Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Мензак Ю.Ю., заінтересована особа [PERSON] , звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, а саме видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , встановивши заходи тимчасового обмеження прав та покласти на неї обов`язки: -заборона перебувати у місці проживання (перебування) з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; -заборона наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування [PERSON] ; -заборона вести листування, телефонні переговори з [PERSON] (телефонні дзвінки, повідомлення, соціальні мережі); -заборона особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , а також переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися. Заява мотивована тим, що [PERSON] періодично вчиняє домашнє насильство відносно своєї бабусі [PERSON] , що підтверджується постановами про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 173-2 КУпАП. При цьому, [PERSON] проживає у будинку бабусі, зокрема там ночує, оскільки вдень їде до своєї матері, де вона також може проживати. Разом з цим, [PERSON] знаходиться у неприязних відносинах зі своєю бабусею. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Мензак Ю.Ю. в судове засідання не з`явились. При цьому, представником подано заяву, в якій просив справу розглянути без їх з заявницею участі та задовольнити заявлені вимоги. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про місце, дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що постановами Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2022 року, 07 червня 2024 року, 20 березня 2025 року [PERSON] , [INFO] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністартвине стягнення у вигляді штрафу. Зі змісту вказаних постанов суду встановлено, що [PERSON] неодноразово вчиняла по відношенню до своєї бабусі [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру, що свідчить про неприязні стосунки між ними. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За змістом частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Оцінюючи відносини між сторонами по справі, наявність ризиків застосування насильства щодо заявниці, суд виходить з досліджених у судовому засіданні доказів, які визнані судом належними та допустимими та вважає доведеним факт психологічного насильства [PERSON] щодо її бабусі [PERSON] .. Аналізуючи дослідежні докази у сукупності, суд вважає, що на даний час у заявниці [PERSON] існує неспокійне психологічне середовище, пов`язане насамперед із діями [PERSON] .. Враховуючи характер стосунків, що склалися між бабусею та онукою на даний час, на підставі досліджених доказів, суд вважає доведеним факт наявності ризиків повторного вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо [PERSON] , а відтак обґрунтованість заяви. Тому з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві та збереження психоемоційного стану заявниці, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме строком на три місяці: -заборонити перебувати у місці проживання (перебування) з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування [PERSON] ; -заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] (телефонні дзвінки, повідомлення, соціальні мережі); -заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , а також переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися. Суд враховує, що визначені заходи є тимчасовими і спрямовані на відновлення стійкого психологічного стану заявниці. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: approved