Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

12 січня 2026 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 16 липня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2025 року, спільне господарство не ведеться. Вважає, що у зв`язку з втратою почуття любові, відсутністю поваги і взаєморозуміння подальше спільне життя і збереження родини неможливі. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, то позивачка зазначає, що їй відомо про те, що відповідач працює і його середньомісячний дохід складає 15000 грн, що дає йому можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Посилаючись на вказані обставині, позивачка просить розірвати шлюб між нею і відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. При подачі позовної заяви позивачкою подано клопотання про звільнення її від сплати судового збору. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2026 року клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору задоволено частково, відстрочено [PERSON] сплату судового збору в сумі 1331 грн 20 коп. до дня ухвалення судового рішення у даній справі. Відкрито провадження у даній справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до судового розгляду по суті. 09 лютого 2026 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому він просить частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] , а саме: розірвати шлюб між сторонами, а в частині вимог щодо стягнення аліментів відмовити позивачу за необґрунтованістю вимог. При цьому, зазначає, що визнає позов в частині розірвання шлюбу. Однак, щодо стягнення аліментів, то відповідач зауважує, що позивачка намагається ввести в суд в оману з приводу того, що начебто вона з дітьми проживає окремо та діти повністю перебувають на її утримані, а також що він начебто не утримує дітей, не надає ніякої допомоги, та взагалі не цікавиться своїми дітьми. Відповідач зазначає, що на даний час діти проживають з ним, та повністю перебувають на його утриманні. Зокрема, за весь час сумісного проживання комунальні послуги за кватиру сплачувалися ним. До початку повномасштабної війни з РФ він мав постійне місце роботи та повністю особисто забезпечував свою родину. З початком війни він втратив постійну роботу, але намагається підробляти, фінансово йому допомагають батьки, цього достатньо для утримання дітей. Відповідач повідомляє, що на даний час постійного місця роботи він не має, однак, за останні чотири роки сплачує за комунальні послуги за квартиру, забезпечує своїх дітей всім необхідним, та після розірвання шлюбу бажає, щоб його діти продовжували проживати разом з ним в квартирі його батька, та він зможе і надалі самостійно утримувати двох дітей. При цьому, йому не зрозуміла позиція позивача, чому він має сплачувати їй аліменти на двох дітей, коли діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Вважає, що стягнення з нього аліментів можливе виключно у випадку, коли позивачка разом з дітьми буде жити окремо від нього, однак, позивачка не зможе забезпечити належні умови для утримання дітей, не має окремого самостійного місця проживання, та він заперечує проти того, щоб діти проживали в інших умовах. Окрім того, вимога позивачки про стягнення з нього 1/2 частини всіх його доходів на утримання двох дітей не відповідає вимогам чинного законодавства, так як розмір аліментів є необґрунтовано великим, не враховує його реального матеріального положення та інші істотні обставини, що мають значення для вирішення подібного роду питань (а.с. 30-32). 04 березня 2026 року від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Однак, до відповіді на відзив не було додано документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив інших учасникам справи, у зв`язку з чим протокольною ухвалою суду від 05 березня 2026 року відповідь на відзив та повернуто позивачці без розгляду. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Тумка В.А. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов повністю. Представник відповідача [PERSON] адвокат Осмоловський В.А. пояснив, що відповідач позов визнає частково, а саме: повністю визнає позовні вимоги про розірвання шлюбу, а щодо стягнення аліментів, то пояснив, що у зв`язку зі зміною позиції відповідача по справі останній не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дочок та погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу). При цьому, зауважив, що зміна позиції відповідача по суті справи обумовлена тим, що станом на день розгляду справи судом його призвано на військову службу, тому діти сторін дійсно проживають з позивачкою, у зв`язку з чим він визнає свій обов`язок їх утримувати. Але при цьому, відповідач вважає, що повинен сплачувати аліменти з 01 березня 2026 року, коли сторони перестали жити разом. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Піщанської сільської ради Ковпаківського району міста Суми, актовий запис № 23 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7-8). За положеннями пункту 1 частини 2 статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У частині 1 статті 21, частині 1 статті 24 СК України йдеться про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують сімейних відносин, перспективи поновлення сімейних відносин відсутні. Так як відповідач визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, примирення між подружжям та збереження їх сім`ї є неможливим, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як передбачено частинами 1 3 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, дані про осіб, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, а матеріали справи не містять. Разом з тим, на думку суду, позивачка не надала належних і допустимих доказів для обґрунтування заявленого нею до стягнення розміру аліментів на утримання їх спільних дітей у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно та необхідність стягнення аліментів саме у такому розмірі. Суд також зауважує, що позивачка має рівний з відповідачем обов`язок в утриманні їхніх спільних з відповідачем дочок. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову з 12 січня 2026 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дітей, не порушуючи права відповідача та інших осіб. При цьому, суд приймає до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Водночас, заперечення відповідача щодо дня початку стягнення аліментів, а саме з 01 березня 2026 року суд відхиляє як необґрунтоване та таке, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 191 СК України. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу у порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки відповідач визнає позов в частині розірвання шлюбу, тому на підставі ст. 142 ЦПК України з нього на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору за позовною вимогою про розірвання шлюбу, тобто, у розмірі 665 грн 60 коп. (3328 грн * 0,4 * 50 %), ураховуючи, що ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2026 року відстрочено позивачці сплату судового збору в сумі 1331 грн 20 коп. за вказаною позовною вимогою. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів, то позовні вимоги в цій частині задоволено на 66 % (1/3 * 100 % / 1/2), тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто у сумі 878 грн 59 коп. (3328 грн * 0,4 * 66 %), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за вказаною позовною вимогою на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Отже, загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави, становить 1544 грн 19 коп. (665,60 грн + 878,59 грн). Також на підставі ст. 137 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 528 грн (800 грн * 66 %), факт понесення та розмір яких підтверджується наявними в матеріалах справи належними і допустимими доказами, зокрема, ордером на надання правничої допомоги серії ВМ № 1071493, яким позивачка уповноважила адвоката Тумку В.А. представляти її інтереси в Зарічному районного суді м. Суми на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 01 березня 2026 року та квитанцією до прибуткового касового ордера від 12 січня 2026 року про прийняття адвокатом Тумкою В.А. від [PERSON] коштів у сумі 800 грн за складання позовної заяви (а.с. 9-а, 37). На підставі викладеного,

Outcome: partial