Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» з позовною заявою звернувся [PERSON] , в інтересах яких діє представник, адвокат Прокопцев С.В. до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] доводився онуком по матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На випадок смерті вона залишила нотаріально посвідчений заповіт від 20.05.1980, реєстровий №2576, яким заповідала позивачу житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] .Позивач прийняв спадщину відповідно до законодавства, чинного на час смерті спадкодавиці. Спадкові справи після смерті [PERSON] не заводились. Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на будинок, однак йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю належних документів на будинок, які б посвідчували право власності на будинок. Про відсутність державної реєстрації права власності [PERSON] на спірний будинок свідчить довідка Відділу зберігання інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна Слов`янської міської військової адміністрації №04-01/2972 від 09.12.2025. [PERSON] збудувала вищевказаний житловий будинок на підставі дозвільних документів, чинних на той час, проте після закінчення будівництва не оформила на будинок необхідні документи. Так, на підставі Договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою №217 від 18.08.1949 [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 1200 кв.м для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за затвердженим генеральним планом. Відповідно до Рішення Слов`янської міської ради депутатів трудящих від 06.07.1960 «Про найменування і перейменування вулиць і провулків у м. Слов`янську та селищах: [ADDRESS] . Нумерація будинків з часом змінилась і буд. [ADDRESS] був перенумерований у буд. [ADDRESS] . Наведене підтверджується тим, що в інших документах на успадкований будинок зазначена адреса: [ADDRESS] . Так, на підставі Рішення виконкому Слов`янської міської Ради народних депутатів від 20.05.1981 «Про дозвіл будівництва нових будинків, замість старих, непридатних до житла» було дозволено [PERSON] будівництво нового будинку по [ADDRESS] . Довідкою виконавчого комітету Слов`янської міської Ради народних депутатів від 26.06.1981 підтверджено, що [PERSON] є індивідуальним забудовником. Також був наданий план забудови земельної ділянки від 20.05.1981. Таким чином, виникла ситуація, за якої позивач після смерті його бабусі успадкував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, однак позбавлений можливості оформити спадщину на це нерухоме майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на нерухоме майно у його бабусі.Успадкований житловий будинок садибного типу А-1 загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами: навіс В, літня кухня Г, гараж Д, вбиральня-душ Ж, огорожа №1, огорожа №2, розташовані за адресою: [ADDRESS] , був побудований до 05.08.1992, тому відповідно до Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою КМУ №488 від 12.05.2023, Постановою КМУ від 07.06.2017 №406, Інструкції про порядок проведення інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127, не потребують документів, що дають право на виконання будівельних робіт, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. У зв`язку з чим, просить суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок садибного типу А-1 загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами: навіс В, літня кухня Г, гараж Д, вбиральня-душ Ж, огорожа №1, огорожа №2, розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Прокопцев С.В. будучи належним чином повідомленими про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймали. Представником позивача через систему «Електронний суд» до суду направлено заяву з проханням справу розглянути за його відсутності та позивача, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав. В матеріалах справи міститься заява з проханням розглядати справу без його участі за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] , [INFO] , є онуком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.08.1955, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.05.1947, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 06.02.1954. Згідно заповіту від 20.05.1980 посвідченого старшим державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 2576 [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] онуку [PERSON] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.06.1982 слідує, що [INFO] в м. Слов`янськ Донецької області померла [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої слов`янської державної нотаріальної контори Макаровою Н.І. від 24.12.2025, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що ним не надано належним чином оформлений документ, що підтверджує право власності спадкодавця на вищезазначений житловий будинок (не зареєстровано право). Також з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії слідує, що спадкова справа до спадкового майна [PERSON] не була заведена, свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно ще не видано. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83675902 від 19.12.2025 слідує, що спадкова справа до майна [PERSON] не була заведена, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно копії довідки Відділу зберігання інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області № 04-01/2972 від 09.12.2025 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 в КП «БТІ» не зареєстроване. З договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою №217 від 18.08.1949 слідує, що [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 1200 кв.