Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

В грудні 2025 року позивач звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №24.11.2023-100000211 від 24.11.2023 в розмірі 25559,90 гривень та судові витрати у справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.11.2023 між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір № 24.11.2023-100000211 відповідно до якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 12000, 00 гривень строком на 98 днів, дата повернення кредиту - 29.02.2024, відсотки за користування кредитними коштами - 1% в день; комісія - 1800, 00 гривень, неустойка - 120, 00 гривень за кожен день прострочення. Позивач свої зобов`язання до договором виконав в повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 25559,90 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.02.2026 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надав. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подав. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №24.11.2023-100000211. Договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "А554", який було відправлено останньому на мобільний номер телефону [NUMBER] відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти на наступних умовах: сума кредиту 12000,00 гривень; строк кредитування 98 днів з дати надання; дата повернення кредиту - 29.02.2024; процентна ставка - 1% за один день користування кредитом; комісія за надання кредиту - 15% від суми кредиту ( 1800, 00 гривень); неустойка - 120, 00 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. 24.11.2023 позивач перерахував відповідачу кредитні кошти в розмірі 12000, 00 гривень на його банківський рахунок (номер картки [NUMBER] ), номер транзакції в системі LIQPAY - 2395179396, призначення платежу - видача за договором № 24.11.2023-100000211, що підтверджується копією квитанції, яка долучена до матеріалів справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Матеріалами справи підтверджено укладення відповідачем з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем кредитного договору № 24.11.2023-100000211 з ТОВ «Споживчий центр» 24.11.2023 на умовах визначених кредитодавцем. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Споживчий центр» виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №24.11.2023-100000211 від 24.11.2023 заборгованість [PERSON] складає 25559, 90 гривень, з яких: 12000, 00 гривень - основний борг; 11759, 90 гривень - проценти; 1800, 00 гривень - комісія. Розрахунок заборгованості є чітким та зрозумілим, містить усю необхідну інформацію щодо періоду виникнення боргу та його розміру. Відповідачем [PERSON] відповідно до статті 81 ЦПК України будь-ких заперечень на позовні вимоги станом на час розгляду справи не подано, як і не подано доказів, що свідчать про неправильність представлених позивачем розрахунків суми кредитної заборгованості, що нарахована згідно умов укладеного договору. Таким чином, зважаючи, що відповідач свої зобов`язання перед кредитором не виконав, то позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому враховуючи те, що позов підлягає задоволенню з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved