Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Представник позивача Ткаченко М. звернулась до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позову зазначає, що 08.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено Договір № 12802. Згідно Договору основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строк користування кредитом, строк дії Договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням Договору. Відповідно до умов кредитного договору типом кредиту є кредитна лінія. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника окремими траншами. Перший транш в сумі 12 500, 00 грн надається не пізніше наступного дня після укладення кредитного договору шляхом перерахування на рахунок чи карт у позичальника. Проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 300% річних. Загальний строк кредитування за цим договором 490 днів. Своїм підписом позичальник підтвердила, що примірник підписних сторонами індивідуальної частини Договору та Графіку платежів за першим траншем, отримала особисто в паперовій формі, публічну частину в електронному повідомленні. 09.01.2020 було укладено договір № 09-01/2020, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 12802. 29.11.2022 було укладено договір №29-11/2022 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 12802. Таким чином ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНР» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 12802. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 12802 від 08.01.2019, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 44 825, 51 грн, з яких 12 241, 15 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 25 215, 31 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 4275, 0 грн заборгованість за пенею (штрафами), 2311, 30 грн інфляційні збитки, 781, 75 грн нараховані 3% річних. Тому представник позивача просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 12802 від 08.01.2019 у розмірі 44 825, 51 грн, разом з понесеними судовими витратами по сплаті судового збору в сумі 2422, 40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 000 грн. Згідно наданого представником відповідача відзиву позовні вимоги стороною відповідача не визнаються. Так, позивач просить сягнути заборгованість по тілу кредиту 12 241, 15 грн, зазначаючи, що начеб то відповідачка отри мала кредит у розмірі 12 500 грн. Однак у витягу з додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги від 09.01.2020 (перше відступлення безпосередньо від кредитодавця) зазначені інші дані, зокрема, сума кредиту 12 500 грн, сума основного боргу 4244, 45 грн. Тобто сума основного боргу це і є фактичний розмір кредитної заборгованості тіла кредиту, яка залишалась непогашеною станом на момент відступлення права вимоги. Таким чином, зазначена сума заборгованості за тілом кредиту 12 241, 15 грн не підтверджена належними і допустимими доказами. Також заява на видачу кредиту надана начеб то 05.01.2018 не відповідає змісту умов кредитного договору, зокрема, в частині суми кредиту. Умови паспорту споживчого кредиту, зокрема щодо наслідків прострочення кредиту та пені, не відповідають умовам п.5.1 та 5.1 Кредитного договору. Окрім того, представник відповідача у відзиві просить суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, обґрунтовуючи це наступним. Ст 258 ЦПК передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) Як вбачається із змісту Кредитного договору (в частині графіку платежів), встановлена планова дата кожного платежу, тобто за умовами кредитного договору, отже прострочення конкретного платежу має за своїм наслідком застосування заходів цивільно-правової відповідальності чи штрафних санкцій. Із 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року перебіг строку позовної давності був зупинений через дію карантинних обмежень п 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК) Зупинка строків стосувалась відносин, визначених у статтях 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК. Закон № 4434 передбачає виключення з ЦК України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», який передбачає зупинення перебігу позовної давності на період дії воєнного стану. Даний Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Був надрукований 03.06.2025 року в офіційному виданні «Голос України», то набрав чинності з 04.09.2025 року, саме з цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності. Позовну заяву подано 30.09.2025 року. Представник відповідача у відзиві просить суд застосувати до даних правовідносин строки позовної давності. Ухвалою від 02 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07 листопада 2025 року, яке відкладено за клопотанням представника відповідача на 04 грудня 2025 року. Ухвалою судового засідання від 04 грудня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача та зобов`язано позивача надати суду докази передачі [PERSON] примірника оригіналу договору про споживчий кредит з додатками до копію договору добровільного страхування, у розгляді справи оголошено перерву до 13 січня 2026 року. Судове засідання 13 січня 2026 року відкладено на 11 лютого 2026 року у зв`язку з неможливістю представника відповідача приймати участь в судовому засідання в режимі ВКЗ. Судове засідання 11 лютого 2026 року не відбулось в звязку з відсутністю електропостачання в суді, призначено наступне засідання на 09 березня 2026 року. В судовому засіданні представник позивача Ткаченко М.М. позовні вимоги підтримала і просила задовольнити, оскільки відповідачка не виконує умови кредитного договору, укладеного з первісним кредитором, і право вимоги за яким перейшло до позивача за укладеними договорами факторингу, чим порушуються права позивача. Представник відповідача Предчук Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки докази, які подані позивачем на підтвердження позовних вимог, викликають сумнів. Відповідачка стверджує, що даного кредитного договору вона не підписувала, невідомо звідки у первісного кредитора копія її паспорту, вона підписувала кредитні договори з іншими кредитними установами. Тому представник відповідачки в судовому за сіданні просила суд відмовити в задоволені позовних вимог. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке. 08 січня 2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та фізичною особою [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 12802. Згідно п. 1.1 договору правовою основою для укладення даного договору є заява на видачу кредиту, оформлена позивальником 05.01.2019 року, що є додатком № 1 до договору. Правовідносини за цим договором також регулюються правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС». Згідно п. 2.1 Договору кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 12 500 грн на споживчі потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов договору. Пунктом 2.1.1. договору передбачено, що сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування з поточного рахунку кредитодавця у розмірі 10 000 грн на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , у розмірі 2 500 грн на поточний рахунок ТОВ Страхова компанія «Проксіма» з метою оплати позичальником страхових платежів, встановлених Договором добровільного страхування від 08 січня 2019 року. Кредит надається на строк 70 тижнів. За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 300% річних від суми кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту. Сплата процентів за умовами договору здійснюється 1 раз на 14 календарних днів відповідно до графіку платежів. Договір підписаний особисто представником кредитодавця та позичальником [PERSON] . Також суд вважає за необхідне зазначити, що кожен аркуш кредитного договору також підписаний сторонами (а.с. 18-20) Додатком № 1 до Договору є заява на видачу кредиту від 05.01.2019 року, яка заповнена особисто власноручно позичальником [PERSON] , у якій міститься вся необхідна інформація для надання кредиту. (а.с.23 зв). Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно умов договору (п.1.1) саме дана заява є правовою основою для укладання договору про споживчий кредит № 12802 разом з Правилами надання коштів у позику в тому числі і на умовах споживчого кредиту ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС», копія яких долучена позивачем до матеріалів позовної заяви (а.с.24-34) Додатком № 2 до Кредитного договору № 12802 від 08 січня 2019 року є Графік платежів, копія якого наявна в матеріалах справи, і який також підписаний особисто сторонами договору кредитодавцем і позичальником [PERSON] (а.с.21) Крім того позичальником [PERSON] особисто підписано паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту (а.с.22-23) Суд вважає за необхідне зазначити, що позичальник [PERSON] особисто підписала паспорт споживчого кредиту, чим підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про порядок та умови повернення кредиту, наданого їй у формі графіку платежів. Факт виконання кредитодавцем умов укладеного кредитного договору, а саме - п 2.1.1. договору, сума кредиту надана позичальнику [PERSON] шляхом перерахування з поточного рахунку кредитодавця у розмірі 10 000 грн на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , підтверджується копією платіжного доручення № crd_38798 від 08.01.2019, згідно якого платник ФК «КРЕДІПЛЮС», отримувач [PERSON] , сума 10 000 грн, рахунок № [NUMBER] , призначення платежу надання фінансового кредиту зг кредитного договору № 12802 від 08.01.2019 (а.с.38), та електронною копією даного платіжного доручення (а.с.68). Різна конфігурація даних платіжних доручень наявна по причині того, що на аркуші справи міститься копія паперового платіжного доручення, на аркуші 68 копія електронного платіжного доручення, який формується системою і тому відрізняється візуально від паперової форми. Згідно електронної копії платіжного доручення № CRD_38798 від 08 січня 2019 року платник ТОВ «КРЕДІПЛЮС», отримувач СК «ПРОКСІМА», здійснена сплата 2500 грн страхового платежу згідно договору страхування (за рахунок кредиту за договором № 12802 від 08.01.2019 (а.с.69) Згідно картки обліку виконання договору № 12802, наданого ТОВ ФК «КРЕДІПЛЮС» станом на 09.01.2020 року, заборгованість позичальника [PERSON] за договором складає 41 863, 91 грн, з яких 12 241,15 грн заборгованість по тілу кредиту, 25347, 76 грн заборгованість по відсотках, 4275,0 грн пеня (а.с.38 зв 42 зв) 09 січня 2020 року між ТОВ ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги № 09-01/2020, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зазначених в Реєстрі боржників (а.