Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

29 грудня 2025 року директор ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» М. Хлопкова звернулася в суд з позовом до[PERSON] про стягнення 13 184 грн. 40 коп. боргу за кредитним договором №165510 від 27 грудня 2024 року. Позов обґрунтовує тим, що 27 грудня 2024 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем укладено кредитний договір №165510 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого Товариство надало [PERSON] строком на 84 дні кредит у розмірі 8000 грн., а останній зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання за таким належним чином не виконував, через що у нього перед ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» виникла заборгованість, яка склала 13184 грн. 40 коп. 16 квітня 2025року між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивачем підписано реєстр прав вимоги № 3 до договору факторингу № 16042025, згідно умов якого право грошової вимоги за договором № 165510 від 27 грудня 2024 року перейшло до ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», сума заборгованості на дату формування позову складає 13184 грн. 40 коп., з яких 8000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 4683 грн. заборгованість за процентами, 501 грн. заборгованість за комісією та 400 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Просила стягнути з відповідачки 13184,40 грн. заборгованості за кредитним договором, 2 422 грн. 40 коп. судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Ясінського Ю.Є. від 08 січня 2026 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі на підставі ч.5 ст. 279 ЦПК України. Задоволено клопотання позивача про витребування з АТ «ОщадБанк» додаткових доказів. На виконання вимог ухвали судді від 08 січня 2026 року, АТ «ОщадБанк» 03 лютого 2026 року надано витребувані судом докази в справі. Представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Хлопкова М. просила про задоволення позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з викладеним судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, заяву відповідачки, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 означеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов"язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобв"язання клієнта перед фактором (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Із змісту заяви від 24 грудня 2024 року, із долучених до неї копій документів, зокрема заяви на видачу кредиту №100725960, договору про споживчий кредит (публічна частина) в редакції від 21.11.2023, договору про споживчий кредит (індивідуальна частина) №165510 від 27 грудня 2024 року, паспорта споживчого кредиту, Правил надання грошових коштів та банківських металів у кредит, інших матеріалів справи убачається, що 27 грудня 2024 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 165510, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За умовами договору Товариство строком на 84 дні, тобто до 21 березня 2025 року, надало відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. а останній зобов`язувався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6. Договору) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені Договором. За змістом п. 2.2.1 договору, кредит в розмірі 8000 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 6000 грн. для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит №165510 від 27 грудня 2024 року укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 2000 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390% річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний (п. 2.3 договору). 16 квітня 2025 року, між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого фактор зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Факт оплати суми фінансування за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року підтверджується платіжною інструкцією від 05.06.2025 року. Згідно реєстру прав вимоги № 3 від 04 червня 2025 року до договору факторингу № 16042025 та акту приймання-передачі реєстру, ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право вимоги до боржника [PERSON] , сума заборгованості останнього за договором № 165510 від 27 грудня 2024 року склала 13184 грн. 40 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). З огляду на вищенаведене, а також враховуючи, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 165510 від 27 грудня 2024 року на законних підставах, що внаслідок неналежного виконання останнім умов спірного договору допущена заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 12683 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 8000 грн. та процентів в розмірі 4683,40, є підставним та підлягає до задоволення. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту в розмірі 501 грн. з огляду на наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п.4 ч1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Однак, аналіз змісту вказаного договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які товариством встановлена комісія, а тому ТзОВ «Юніт Капітал», як правонаступник позикодавця, не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення договору про споживчий кредит №165510 від 27 грудня 2024року щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, є нікчемними відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на наведене вимоги про стягнення комісії задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача щодо нарахування пені (штрафів) у розмірі 500 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася, і триває на час ухвалення рішення у данй справі. У постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у цивільній справі №183/7850/22 зазначено, що тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нарахований штраф за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором в цей період, підстави для стягнення з відповідача 400 грн. пені (штрафу) відсутні. З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2325 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (96%). Частиною 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч.2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, додаткову Угоду №25770876136 до Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025, акт прийому передачі (надання послуг) від 25 листопада 2025 року, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року. Дослідивши надані докази, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог 6720 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial