Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, Позов мотивував тим, що у квітні 2018 року позивач та [PERSON] домовилися про купівлю-продаж, належного їй на праві приватної власності житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . 05 квітня 2018 року в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку. На виконання умов договору, [PERSON] передав [PERSON] кошти за вказане домоволодіння, що підтверджується розпискою вищезазначених свідків. Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угоди ніде не реєструвалися. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу продавець [PERSON] передала ключі від будинку та правовстановлюючі документи на нерухоме майно позивачу, а також власноруч написала розписку про отримання від [PERSON] 1500 доларів в рахунок продажу будинку [ADDRESS] . [PERSON] почав проживати у вказаному будинку разом сім`єю, проводити ремонт, оплачувати комунальні послуги де і проживає по теперішній час. Проте, відвідати нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу в письмовій формі та його нотаріального посвідчення виявилось неможливим, оскільки у кінці квітня 2018 року [PERSON] поїхала у Росію до свого сина [PERSON] , планувала повернутися, але [INFO] там померла у місті Талдом Московської області Російської Федерації, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23 березня 2019 року видане Дубнецьким відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області, а тому оформлення нотаріально договору купівлі будинку не відбулося. Однак договір купівлі- продажу будинку між ним та [PERSON] було фактично укладено і його умови виконано, хоча і не додержано встановленої законом форми. У 2019 році син [PERSON] , [PERSON] приїздив до України, та привіз свідоцтво про смерть мами. За рекомендацією Позивача завів спадкову справу у нотаріуса №148/2019 від 20.09.2019 року. Після чого повернувся у Росію та більше сюди не приїздив, зв`язок з ним втрачено, від початку повномасштабного вторгнення в Україну. Позивач 28 жовтня 2024 року звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію прав на майно. Державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] 31 жовтня 2023 року відмовив в проведенні реєстраційних дій, оскільки поданні документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки відповідно до частиною 1 статті 657 Цивільного кодексу України передбачено, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Про те, що [PERSON] була власником житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] свідчить договору купівлі продажу посвідченого 15 липня 2009 року приватним нотаріусом Таранюком Т.Є. за реєстровим номером 1586 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 31.08.2009 року номер 23714952. Виходячи з вищевикладеного, позивач позбавлений можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу будинку і тому змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача Дашівської селищної ради Вінницької області в судове засідання не з`явився надав до суду заяву в якій просить суд проводити розгляд справи у відсутність представника Дашівської селищної ради. Крім того, представник відповідача Дашівської селищної ради Вінницької в відзиві на позовну заяву зазначив, що при вирішенні питання про задоволення чи відмову в позові покладається на розсуд суду. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до слідуючого висновку з таких підстав. Так, судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Таранюком Т.Є. від 15 липня 2009 року № 1586 (а.с.10) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11) [PERSON] була власником житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Комунального підприємства «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 31.08.2009 року № 23714952 вбачається, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 13). [INFO] померла [PERSON] у місті Талдом Московської області Російської Федерації, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23 березня 2019 року видане Дубнецьким відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області (а.с. 9). Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно О. Кокота від 31 жовтня 2023 року № 81625788 вбачається, що позивачу [PERSON] відмовлено в проведенні реєстраційних дій за його заявою, оскільки поданні документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки відповідно до частини 1 статті 657 Цивільного кодексу України передбачено, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (а.с. 21). Так, згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статі 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків(ч.1 ст. 626 ЦК України). Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умовах договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму(ст.655 ЦК України). Договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі(ст. 657 ЦК України). Також, ураховуючи наведені норми, суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що позивач досяг згоди з продавцем щодо ціни продажу будинку і ншіх істотних обставин та уклали між собою усний договір купівлі-продажу, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно статті 220 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий правочин є нікчемний. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, згідно статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ураховуючи наведене, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки під час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] не були додержані вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору та державної реєстрації, тому вказаний правочин є нікчемний в силу закону, а обраний позивачем спосіб захисту своїх прав шляхом визнання договору купівлі-продажу дійсним є неналежним та не підлягає захисту. Щодо розподілу судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на висновок суду щодо суті позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, судові витрати, понесені в ході розгляду справи в суді першої інстанції, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed