Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-04 00:00:00

У січні 2026 року в електронному вигляді з використанням системи ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») Меркулова В.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.03.2025 року у розмірі 69 067,06 грн, що складається із: 55 420,28 грн заборгованість за тілом кредиту; 13 646,78 грн заборгованість за простроченими відсотками, а також просить стягнути понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що 12.03.2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на суму до 20 000 грн на платіжну картку, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42 % річних, на строк до 12 місяців. Відповідач отримав платіжний інструмент кредитну карту № 4149-хххх-хххх-6537, зі строком дії 04/29, тип - Універсальна. Відповідач користувався кредитним лімітом, однак в порушення умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого, станом на 22.12.2025 року виникла заборгованість в сумі 69 067,06 грн, що складається із: 55 420,28 грн заборгованість за тілом кредиту; 13 646,78 грн заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь разом із судовими витратами. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15.01.2026 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Відповідач своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15.01.2026 року, не скористався. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.03.2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було підписано заяву, згідно якої останньому було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на суму до 20 000 грн на платіжну картку, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42 % річних, на строк до 12 місяців. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту [PERSON] отримав платіжний інструмент кредитну карту № 4149-хххх-хххх-6537, зі строком дії 04/29, тип - Універсальна. Отже, відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. Відповідно до умов договору, надання банківських послуг, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Сторони узгодили, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень на підставі ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, на 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором в повному обсязі. [PERSON] зобов`язання по кредитному договору не виконує і станом на 22.12.2025 року має заборгованість кредиту в розмірі 69 067,06 грн, що складається із: 55 420,28 грн заборгованість за тілом кредиту; 13 646,78 грн заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по договору №б/н від 12.03.2025 року та розрахунком заборгованості за договором №б/н від 12.03.2025 року станом на 22.12.2025 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року №2664-ІІІ. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч. 1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. АТ КБ «Приватбанк» обґрунтувало свій позов тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, останній не виконав зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідачем суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого банком розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується первинними банківськими документами, жодних заперечень проти доводів позивача також не надходило. Судом також не встановлено неправильність наданого позивачем розрахунку, а отже, наявні підстави для стягнення суми боргу з відповідача. Таким чином, із [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 69 067,06 грн, заборгованості за договором №б/н від 12.03.2025 року, яка утворилась станом на 22.12.2025 року, з яких: 55 420,28 грн заборгованість за тілом кредиту; 13 646,78 грн заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку із задоволенням позову, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 2 662,40 грн (який сплачено з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки при подачі позову через систему «Електронний суд»).

Outcome: approved