м для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за затвердженим генеральним планом. Відповідно до рішення виконкому Слов`янської міської ради депутатів трудящих від 06.07.1960 «Про найменування і перейменування вулиць і провулків у м. Слов`янську та селищах: Черевківка, Семенівка і Високо-Іванівка» пров. Степовий був перейменований у пров. Ставропольський. На підставі Рішення виконкому Слов`янської міської Ради народних депутатів від 20.05.1981 «Про дозвіл будівництва нових будинків, замість старих, непридатних до житла» було дозволено [PERSON] будівництво нового будинку по [ADDRESS] . Довідкою виконавчого комітету Слов`янської міської Ради народних депутатів від 26.06.1981 підтверджено, що [PERSON] є індивідуальним забудовником. Земельна ділянка виділена за адресою [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту Реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: TI01:6008-4582-8987-4182, інвентаризаційна справа № 1225/2006 виготовленого ФОП [PERSON] 30.12.2025 на замовлення [PERSON] житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , має наступні технічні характеристики: житловий будинок А-1, загальною площею 70,8 кв.м, житловою площею 41,4 кв.м, навіс В, літня кухня Г, гараж Д, вбиральня-душ Ж, огорожа №1, огорожа №2. Як видно з Витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, за результатами проведеної інвентаризації об`єкту нерухомого майна встановлено наступне: Житловий будинок А-1, навіс В, літня кухня Г, гараж Д, вбиральня-душ Ж, огорожа №1, огорожа №2 побудовані до 05 серпня 1992 року та не підлягають прийняттю в експлуатацію. З довідки від 30.12.2025 №1225/2006, виданої ФОП [PERSON] вбачається, що станом на 30.12.2025 об`єкт нерухомого майна - Житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , має наступні характеристики: житловий будинок А-1, матеріал стін гіпсоблок облицьований цеглою, загальна площа- 70,8, житлова площа 41,4; навіс В, матеріал стін дерево; літня кухня Г, матеріал стін дерево облицьоване цеглою; гараж Д, матеріал стін цегла; вбиральня-душ Ж, матеріал стін цегла; огорожа №1; огорожа №2. Житловий будинок А-1, навіс В, літня кухня Г, гараж Д, вбиральня-душ Ж, огорожа №1; огорожа №2 побудовані до 05 серпня 1992 року та не підлягають прийняттю в експлуатацію. Згідно домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] слідує, що за вказаною адресою з 24.08.1983 року зареєстрований позивач [PERSON] . Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Таким чином, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то судом, відповідно, застосовуються положення Цивільного Кодексу УРСР (в редакції 1963 року), які діяли на час смерті спадкодавця. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 534 ЦК УРСР, передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями . Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, з поданих до суду документів вбачається, що [PERSON] фактично вступив в управління та володіння зазначеним житловим будинком та тим самим прийняв спадщину відповідно до законодавствачинного на час смерті спадкодавиці [PERSON] . Вирішуючи питання про можливість визнання права власності на спадкове майно за позивачем, суд виходить з наступного. Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з п. 4.18 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5(зі змінами та доповненнями), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1268 - 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, судом з достовірністю встановлено, що спадкоємець [PERSON] онук спадкодавця [PERSON] у передбачений законом строк прийняв спадщину. Право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі наданих позивачем доказів належить [PERSON] . Окрім того, заповіт складений при житті спадкодавцем [PERSON] станом на час вирішення судом вказаного спору не визнаний недійсним та не скасований. Інші спадкоємці судом не встановлені. Як вбачається з долучених до матеріалів справи документів, спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами були побудовані до 05.08.1992, та відповідно до Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою КМУ №488 від 12.05.2023 та Постановою КМУ від 07.06.2017 №406 не є самовільними та не потребують документів, що дають право на виконання будівельних робіт, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Таким чином, спірний житловий будинок було збудовано на підставі чинних на той час дозвільних документів. Відповідно до ст. 2 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.ч. 2, 3 та 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17. З огляду на викладене, судом встановлено, що чинне на час будівництва спірного житлового будинку законодавство, не пов`язувало виникнення права власності з його державною реєстрацією. Позивач свідоцтво на право на спадщину на спірний житловий будинок не отримав, державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі цього свідоцтва, оскільки спадкоємцем не надано документ, який встановлює право власності на житловий будинок, та визнати право власності на спадкове майно позивачу можливо лише в судовому порядку. Оскільки на теперішній час, відповідно до ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у зв`язку з її смертю, тому позивач у справі не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за ним права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд доходить висновку що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved