Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-05 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів, грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 20.06.2022 між [PERSON] (далі за текстом Позивач) та [PERSON] (далі за текстом Відповідач) було укладено Договір про завдаток між фізичними особами. Відповідно до умов Договору, на підтвердження наміру укласти основний договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , Позивач передав Відповідачу грошову суму у гривневому еквіваленті 5000 (п`ять тисяч) доларів США. Ця сума була визначена Позивачем та Відповідачем як сторонами Договору як завдаток (п. 2 Договору). Факт отримання грошових коштів Відповідачем підтверджується пунктом 1 Договору. Згідно з пунктом 3 Договору, обумовлена вартість зазначеної квартири становила 51 000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ на день розрахунку, а основний договір купівлі-продажу квартири мав бути укладений не пізніше 30.09.2022 включно. Відповідач зобов`язувався до обумовленої дати зібрати та підготувати усі документи, що відповідно до чинного законодавства необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, забезпечити, щоб на день укладення договору купівлі-продажу квартира не перебувала під жодним з обтяжень, передбачених чинним законодавством України, сплатити всі платежі з комунальних послуг до моменту посвідчення основного договору купівлі-продажу (п. 4 Договору). Також сторони передбачили, що у разі відмови Відповідача (продавця) від посвідчення основного договору купівлі-продажу завдаток має повернутися Позивачу (покупцю) в подвійному розмірі, а саме 10 000 доларів США, а у разі відмови Позивача (покупця) від укладення договору завдаток, а саме 5 000 доларів США залишається Відповідачу (продавцю) у повному обсязі. Однак, ближче до 30.09.2022 Відповідач як Продавець повідомив Позивача про відкладення дати підписання договору. Вказане Відповідач пояснив відсутністю деяких з необхідних документів. Відповідно до умов укладеного Договору, його термін встановлюється з моменту підписання та діє до моменту виконання своїх зобов`язань кожною зі сторін (п. 9 Договору). Зважаючи на це Позивач вважав, що Договір є дійсним, та протягом тривалого часу розраховував на виконання його умов Відповідачем, тобто на належний збір необхідних документів, вирішення питань зі сплатою комунальних послуг та укладення з ним належним чином основного договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Проте вже через деякий час після вказаної дати, Відповідач повідомив Позивача про відмову від укладення основного договору купівлі-продажу зазначеної квартири, мотивуючи свою відмову наміром здавати квартиру в оренду, а не продавати її, з огляду на події у країні, які відбувалися на той момент та зростання ринку оренди житла на території м. Чернівці. В усній формі сторони домовилися, що отримана Відповідачем сума грошових коштів у розмірі 5000 доларів США буде повернута ним протягом короткого проміжку часу. Відповідач пояснював неможливість негайного повернення грошових коштів фінансовими труднощами. У подальшому Позивач неодноразово нагадував Відповідачу про необхідність повернення грошових коштів, однак Відповідач посилаючись на різні обставини, постійно відкладав дату повернення необхідної суми. Так само і на даний момент передану Позивачем суму у розмірі, який відповідає умовам Договору та вимогам закону, Відповідачем повернуто так і не було. Розуміючи, що усні прохання та домовленості з Відповідачем не є доречними та виправданими, Позивач звернувся на його адресу з письмовою претензією від 12.06.2025, у якій запропонував повернути йому суму завдатку у передбаченому Договором розмірі у десятиденний строк. Однак станом на день подання позову, Відповідач грошові кошти не повернув, свою пропозицію щодо порядку вирішення спору, що виник, Позивачу не надав, що обумовило звернення до суду з вказаним позовом. Крім того, Позивач дізнався, що квартира, яка мала бути предметом договору купівлі-продажу між сторонами, вже продана Відповідачем третій особі, відтак, виключена можливість укладення договору її купівлі-продажу між сторонами у майбутньому. З аналізу наведених випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне. По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом. По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком. За умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом. Отже, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, тобто правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Умовами Договору від 20.06.2012, який укладений між Позивачем та Відповідачем, визначено строк укладення Договору щодо продажу квартири за адресою: [ADDRESS] до 30.09.2025, однак такий договір укладений не був ані у цей день, ані станом на день подання позовної заяви у зв`язку з відмовою Відповідача від своїх намірів. Отже, передані Позивачем кошти є авансом, сторони не уклали та не оформили договір чи попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України, Відповідач відмовився від майбутнього укладення договору, однак особа, що отримала грошову суму, відмовляється від повернення безпідставно отриманого, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані Позивачем Відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню Позивачу. З огляду на те, що вказана сума грошових коштів у розмірі 5000 доларів США була набута Відповідачем на підставі цивільно-правового-договору, тобто в порядку виконання договірного зобов`язання, а отже набуття вказаної суми грошових коштів не може вважатися безпідставним. Однак, з огляду на те, що укладення основного договору купівлі-продажу не відбулося в обумовлений строк до 30.09.2022, та внаслідок цього грошові кошти, сплачені як аванс за договором мали бути повернуті власнику - Позивачу, подальше збереження їх у Відповідача відбувалося без достатніх правових підстав. Як вже було зазначено, сума грошових коштів у розмірі 5000 доларів США була набута Відповідачем в порядку виконання договірного зобов`язання та саме набуття вказаної суми грошових коштів не є безпідставним. Однак, з огляду на те, що укладення основного договору купівлі-продажу не відбулося в обумовлений строк до 30.09.2022, та внаслідок цього грошові кошти, сплачені як аванс за договором мали бути повернуті власнику Позивачу, подальше збереження їх у Відповідача відбувалося без достатніх правових підстав. Так, при перерахунку відповідно до офіційного курсу долара США, який станом на 30.09.2022 становив 36.5686 грн за 1 долар США, 5000 доларів США у гривневому еквіваленті на той час становило 182 843 грн. Згідно опублікованих НБУ даних протягом періоду з 30.09.2022 по 23.06.2025 облікові ставки у різні періоди становили: - з 03.06.2022 по 27.07.2023 25% - з 28.07.2023 по 14.09.2023 22% - з 15.09.2023 по 26.10.2023 20% - з 27.10.2023 по 14.12.2023 16% - з 15.12.2023 по 25.01.2024 15% - з 26.01.2024 по 14.03.2024 15% - з 15.03.2024 по 25.04.2024 14.5% - з 26.04.2024 по 13.06.2024 13.5% - з 14.06.2024 по 12.12.2024 13% - з 13.12.2024 по 23.01.2025 13.5% - з 24.01.2025 по 06.03.2025 14.5% - з 07.03.2025 по 23.06.2025 15.5% Нарахування розміру процентів за користування чужими грошовими коштами здійснюється за наступною формулою: Сума * (Ставка / 100) / 365 (або 366) * Кількість днів. Розрахунок такого розміру надається додатково до позову у зв`язку з технічними особливостями відображення тексту у документах, які створюються у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд». Згідно з розрахунком загальна сума процентів за користування безпідставно набутими коштами у розмірі 5000 доларів США (що еквівалентно 182 843 грн. станом на 30.09.2022) за період з 30.09.2022 по 23.06.2025, розрахована за обліковою ставкою НБУ з урахуванням її змін, становить (приблизно з урахуванням попередніх скорочень, застосованих при математичних розрахунках): 37704.23 +5399.29 +4208.00 +3927.35 +3155.88 +3671.57 +3042.48 +3304.56 +11819.08 +2840.46 +3050.88 +8462.76? 90586.54 грн. Загальна сума процентів за користування безпідставно набутими коштами у розмірі 5000 доларів США (що еквівалентно 182 843 грн. станом на 30.09.2022) за період з 30.09.2022 по 23.06.2025, розрахована за обліковою ставкою НБУ з урахуванням її змін, становить приблизно 90586 гривень 54 копійки. Отже, стягненню на підставі ст. 1214 ЦК України додатково, крім суми авансу підлягають проценти за користування безпідставно набутими коштами у сумі 90586, 54 гривень. Станом на день подання позову офіційний курс НБУ становить 41,45 гривень за долар США, тож сума авансу на день подання позову становить 207250 гривень, однак відповідно до наведеної вище судової практики, стягненню підлягає сума саме у валюті договору доларах США та у відповідному розмірі 5000. Позивачем за допомогою належних та допустимих доказів підтверджено правовідносини, у результаті яких Відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, а також сам факт їх отримання, а також подальше безпідставне їх збереження. Позивач просить суд винести рішення про стягнення з Відповідача на його користь суми належних йому грошових коштів та процентів за користування ними. На день звернення до суду із позовом боргове зобов`язання не виконане, та у разі його невиконання до моменту винесення рішення судом, з Відповідача на користь Позивача належить стягнути проценти за користування безпідставно набутими коштами за період з 30.09.2022 по день винесення судом рішення у справі відповідно до приведеного вище розрахунку. Позивач поніс судові витрати у розмірі 2 398, 03 гривень судового збору та очікує понести судові витрати у розмірі 20000 гривень у вигляді витрат на правову допомогу, що становить фіксований розмір гонорару адвоката. Документи на підтвердження факту оплати витрат на правничу допомогу будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення. На підставі викладеного, позивач просив суд: 1. Задовольнити позов та стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] безпідставно набуті ним грошові кошти (збережені без достатньої правової підстави), сплачені в якості авансу, в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США (еквівалент суми боргу у національній валюті 207250 грн.). 2. Стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] проценти за користування безпідставно збережених грошових коштів за період з 30.09.2022 по 23.06.2025 у сумі 90586 (дев`яносто тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн. 54 коп. відповідно до наданого розрахунку. 3. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у сумі 2 398 (дві тисячі триста дев`яносто три) грн. 03 коп., а також суму витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн.. У відзиві на позов [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Загарія О.Д., просить у позові [PERSON] до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) відмовити. Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] укладено договір про завдаток (між фізичними особами) від 20 червня 2022 року у простій письмовій формі. Відповідно до умов договору [PERSON] , як покупець, зобов`язався купити у [PERSON] квартиру [ADDRESS] до 30 вересня 2022 року включно, а з метою забезпечення виконання зобов`язань в якості завдатку надав [PERSON] 5000 доларів США. [PERSON] звернувся до [PERSON] із проханням про надання дозволу на проживання в жилому приміщенні на підставі безоплатної оренди. З липня 2022 року [PERSON] почав винаймати у [PERSON] житло. У двадцятих числах вересня 2022 року [PERSON] на звернення [PERSON] повідомив, що передумав купувати квартиру, звільнив її від своїх речей, виїхавши за кордон. У телефонній розмові [PERSON] запитав у [PERSON] про повернення коштів, переданих за договором, на що [PERSON] заперечив, оскільки [PERSON] безпідставно відмовився від купівлі квартири, [PERSON] втратив дохід за час проживання [PERSON] у квартирі безоплатно. Вважає помилковою позицію [PERSON] , що передані ним 5000 доларів США у якості завдатку є авансом. [PERSON] та [PERSON] домовились шляхом укладення договору про купівлю-продаж квартири за визначену суму і визначили правову природу переданих [PERSON] коштів в сумі 5000 доларів США як завдатку і гарантійного платежу в разі ухилення від укладення такого договору, а саме: в разі відмови покупця завдаток залишається у продавця, в разі відмови продавця повертається покупцю в подвійному розмірі 10000 доларів США відповідно до статті 571 ЦК України. Частина 2 статті 570 ЦК України зобов`язує сторони договору у випадку досягнення ними домовленості про сплату завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання, вказувати в такому договорі статус такого забезпечення саме як завдаток, оскільки в іншому випадку сплачена боржником сума буде вважатися авансом. Відмова [PERSON] від раніше узгодженої домовленості є порушенням принципу розумності, добросовісності та заборони суперечливої поведінки. Твердження [PERSON] , що саме з вини [PERSON] не було виконано договір та не укладено до 30 вересня 2022 року договору купівлі-продажу квартири не відповідає дійсності. [PERSON] не доведено факту ухилення [PERSON] від укладення договору купівлі-продажу до 30 вересня 2022 року. Навпаки, саме [PERSON] ухилився від купівлі квартири, покинув її, про що повідомив [PERSON] в телефонному режимі. [PERSON] після 30 вересня 2022 року не написав [PERSON] жодної претензії, письмову претензію було подано представником після спливу більше двох з половиною років 12 червня 2025 року. В свою чергу [PERSON] станом на 30 вересня 2022 року був готовий до продажу квартири і жодних перешкод для нього не було. [PERSON] продав квартиру 08 червня 2023 року, тобто після спливу дев`яти місяців від узгодженої дати купівлі-продажу. Відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] відсотків за користування чужими грошовими коштами. В самому договорі сторонами не передбачено сплати процентів за користування коштами. Разом з тим, вимога про стягнення грошових коштів відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України [PERSON] не заявлялася. У відповіді на відзив [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ювченко А.В., просить відхилити заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву [PERSON] . Вказує, що правова природа переданих 5000 доларів США ґрунтується на вимогах статті 570 ЦК України, згідно з якою, якщо не встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був укладений у формі, передбаченій статтею 657 ЦК України (нотаріальне посвідчення), і сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, зобов`язання щодо купівлі-продажу не виникло. Таким чином, передані [PERSON] кошти не виконували забезпечувальної функції і є авансом, який підлягає безумовному поверненню власнику, незалежно від вини чи поведінки сторін. Посилання [PERSON] на те, що претензії у [PERSON] виникли лише через майже три роки, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову та не свідчить про визнання [PERSON] правомірності дій [PERSON] . Навпаки, тривала затримка із поданням позову є прямим наслідком виключних обставин воєнного часу, які вплинули на життя [PERSON] , який був змушений покинути місце свого проживання на Херсонщині, стати внутрішньо переміщеною особою, а згодом виїхати за кордон. Ці фактори спричинили значні фінансові та організаційні труднощі, що об`єктивно унеможливлювали своєчасну та належну організацію судового захисту та оплату професійної правничої допомоги. [PERSON] не відмовлявся від виконання свого зобов`язання, факт виїзду за кордон у вересні 2022 року, що стався внаслідок воєнних дій, не робив неможливим укладення угоди до 30 вересня 2022 року. [PERSON] , передбачаючи таку можливість, надав своєму батькові [PERSON] належно оформлену нотаріальну довіреність від 29 липня 2022 року із широкими повноваженнями, включаючи право укладення від його імені договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Саме [PERSON] не надав доказів своєї готовності до укладення угоди до 30 вересня 2022 року. [PERSON] протягом часу проживання у квартирі [PERSON] покривав комунальні послуги, передаючи відповідні суми [PERSON] . Тому доводи [PERSON] про втрачену орендну плату як компенсацію за завдаток є безпідставними та не підтвердженими жодним доказом. Договір, укладений сторонами, не містив положень про використання отриманої [PERSON] суми в якості компенсації будь-яких витрат чи спрямування її на сплату будь-якої заборгованості тощо. Рух справи Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 вересня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), відкрито провадження у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів, грошових коштів. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 жовтня 2025 року, ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 листопада 2025 року задоволено клопотання [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Загарія О.Д., про витребування доказів. Зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати інформацію щодо перетинання [PERSON] державного кордону України в період з 20 червня 2022 року по 01 жовтня 2022 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, в судовому засіданні представлений адвокатом Ювченком А. В. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила факти, викладені в позов та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, до суду клопотання про відкладення розгляду справи або відзив на позовну заяву не надав. Відповідач [PERSON] , допитаний як свідок, в судовому засіданні пояснив, що у його власності була трьохкімнатна квартира, що була виставлена для продажі. Втім, у зв`язку з подіями 2022 року, до м. Чернівці почали приїжджати люди, а тому вони з дружиною розміщали таких людей безкоштовні в даній квартирі до трьох днів. На час, коли до нього звернувся позивач, в даній квартирі проживали сім осіб, а тому він попередив цих людей, щоб вони звільнили квартиру, адже позивач хотів її купити. Під час зустрічі позивач повідомив його, що не має грошей для купівлі квартири та попросив додатковий строк, щоб він міг знайти гроші для купівлі квартири. Він погодився, пустив позивача з його родиною в цю квартиру, але позивач так грошей йому не передав. У зв`язку з такими обставинами, він запропонував позивачу укласти договір, щоб все було законно. За день чи у день укладення договору позивач повідомив йому, що він закордоном, а потім повідомив, що передумав купувати квартиру та запитав його чи не хочу він повернути п`ять тисяч доларів. Після цього вони з 2022 року з позивачем не спілкувалися. В оренду квартира більше не здавалась та була продана за дев`ять місяців. З позивачем була узгоджена сума п`ять тисяч доларів завдатку та укладення договору купівлі-продажу. Ними не було обумовлено, що якщо договір не буде укладено, то треба вертати гроші. Ключі від квартири були залишені в квартирі. З квартири зник велосипед. Про батька позивача йому нічого не відомо. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Вислухавши представника позивача, свідка, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] укладено договір про завдаток (між фізичними особами) від 20 червня 2022 року. На підставі пункту 1 договору покупець передає продавцю завдаток у сумі гривневого еквіваленту 5000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 20 червня 2021 року у рахунок оплати за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] колишня вулиця Червоноармійська), будинок №17, що має бути укладений до 30 вересня 2022 року включно. За змістом пункту 2 договору кошти, зазначені в пункті 1 даного договору, використовуються як завдаток, внесений з метою забезпечення виконання покупцем зобов`язань по оплаті договору купівлі-продажу зазначеної в пункті 1 цього договору квартири. Відповідно до пункту 3 договору вартість зазначеної квартири предмету договору за договором купівлі-продажу становить гривневий еквівалент 51000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на день розрахунку. Основний договір купівлі-продажу має бути укладений до 30 вересня 2022 року. Згідно із пунктом 4 договору на день укладення договору купівлі-продажу продавцем мають бути підготовлені та зібрані (отримані) усі документи, що відповідно до чинного законодавства необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеного вище об`єкту нерухомості; на день укладення договору купівлі-продажу квартира не буде перебувати ні під жодним з обтяжень, передбачених чинним законодавством України; продавець має сплатити всі платежі з комунальних послуг до моменту посвідчення основного договору купівлі-продажу. Пунктом 7 договору встановлено, що у разі відмови продавця від посвідчення основного договору купівлі-продажу завдаток повертається покупцю в подвійному розмірі, а саме 10000 доларів США. А в разі відмови покупця від укладення договору завдаток, а саме 5000 доларів США залишається продавцю в повному обсязі згідно статті 571 ЦК україни. Відповідно до пункту 9 договору термін дії договору встановлюється з моменту його підписання і діє до моменту виконання своїх зобов`язань кожної зі сторін. [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Ювченко А.В., звернувся до [PERSON] з претензією щодо повернення суми завдатку від 12 червня 2025 року, за змістом якої продавець [PERSON] , отримавши завдаток, взяв на себе зобов?язання укласти договір купівлі-продажу квартири у визначений договором строк. Його відмова від виконання цього зобов`язання (шляхом повідомлення про намір здавати квартиру в оренду, а не продавати) є беззаперечним порушенням, що сталося з вини продавця. Враховуючи, що зобов?язання з укладення основного договору купівлі-продажу не було виконано з вини [PERSON] (продавця), висловлено вимогу у десятиденний строк з дати отримання цієї претензії повернути [PERSON] завдаток, сплачений за договором про дав заток (між фізичними особами) від 20 червня 2022 року у подвійному розмірі, що становить 10000 доларів США. До матеріалів справи додано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Холоменюк О.І. 29 липня 2022 року, за якою [PERSON] уповноважує [PERSON] в тому числі укладати договори купівлі-продажу, визначаючи їх ціну та умови на свій розсуд. За повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19 листопада 2025 року №19/91689-25 є інформація у базі даних щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] виїзду 20 червня 2022 року, в?їзду 26 червня 2022 року, виїзду 29 серпня 2022 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження№ 61-3438сво21) зазначено, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Предметом позову [PERSON] , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , безпідставно набуті грошові кошти, сплачені в якості авансу, в сумі 5000 доларів США (еквівалент суми боргу у національній валюті 207250 грн), проценти за користування безпідставно збережених грошових коштів за період з 30 вересня 2022 року по 23 червня 2025 року в сумі 90586 грн 54 коп. Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, [PERSON] зазначалося укладення між [PERSON] та [PERSON] договору про завдаток між фізичними особами від 20 червня 2022 року та передачу [PERSON] грошових коштів [PERSON] в сумі 5000 доларів США на підтвердження наміру укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Оскільки договір у визначений строк до 30 вересня 2022 року укладений не був у зв`язку із відмовою [PERSON] , передані [PERSON] грошові кошти є авансом, подальше збереження [PERSON] грошових коштів відбувається без достатніх правових підстав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що останнім визначено спірні кошти, як безпідставно набуті. Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до вимог частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Згідно із статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. На підставі частини четвертої статті 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. За змістом частини 6 статті 182 ГК України угода сторін про наміри (протокол про наміри тощо) не визнається попереднім договором і не породжує юридичних наслідків. Отже, наведені норми в імперативній формі визначають, що угода про наміри не визнається попереднім договором і не породжує юридичних наслідків. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з нормами частини першої статті 546, частини другої статті 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Положення частини другої статті 570 ЦК України встановлюють презумпцію авансу, оскільки, на відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, оскільки він не виконує забезпечувальної функції за нормами частини першої статті 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару). Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі № 713/3486/23, провадження № 61-16373св24. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] укладено договір про завдаток (між фізичними особами) від 20 червня 2022 року. На підставі пункту 1 договору покупець передає продавцю завдаток у сумі гривневого еквіваленту 5000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 20 червня 2021 року у рахунок оплати за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] колишня вулиця Червоноармійська), будинок №17, що має бути укладений до 30 вересня 2022 року включно. За змістом пункту 2 договору кошти, зазначені в пункті 1 даного договору, використовуються як завдаток, внесений з метою забезпечення виконання покупцем зобов`язань по оплаті договору купівлі-продажу зазначеної в пункті 1 цього договору квартири. Відповідно до пункту 3 договору вартість зазначеної квартири предмету договору за договором купівлі-продажу становить гривневий еквівалент 51000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на день розрахунку. Основний договір купівлі-продажу має бути укладений до 30 вересня 2022 року. Згідно із пунктом 4 договору на день укладення договору купівлі-продажу продавцем мають бути підготовлені та зібрані (отримані) усі документи, що відповідно до чинного законодавства необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеного вище об`єкту нерухомості; на день укладення договору купівлі-продажу квартира не буде перебувати ні під жодним з обтяжень, передбачених чинним законодавством України; продавець має сплатити всі платежі з комунальних послуг до моменту посвідчення основного договору купівлі-продажу. Пунктом 7 договору встановлено, що у разі відмови продавця від посвідчення основного договору купівлі-продажу завдаток повертається покупцю в подвійному розмірі, а саме 10000 доларів США. А в разі відмови покупця від укладення договору завдаток, а саме 5000 доларів США залишається продавцю в повному обсязі згідно статті 571 ЦК України. Договір між [PERSON] та [PERSON] про завдаток (між фізичними особами) від 20 червня 2022 року складений у простій письмовій формі. Між сторонами не укладено передбаченого положеннями статті 635 ЦК України попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна. За таких обставин наведений договір між [PERSON] та [PERSON] про завдаток (між фізичними особами) від 20 червня 2022 року є лише договором про наміри сторін у майбутньому укласти договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості. У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 521/12202/15-ц зазначено, що враховуючи те, що договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком. Ураховуючи не укладення [PERSON] та [PERSON] попереднього чи основного договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , який відповідає вимогам чинного законодавства України для даного вину правочину щодо його форми та нотаріального посвідчення, на виконання умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США, правову природу отриманих [PERSON] коштів як завдаток визнати не можна. Не заслуговують на увагу посилання [PERSON] у відзиві на позов на недоведеність виникнення у [PERSON] зобов`язання повернути [PERSON] отримані кошти в сумі 5000 доларів США з огляду на ухилення [PERSON] від вчинення договору купівлі-продажу нерухомого майна. У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) Велика Палата Верховного Суду також зазначила про те, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) та від 25 вересня 2024 року у справі № 201/9127/21 (провадження № 14-33цс24) викладено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. У справі, що розглядається майном є грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які були отримані [PERSON] від [PERSON] . Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Згідно з статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відсутність між сторонами попереднього чи основного договору купівлі-продажу нерухомого майна у встановленому законом порядку, свідчить про те, що передані [PERSON] грошові кошти [PERSON] у суму 5000 доларів США у розумінні статті 1212 ЦК України вважаються такими, що безпідставно набуті [PERSON] і, як наслідок, підлягають поверненню [PERSON] . Також [PERSON] вимоги про стягнення з [PERSON] процентів за користування збережених без достатніх підстав коштів обгрунтовував наявністю підстав, передбачених частиною 2 статті 1214, статтею 536 та частиною 1 статті 1048 ЦК України. Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні. Отже, доводи [PERSON] про необхідність застосовувати до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина 1 статті 1048 ЦК застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 сінчя2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині визначення 3 % річних у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки предметом спору є саме вимоги про стягнення грошових коштів, а нарахування трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання, вимоги про стягнення якого заявлені [PERSON] у зв`язку з неповерненням авансу, [PERSON] зобов`язаний сплатити [PERSON] аванс з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У цьому випадку підлягає стягненню з [PERSON] аванс саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у розмірі 5000 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме із 5000 доларів США. Визначаючи період прострочення, суд враховує, що ознака безпідставності отриманням чи збереженням [PERSON] авансу в сумі 5000 доларів США виникла з дня не вчинення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] до 30 вересня 2022 року включно. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню три проценти річних за період з 1 жовтня 2022 року по 23 червня 2025 року в сумі 409 доларів США 32 центи. При цьому порядок обчислення трьох процентів річних визначено за формулою: сума 5000 доларів США х 997 кількість днів прострочення виконання х 3 (розмір відсотків, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) / 100 / 365 (днів у році). Розподіл судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частинами 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, N 3674-VI встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. [PERSON] за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 2398 грн 03 коп. відповідно до квитанції Акціонерного товариства "Таскомбанк" від 18 липня 2025 року. З мотивувальної частини постанови вбачається про часткове задоволення позову на суму 5000 доларів США авансу та 409 доларів США 32 центів трьох процентів річних, що складає 75% процентів від ціни позову. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за подання позову в сумі 1798 грн 52 коп. (2398 грн 03 коп. х 75%).

Outcome: partial