Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, мотивуючи вимоги тим, що 11.05.2019 позивачка зайняла відповідачу 100000 грн, так згідно розписки відповідач зобов`язувався повернути вищезазначені кошти, а також відсотки в сумі 100000 грн, всього 200000 грн. У зазначені в розписці строки, відповідач гроші кошти не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики, в розмірі 200000 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач до судового засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву у якій прохала розглядати справу у її відсутність та не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву, а також будь-яких заяв та клопотань суду не подано. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 11.09.2025 року по даній справі було відкрито провадження, розгляд справи по суті призначено на 10.00 год. 01 грудня 2025 року. Через неявку відповідача, розгляд справи відкладений на 25.02.2026. В судовому засіданні 25.02.2026 у зв`язку із неявкою відповідача, який був повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280282 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 11.05.2019 [PERSON] , складено розписку про те, що він зайняв у [PERSON] грошові кошти в сумі 100000 грн, які зобов`язувався повернути в повному обсязі до 11.05.2024 разом з процентами у сумі 100000 грн. V. Оцінка суду Правовідносини, виниклі у цій справі, регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальникові. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредиторові за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією, викладеною Верховним судом України в постанові від 24.02.2016 у справі №6-50цс16, її ж дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема, у постанові від 12.09.2019 у справі №226/270/17. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд має виявити їх справжню правову природу незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа і залежно від встановлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Вирішуючи справу, суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав відповідний оригінал розписки, складений відповідачем [PERSON] про те, що він зайняв у [PERSON] грошові кошти в сумі 100000 грн, які зобов`язувався повернути в повному обсязі до 11.05.2024 разом з процентами у сумі 100000 грн, всього 200000 грн. Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що ці кошти будуть перебувати в користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Таким чином, відповідач [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кошти, яке має виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України. На час пред`явлення позову борговий документ - розписка знаходилася у позивача. Оригінал цієї розписки приєднаний судом до матеріалів справи. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу в повному обсязі в сумі 200000 гривень. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір у сумі 1211, 20 слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від його сплати за законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved