Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

04 лютого 2026 року [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі від усіх видів його доходу щомісяця, з дня подання позову до суду і до завершення навчання, але не більше ніж досягнення дитиною 23-х річного віку (вхідний №4615/26, а.с.2). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач у мотивувальній частині позовної заяви, на даний час дочка є повнолітньою, однак продовжує навчання в Черкаському державному технологічному університеті, де навчається на денній формі навчання, а відповідно не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а тому потребує постійної матеріальної допомоги. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання по суті о 08 год 40 хв 12 березня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.14-15). У визначений судом день та час позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а саме: шляхом направлення судової повістки про виклик у судове засідання на адресу місця проживання, що вказана у вступній частині позовної заяви: [ADDRESS] , що повернулася до суду з підстав: адресат відсутній за вказаною адресою, що є належним повідомлення учасника справи про день, час та місце розгляду справи в розумінні п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.21). Крім того, на виконання заявки позивача на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення від 04.02.2026 (а.с.1), виклик позивача [PERSON] судом був здійснений також шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на номер мобільного телефону: [NUMBER] , що отримана цим учасником справи 27.02.2026 о 11 год 28 хв 05 сек і підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» (а.с.19), а також довідкою про доставку SMS, що отримана позиівачем 27.02.2026 о 11 год 28 хв 05 сек (а.с.19 зворот). Частиною 13 ст.128 ЦПК України передбачено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Водночас 12 березня 2026 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, проводити за її відсутності; позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (вхідний №10525/26, а.с.25). Відповідач [PERSON] у судове засідання 12 березня 2026 року о 08 год 40 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву до суду не направив. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ф.119 №R067111875534, документи, в тому числі і судова повітка про виклик до суду, що направлялися на адресу відповідача [PERSON] , були вручені оператором поштового зв`язку АТ «Укрпошта» особисто відповідачу 05 березня 2026 року, що підтверджується власноручним підписом відповідача в означеному документі (а.с.20). У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Водночас 12 березня 2026 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи за позовом [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, проводити за його відсутності; позовні вимоги відповідач визнає та просить стягувати з нього аліменти на утримання дочки в розмірі частини від його заробітку (вхідний №10524/26, а.с.26). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні позиції як позивача, так і відповідача, висловлені письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції (а.с.6). Згідно безпосередньо дослідженої в судовому засіданні копії довідки №003/26 від 26.01.2026, що видана Черкаським державним технологічним університетом, суд встановив, що [PERSON] навчається на 1 курсі означеного вищого навчального закладу на денній формі навчання факультету економіки та управління за рахунок коштів фізичної особи; загальний термін навчання з 01.09.2025 до 30.06.2029 (а.с.7). Із заяви [PERSON] від 24.09.2025, що адресована ректору ЧДТУ [PERSON] , суд встановив, що позивач виявила волю на приєднання до публічного договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Черкаському державному технологічному університеті та здійснювати оплату за освітні послуги на користь одержувача освітньої послуги (а.с.9). Також у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив заяву-приєднання до публічного договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Черкаському державному технологічному університеті №703 від 25.09.2025, зі змісту якої суд встановив, що [PERSON] виявила волю щосеместрово здійснювати оплату освітньої послуги для підготовки фахівців у Черкаському державному технологічному університеті, зокрема у зв`язку наданням освітньої послуги [PERSON] (а.с.9 зворот). Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина законодавцем регламентовано главою 16 розділу ІІІ Сімейного кодексу України (далі - СК України). Статтею ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З аналізу означеної норми матеріального права, суд зробив висновок, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей виникає у випадку, зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Водночас право звернення до суду про стягнення аліментів на повнолітню дочку, сина має, крім безпосередньо повнолітніх дочки, сина, також і той з батьків, з ким вони проживають. Частиною 2 ст.6 СК України передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Водночас ч.1 ст.34 Цивільного кодексу України передбачено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). З огляду на означені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що дочка сторін [PERSON] досягла повноліття [INFO] . Отже, станом на день пред`явлення позивачем позову, [PERSON] є повнолітньою дочкою сторін у справі. Крім того, як встановлено у судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи, дочка сторін у справі [PERSON] , починаючи з 01.09.2025, продовжує навчання в Черкаському державному технологічному університеті на денній формі навчання і на платній основі. Юридичний факт, що позивач потребує матеріальної допомоги, підтверджується матеріалами цивільної справи №711/954/26, що безпосередньо досліджені в судовому засіданні, що відбулося 12.03.2026, мова йде, зокрема про довідку №003/26 від 26.01.2026, що видана Черкаським державним технологічним університетом (а.с.7), а також заяву-приєднання до публічного договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Черкаському державному технологічному університеті№703 від 25.09.2025 (а.с.9 зворот). Отже з аналізу фактичних обставин справи, що встановлені судом під час розгляду справи по суті і перевірені письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, суд встановив, що стороною позивача доведені підстави для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, які стороною відповідача не спростовані належними і допустимими засобами доказування. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування того юридичного факту, що повнолітня дочка цього учасника справи не потребує матеріальної допомоги в зв`язку з продовженням навчання. Частиною 1 ст.200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню повнолітньої дочки [PERSON] суду не надав, а також не надав і доказів незадовільного стану здоров`я та (або) майнового стану та (або) перебування на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей та/або непрацездатних батьків тощо. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про невиконання відповідачем свого обов`язку щодо утримання повнолітньої дочки та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів (аліментів) на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати повнолітню дочку до часу закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку, та те, що відповідач є особою працездатного віку і має можливість надавати матеріальну допомогу, а повнолітня дочка потребує такої допомоги зі сторони батька, що підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем у спосіб, передбачений ч.1 ст.81 ЦПК України. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд сформував правовий висновок, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Отже, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, не надав суду даних про неможливість надання ним матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та потребує допомоги батьків, а позивач довела потребу в грошових коштах на утримання повнолітньої дочки під час продовження нею навчання після досягнення повноліття, враховуючи обставини, викладені в ст. 182 СК України, які мають суттєве значення для вирішення справи, а також положення ст. 199 СК України, виходячи із засад розумності та справедливості,

Outcome: approved