Генкод діагностик» Власишена О. про повернення ухвали суду від 20 листопада 2025 року без виконання. У повідомленні про неможливість проведення експертизи зазначили, що [PERSON] з дитиною [PERSON] у визначені та погодженні з нею дату, час та місце для відібрання зразків неповнолітньої дитини не з`являлась, що унеможливило проведення молекулярно-генетичної експертизи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦК України). Постановою Верховного Суду від 24.11.2021 №761/27802/19 визначено, що матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати. Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із проведенням експертизи. Між тим, відповідач разом із дитиною не з`явилася для забору біологічних зразків для проведення судово-медичної генетичної експертизи (експертизи ДНК). Пленум Верховного Суду України в п.11 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. Отже, предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. При ухваленні рішення суд констатує, що позивач доклав можливих зусиль для доведення відсутності кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] .. Відповідач не з`явилася на проходження експертизи, яка могла б із значним ступенем вірогідності підтвердити чи спростувати наявність кровного споріднення між батьком та дитиною. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі ст. 109 ЦПК України, відповідно до вимог якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи зазначене, суд вважає за доцільне застосувати ч.1 ст.109 ЦПК України, а саме - визнати факт того, що [PERSON] не є батьком [PERSON] , [INFO] . Доказів на спростування доводів позивача відповідачка не надала. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Згідно із п.п.20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Ураховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved