Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Зміст заявлених позовних вимог. У квітні 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Пилипчук В.О. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] в якості відшкодування майнової шкоди, завданої в наслідок ДТП кошти в сумі 164290,00 грн. Крім того, просив пошкоджений автомобіль марки CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] , який знаходиться на штрафному майданчику ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області передати відповідачу [PERSON] після відшкодування завданої Позивачу шкоди в повному обсязі. Також просив стягнути з Відповідача витрати по сплаті судового збору 1211,20 грн. та витрати по оплаті юридичної допомоги в розмірі 8000,00грн. Позовні вимоги обґрунтував наступним. Позивач є законним власником автомобіля марки CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] . Вказаним автомобілем останнім часом, з мого дозволу, користувався мій син - [PERSON] . 31.10 2024 року мій син [PERSON] , знаходячись за місцем проходження військової служби на території військової частини [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , добровільно надав вказаний автомобіль військовослужбовцям військової частини [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] для поїздки в м. Умань, Черкаської області. 31.10.2024 року, о 14.00 год. в с. Шляхова, Бершадського району, Вінницької області, по вулиці Кавуна, водій [PERSON] , керуючи належним Позивачу автомобілем марки CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість, не справився з керуванням внаслідок чого допустив перекидання належного Позивачу автомобіля марки CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] та приведення його в непридатний для експлуатації стан. Син Позивача - [PERSON] , після того, як йому стало відомо про зазначену вище дорожньо - транспорту пригоду, з невідомих Позивачу причин, повідомив на лінію «102» про викрадення невідомими особами належного йому автомобіля марки CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] . На підставі вищевказаної заяви, 01.11.2024 року даний факт було внесено до ЄРДР за № 12024020120000195 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та розпочато досудове розслідування, в ході проведення якого встановлено, що син Позивача - [PERSON] добровільно надав вказаний вище автомобіль військовослужбовцям своєї частини [PERSON] та [PERSON] для поїздки в м. Умань, Черкаської області, а завідоме неправдиве повідомлення здійснив з метою відшкодування останніми завданої шкоди та розшуку працівниками поліції пошкодженого автомобіля. В ході досудового розслідування в даному кримінальному провадженні слідчим була призначена та проведена судова транспортна товарознавча експертиза. Згідно висновку експерта №3242/24-21 від 19.11.2024 року ринкова вартість в технічно справному стані автомобіля марки CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску станом на 31.10.2024 року складала 164290,00 грн. Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення №126/2671/24 [PERSON] за фактом даного ДТП був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень. Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року в справі про адміністративне правопорушення №126/2690/24 [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2025 року син Позивача - [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 383 КК України (завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення) та засуджений до 1 року позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік. Оскільки внаслідок перекидання на дах під час ДТП з вини Відповідача належний Позивачу автомобіль марки CHEVROLET AVEO днз. [NUMBER] зазнав значних пошкоджень кузова та інших елементів, які відновленню не підлягають, Позивач не має ні бажання ні коштів для його ремонту. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач не бажає, тому Позивач змушений звернутись з цим позовом до суду. Процесуальні дії суду. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.33) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.12.2025 року визнано обов`язковою явку представника позивача [PERSON] адвоката Пилипчук Володимира Олексійовича в судовому засіданні по розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (а.с.63). Позиція сторін в ході судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Пилипчук В.О., діючий на підставі Ордеру АВ №1196334 від 11.04.2025 року, та які перебували в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з врахуванням наданих доказів та з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач відсутній за зазначеною адресою, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. ( а.с.37,44,49,54). Крім того, відповідач [PERSON] повідомлявся через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 21.01.2026 року на офіційному сайті Роздільнянського районного суду Одеської області (https://rz.od.court.gov.ua/sud1524/) було розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання, яке відбудеться 04.03.2026 року о 09:30 год в приміщенні Роздільнянського районного суду.( а.с.68) Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Заслухавши пояснення позивача та доводи його представника, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Досліджені судом докази та їх оцінка. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін. За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтями 7880 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом; а обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Достатніми є докази, які у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за внутрішнім переконанням (ст. 89 ЦПК України) на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження. Так, Позивач на підтвердження позовних вимог надав, зокрема: - копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу CHEVROLET AVEO днз. [NUMBER] , яка є роздруківкою з мобільного телефону; - копію висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12024020120000195 за №3242/24-21 від 19.11.2024; - копії постанов Бершадського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення №126/2671/24 та від 25 лютого 2025 року в справі про адміністративне правопорушення №126/2690/24 щодо адміністративних правопорушень за статтями 124 та 130 КУпАП, які є роздруківками з ЄРСР та з яких фактично не можливо ідентифікувати особу стосовно якої такі постанови винесені; - копію вироку Тростянецького районного суду Вінницької області від 27.01.2025 року ухваленого відносно [PERSON] за ч.1 ст.383 КК України; - документи щодо судових витрат (договір/ордер, квитанції), квитанцію судового збору тощо. Разом із тим суд звертає увагу, що значна частина поданих матеріалів надана у вигляді ксерокопій без належного засвідчення, а окремі документи (постанова у справі про адміністративне правопорушення, вирок, висновок експерта) подані без належних ознак автентичності (без належного засвідчення, без реквізитів підтвердження чинності/набрання законної сили, без належного оформлення як письмових доказів). Суд виходить з того, що для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача позивач має довести у сукупності: 1) факт заподіяння шкоди майну позивача; 2) протиправність поведінки відповідача; 3) причинний зв`язок між поведінкою відповідача і шкодою; 4) правові підстави покладення відповідальності (у т.ч. за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки); 5) розмір шкоди та належний спосіб її відшкодування. Позивач посилається на адміністративні постанови за ст. 124 та ст. 130 КУпАП як на підтвердження вини та факту вчинення дій відповідачем. Однак відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду в іншій справі лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) і чи вчинені вони цією особою; застосування преюдиції можливе лише за наявності належного доказу набрання законної сили. У матеріалах цієї цивільної справи відсутні належні підтвердження набрання законної сили відповідними постановами, а також відсутні належним чином засвідчені примірники цих постанов. За таких умов суд не має правових підстав застосувати преюдиційність таких документів. Також, Позивач також не надав належних доказів правової підстави користування відповідачем автомобілем позивача (акт приймання-передачі, доручення, належні показання свідків у процесуальній формі тощо). Викладене у позові має характер пояснень сторони, які без належного доказового підтвердження та не є достатніми для встановлення обставин справи. Позивач просить стягнути повну ринкову вартість транспортного засобу у розмірі 164 290,00 грн, посилаючись на висновок експерта. Суд звертає увагу, що така вимога як «стягнення повної ринкової вартості» потребує доказування тотальної загибелі речі/економічної недоцільності ремонту та визначення вартості придатних залишків, а також належності та допустимості експертного висновку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається з урахуванням реальної вартості або вартості відновлювальних робіт. Таким чином, поданий висновок експерта у копії без належного засвідчення не може бути визнаний достатнім доказом для стягнення повної ринкової вартості. Суд також зауважує, що заявлена позивачем вимога про «передачу» автомобіля відповідачу після повного відшкодування шкоди, не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки не підтерджено правовий режим автомобіля та можливість реального виконання такої вимоги. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Проте сам факт ДТП не звільняє позивача від обов`язку доведення належними та допустимими доказами усіх елементів відповідальності і розміру шкоди. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і диспозитивності. Суд не має права збирати докази замість сторін, а рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами статей 7681, 89 ЦПК України позивач зобов`язаний довести підстави та розмір заявлених вимог належними доказами. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Окрім наведеного вище висновку про недоведеність позовних вимог належними, допустимими та достатніми доказами, суд зазначає, що в матеріалах справи вбачаються й інші самостійні підстави, які унеможливлюють задоволення позову у заявленому обсязі. 1. Невизначеність та неналежність обраного способу захисту. Так, Позивач поєднав вимогу про стягнення грошових коштів із вимогою «передати» пошкоджений транспортний засіб відповідачу після відшкодування шкоди. За приписами статей 15, 16 ЦК України спосіб захисту має бути таким, що реально відновлює порушене право та може бути виконаний. У даному випадку Позивач не довів правовий режим транспортного засобу (зокрема, чи не є він речовим доказом/об`єктом арешту/інших обмежень у кримінальному провадженні), не визначив порядок передачі, зберігача та необхідні дії третіх осіб (органу поліції), що свідчить про обрання способу захисту, який не є належним та не забезпечує реального виконання рішення у заявленій редакції. 2. Відсутність доказів, що підтверджують цивільно-правовий зв`язок між позивачем та відповідачем щодо володіння/користування транспортним засобом. Для застосування положень статті 1187 ЦК України у конкретній справі необхідно встановити, хто саме був володільцем джерела підвищеної небезпеки на момент події та на якій правовій підставі. У матеріалах справи відсутні належні докази передачі автомобіля відповідачу (акт приймання-передачі, доручення, розписка, підтверджені пояснення свідків у процесуальній формі), а тому твердження про користування відповідачем автомобілем Позивача залишається припущенням. 3. Недоведеність підстав для стягнення саме «повної ринкової вартості» автомобіля. Навіть за умови доведення факту ДТП та участі відповідача, для стягнення повної ринкової вартості як шкоди має бути встановлено, що відновлення транспортного засобу є неможливим або економічно недоцільним, а також визначено вартість придатних залишків. Відсутність таких даних у матеріалах справи унеможливлює визначення шкоди у заявленому розмірі відповідно до статті 1192 ЦК України. 4. Обмеженість доказової сили документів з інших проваджень без належного підтвердження їх чинності та взаємозв`язку з предметом доказування. Документи з адміністративних і кримінальних проваджень можуть мати значення у цивільній справі лише за умови подання їх у належній формі як письмових доказів, а також у випадку преюдиції за умови підтвердження набрання ними законної сили (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Ненадання таких підтверджень виключає можливість покладення відповідних документів в основу судових висновків щодо ключових обставин спору. З огляду на викладене, суд зазначає, що навіть за альтернативної оцінки окремих доводів позивача, сукупність виявлених процесуальних та матеріально-правових недоліків позовних вимог і доказової бази виключає можливість їх задоволення у заявленому вигляді. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed