Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області). В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона народилася [INFO] у с. Олександрівка Яготинського району Київської області. З 01.09.1989 вона навчалась у ПТУ - 4 м. Бровари на денній формі навчання за професією швачка. 10.04.1991 вона отримала паспорт громадянина колишнього СРСР, виданий Броварським РВВС у Київській області на ім`я [PERSON] , який в подальшому був втрачений. 01.07.1991 вона зарахована на роботу швачкою по 2 розряду на Київську швейну фабрику ім. М. Горького та 21.12.1999 була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. 26.11.1993 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу працювала та проживала у м. Києві. У зв`язку з необхідністю отримання паспорту громадянина України вона звернулася до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області. 11.07.2023 Голосіївським відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області відмовлено в оформленні паспорта у зв`язку з тим, що не виявилось можливим підтвердити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991, а також належність до громадянства України. З дати свого народження вона безперервно проживала на території України. Просила встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] на території України за станом на 24.08.1991, за станом на 13.11.991 та належність до громадянства України. 14.04.2025 постановлено ухвалу про передачу цивільної справи за підсудністю. 04.06.2025 постановлено ухвалу про передачу цивільної справи за підсудністю. 15.07.2025 постановлено ухвалу про залишення заяви без руху. 14.08.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі, призначено її до розгляду за правилами окремого провадження. 02.03.2026 постановлено ухвалу про залишення без розгляду заяви про уточнення вимог від 30.11.2025, подану адвокатом Мороз М.З. в інтересах заявниці. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] - це його дружина. Вони одружилися у 1993 році. 26.05.1991 він повернувся з армії, а через 3 місяці познайомився з [PERSON] . Вона жила в м. Києві, працювала на фабриці Горького. Станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991 [PERSON] проживала на території України. Після звільнення з фабрики [PERSON] проживала в с. Петрівка Бобровицького району Чернігівської області. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що знає [PERSON] , це її двоюрідна сестра по батьку. В них родинні стосунки. [PERSON] молодша за неї на 10 років, вони спілкуються з дитинства. У 1999 році [PERSON] навчалася в Броварах в училищі, потім пішла працювати на фабрику в м. Києві. У період з 01.08.1991 по 30.11.1991 [PERSON] проживала на території України, вона ніколи не виїзжала за межі України. [PERSON] не була засуджена, у розшуку та в місцях позбавлення волі не перебувала. Паспорт [PERSON] згорів під час пожежі. Заявниця та її представниця підтримали заяву, просили її задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] у с. Олександрівка Київської області Української Республіки народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , з 01.09.1989 по 26.06.1991 навчалася в ПТУ № 4 в м. Бровари. 01.07.1991 зарахована на роботу швачки по другому розряду до Київської швейної фабрики «Желань». 26.11.1993 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюбу, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . 21.12.1999 заявниця була звільнена зі швейної фабрики на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності. 21.06.2023 [PERSON] звернулася до Голосіївського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з заявою про втрату, 15.05.2015 під час пожежі у будинку, паспорту громадянина України та з заявою - анкетою № 9211902 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. 21.06.2023 [PERSON] звернулася до Голосіївського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з заявою щодо оформлення паспорта громадянина України, замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] від 10.04.1991, виданого Броварським РВВС у Київській області на ім`я [PERSON] , [INFO] . Відповідно до відомостей ВОМІРМП ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 22.06.2023 [PERSON] , за документом, що посвічує особу - паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серія [NUMBER] , з 11.06.1993 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 22.06.2023 у картотеках заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року виявлена заява про видачу паспорта громадянина СРСР на ім`я " [PERSON] " (мова оригіналу - рос. мова), [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 10.04.1991 Броварським РВВС Київської області. Відповідно до відомостей територіальних управління Державної міграційної служби України (Сумська область, Луганська область, Волинська область, Львівська область, Вінницька область, Миколаївська область, Дніпропетровська область, Одеська область, Рівненська область, Харківська область, Житомирська область, Тернопільська область, Херсонська область, Полтавська область, [ADDRESS] ) [PERSON] , [INFO] , паспортом України зрізка [NUMBER] року на документувалася. З питань оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання не зверталась. Згідно відповідача Центру обслуговування «Прозорий офіс» Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київського області від 10.07.2023 [PERSON] в реєстрі Броварської територіальної громади, станом на 05.07.2023, зареєстрованою не значиться. Що стосується адреси, яка зазначена в архівній заяві про видачу паспорта колишнього громадянина СРСР, повідомило, що адреса: [ADDRESS] , в реєстрі Броварської територіальної громади відсутня. Листом Голосіївського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 11.07.2023 на підставі пп. 1 п. 100 відмовлено [PERSON] в оформленні паспорта у зв`язку з тим, що не виявилось можливим підтвердити факт постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або проживання в Україні за станом на 13.11.1991 та належність до громадянства України. У довідці Державного професійно - технічного навчального закладу «Броварський професійний ліцей», який є правонаступником ПТУ - 4 м. Бровари, від 21.08.2023 зазначено, що [PERSON] дійсно навчалась у ПТУ - 4 м. Бровари на денній формі навчання з 01.09.1989 відповідно до наказу від 25.08.1989 № 23-к «Про зарахування учнів» по 26.06.1991, згідно з наказом від 26.06.1991 № 17-к «Про випуск та направлення учнів» за професією: «Швачка». Відповідно до довідки, виданої старостою Петрівського старостинського округу Бобровицької міської ради, від 25.10.2024 № 62 [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За приписами ЦК України юридичні факти це факти з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. У статті 315 ЦПК України наведено перелік, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, або станом на 13.11.1991, який має юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13.11.1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) або набрання чинності Законом України від 08.10.1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13.11.1991 року). Згідно з вимогами ст.ст.6, 7 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991 року. Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень №215 (далі - Порядок №215) від 27.06.2011 врегульоване питання стосовно переліку документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України , прийняття громадянства України, оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними. Разом з тим, питання стосовно розгляду заяв про належність до громадянства віднесено до компетенції саме органів міграційної служби, що перебачено розділом 1 п. 2 Порядку №215 - Заяви з питань громадянства оформлюються: про прийняття до громадянства України та про вихід з громадянства України - на ім`я Президента України; про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи; про оформлення набуття громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи. Отже, питання, які стосуються заяв про належність до громадянства віднесено до компетенції органів міграційної служби України. Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 року №215/2001, (далі - Порядок №215), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24.08.1991 року, або на 13.11.1991 року, постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 року, або на 13.11.1991 року (підпункт «в» пункту 8 та підпункт «в» пункту 9 Порядку №215. Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 року, або на 13.11.1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі №522/20494/18, від 05.04.2021 року у справі №523/14707/19. За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), в пункті 78 зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». Аналізуючи в сукупності обставини справи в контексті законів, інших норм права, надані сторонами докази, виходячи з стандарту доказування «баланс вірогідностей» (BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р., J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р.), надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, і в своїй сукупності підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року. У цій справі заявниця, посилаючись на ст. 3 Закону України «Про громадянство України», просить суд встановити факт її постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року та за станом на 13 листопада 1991 року, а також встановити її належності до громадянства України. Встановлення цих фактів необхідне для отримання паспорта громадянина України. На думку суду, заявницею на підтвердження своїх вимог були надані суду належні та допустимі докази її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. При цьому відомостей про те, що заявниця залишала територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Факт постійного проживання заявниці на території України підтвердила свідок [PERSON] . Таким чином, суд доходить висновку про задоволення заяви в частині встановлення факту постійного проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991. Від встановлення факту постійного проживання [PERSON] станом на 24.08.1991 на території України залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових її прав. Законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В даному випадку єдиним способом для вирішення питання щодо встановлення факту проживання на території України для захисту прав заявниці є лише судовий порядок. Разом з тим, суд зауважує, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 є самостійною і достатньою підставою для встановлення належності до громадянства України, а тому немає необхідності встановлення факту проживання заявниці на території України станом на 13.11.1991, яка є окремою підставою для встановлення належності до громадянства України, а також самого факту належності заявниці до громадянства України. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації її прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: partial