Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) 23000,00 грн заборгованості за договором № 102721811 від 18 лютого 2021 року, а також 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору та 8000,00 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вказувало, що 18 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 102721811, за умовами якого останній отримав кредит на суму 5000,00 грн. Позивач зазначає, що договір про надання кредиту підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. 07 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 102721811 від 18 лютого 2021 року. Загальна сума заборгованості за договором № 102721811 від 18 лютого 2021 року становить 23000,00 грн, з яких 5000,00 грн заборгованість за сумою кредиту, 18000,00 грн заборгованості за нарахованими процентами. Ухвалою від 16 жовтня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився; у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі його представника, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач надав суду відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначає, що позивачем на обґрунтування позовних вимог не надано виписку по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення заборгованості. Наявність розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування є внутрішнім документом установи та не містить відомостей щодо видачі коштів, строку, правильності нарахування відсотків. Окрім того, сума заборгованості за відсотками у розмірі 18750,00 грн нарахована поза межами строку кредитування, який відповідно до договору становить 30 днів. Встановлена сума заборгованості за відсотками є несправедливою у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачі», суперечить принципам розумності та добросовісності, адже тіло кредиту становить лише 5000,00 грн. Відповідач зазначає, що є військовослужбовцем, тому на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже нараховані відсотки є незаконними та підлягають списанню. Також відповідач звернувся з заявою про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Вказав, що вона є непропорційною, враховуючи складність справи та фактичний час, витрачений адвокатом на професійну правничу допомогу. Позивач у відповіді на відзив вказав, що відповідач продовжив користуватись кредитними коштами після строку, визначеного пунктом 1.3 кредитного договору, тому до нього було застосовано пролонгацію на стандартних базових умовах, передбачену пунктом 2.3.1.2 кредитного договору, а тому строк кредитування було продовжено на 60 днів. Зазначив, що товариство це небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників. Відповідачем не надано доказів перебування відповідача у той період часу, коли нараховувались відсотки. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що при стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між сторонами кредитного договору умовами, якими визначено вартість кредиту і строк кредитування, а саме 30 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого стоку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. У додаткових поясненнях відповідач просив задовольнити позовну заяву частково, а саме в частині вимоги стягнення заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині позовних вимог відмовити. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. При цьому суд виходить із відсутності підстав у цьому випадку для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки відповідач активно бере участь у справі через свого представника. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд установив, що 18 лютого 2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 102721811 в електронній формі, за умовами якого останній отримав кредит на суму 5000,00 грн з метою задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника строком на 15 днів з 18 лютого 2021 року, терміном повернення кредиту 05 березня 2021 року і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. Проценти за користування кредитом становлять 3000,00 грн, які нараховуються за ставкою 4,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду, стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Пунктом 2.3 цього договору зазначені умови щодо пролонгації строку кредитування, зокрема пункт 2.3.1.2 передбачає пролонгацію на стандартних (базових) умовах коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але на строк не більше 60 днів. При цьому у період такої пролонгації проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у пункті 1.6 цього договору. На виконання зобов`язання ТОВ «Мілоан» перерахував [PERSON] 5000,00 грн на його кредитний рахунок, призначення платежу: кошти згідно з договором № 102721811, що підтверджується платіжним дорученням № 25511979 від 18 лютого 2021 року. 07 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 102721811 від 18 лютого 2021 року. Загальна сума заборгованості за договором № 102721811 від 18 лютого 2021 року становить 23000,00 грн, з яких 5000,00 грн заборгованість за сумою кредиту, 18000,00 грн заборгованості за нарахованими процентами. Як убачається з розрахунку ТОВ «Мілоан», за період з 18 лютого 2021 року до 05 березня 2021 року кредитодавець нараховував відсотки згідно з пунктом 1.5.2 договору , за період з 06 березня 2021 року по 04 травня 2021 року згідно з пунктами 1.6, 2.3.1.2 договору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Доводи відповідача про відсутність первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ коштів [PERSON] за зазначеним вище договором, а також доказів на підтвердження факту видачі йому кредитних коштів у вказаних позивачем розмірах, спростовані платіжним дорученнями щодо перерахування відповідної суми. Так, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15: «Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, було встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором». У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі 916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Як убачається з листа № 812/51249 від 12 грудня 2025 року ВЧ [NUMBER] , згідно з наказом командира від 19 липня 2025 року [PERSON] вважається таким, який прибув з [INFO] та призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону ВЧ [NUMBER] . Кредитний договір укладений 18 лютого 2021 року, проценти за кредитним договором нараховувались за період з 18 лютого 2021 року по 04 травня 2021 року. Отже, на відповідача не розповсюджуються пільги, визначені пунктом 15 статті 14 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки нарахування процентів за користування кредитом нараховувались до його призову на військову службу. Ураховуючи наведене, суд вважає встановленим факт укладення між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» договору № 102721811 про надання споживчого кредиту від 18 лютого 2021 року. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами частини першої статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язань або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження факту укладення кредитного договору № 8138268 від 02 листопада 2023 року між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув права вимоги за цим кредитним договором за договором факторингу. Наведені обставини відповідачем не спростовані. Доказів звернення до суду з позовом про визнання недійсним цього договору відповідач не надав, у той час коли згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову. Окрім того, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати 2422,40 грн судового збору. За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві просив також стягнути 8000,00 грн витрат на правову допомогу, на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви копії: договору про надання правової допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, акту наданих послуг № Д/144 від 24 липня 2025 року, детального опису наданих послуг до акту № Д/144 від 24 липня 2025 року. Отже, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано всі необхідні докази. Водночас, суд вважає за необхідне врахувати доводи відповідача щодо врахування принципів справедливості, розумності та добросовісності під час визначення розміру судових витрат. Так, частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, зокрема, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною шостою цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Ураховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер. Про вказане, зокрема, свідчить зміст договору про надання правничої допомоги. Ураховуючи характер діяльності ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яка стосується надання фінансових послуг та грошового посередництва, позовна заява до [PERSON] не є унікальною за своєю суттю. За таких обставин, суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», з 8000,00 грн до 3000,00 грн.

Outcome: approved