с.45-47) Згідно додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 09-01/2020, під № 214 зазначена боржник [PERSON] , договір № 12802. Розмір заборгованості - 12 241,15 грн заборгованість по тілу кредиту, 25347, 76 грн заборгованість по відсотках, 4275, 0 грн пеня (а.с.47 зв 49) Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 29.11.2022, заборгованість складає 44 825, 51 грн, з яких 12 241, 15 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 25 216, 31 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 4275 грн заборгованість з пені, 781, 75 грн нараховані 3% річних за користування грошовими коштами згідно ст 625 ЦК України, 2311, 30 інфляційні збитки за користування грошовими коштами (а.с.43) 29 листопада 2022 між ТОВ «ВЕРДИТК КАПІТАЛ» і ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №29-11/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зазначених в Реєстрі боржників. (а.с.51-54) Згідно змін в реєстрі боржників до договору № 29-11/2022 від 29.11.2022, внесених додатковою угодою від 04.02.2025, відступлено право вимоги до боржника [PERSON] , загальна сума заборгованості 44 825, 51 грн, з яких 12 241, 15 сума заборгованості за основним зобов`язанням, 25 216, 31 сума заборгованості за нарахованими процентами, 4275 пеня, 3095, 05 грн відповідальність за порушення грошового зобов`язання (а.с.6) При розгляді справи судом застосовуються загальні положення цивільного законодавства щодо договорів, та спеціальні положення нормативно правових актів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинення правочину у формі, встановленій законом. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.3 ст 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В ході розгляду справи встановлено, що відповідачка [PERSON] звернулась із письмовою заявою про видачу кредиту до первісного кредитора ФК «КРЕДІПЛЮС», яку особисто заповнила, зазначивши в ній необхідну інформацію. Після цього особисто підписала договір на надання споживчого кредиту, тобто погодилась з усіма його умовами. Без виконання зазначених вимог на рахунок відповідачки не могли надійти кредитні кошти в сумі 10 000 грн, як це встановлено в ході розгляду справи, та була сплачена страхова сума 2500 грн на рахунок страхової компанії, що також передбачено умовами укладеного договору про споживчий кредит № 12802, з чим погодилась відповідачка, підписуючи договір. Посилання представника відповідачки про те, що нею не укладався жодний кредитний договір, спростовуються матеріалами справи. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що справа перебуває на розгляді в суді з 30 вересня 2025 року, тобто більше чотирьох місяців, і за цей час ні відповідачка ні її представник не звертались до суду з позовом про визнання договору про споживчий кредит № 12802 від 08 січня 2019 року недійсним, чи до поліції із повідомлення про вчинення відносно відповідачки кримінального правопорушення у вигляді певних шахрайських дій з боку невідомих осіб зважаючи на наявність в суді цивільної справи про стягнення кредитних коштів, які за позицією відповідачки вона не брала. Жодних таких дій відповідачкою та її представником за період перебування справи в суді не було вчинено. Таким чином, суд приходить до висновку що факт укладення договору про споживчий кредит № 12802 від 08 січня 2019 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] позивачем доведено належними і допустимими доказами, а відповідачкою не спростовано. Велика Палата Верховного суду у справі №522/1528/15-ц від 26.01.2021 року вказує, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу. [PERSON] та її представник в ході розгляду справи не довели суду відсутність її боргу перед позивачем. Тому за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України), тобто всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені зобов`язання - підлягають виконанню. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», яке набуло право грошової вимоги за укладеним договором факторингу. Враховуючи що відповідачка, укладаючи зазначений договір, усвідомлювала його умови, повністю з ними погодилась, в тому числі і з розмірами процентної ставки, про що свідчить її підпис, не оспорювала його умови з моменту укладення, зазначений договір не визнавався недійсним в судовому порядку, і тому суд приходить до висновку, що відповідачка порушила умови укладеного з первісними кредитором кредитного договорів, право вимоги за яким перейшло до позивача, своєчасно не повернула кошти та не сплатила проценти, з розміром яких погодилась при укладенні договору, за що наступає цивільно-правова відповідальність. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні підтверджено наявність права вимоги позивача до відповідачки за укладеним кредитним договором з первісним кредитором. Що стосується загальної суми заборгованості відповідачки перед позивачем за даним договором, яка пред`явлена позивачем до стягнення, а саме: 44 825, 51 грн, з яких 12 241, 15 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 25 215, 31 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 4275, 0 грн заборгованість за пенею (штрафами), 2311, 30 грн інфляційні збитки, 781, 75 грн нараховані 3% річних, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Станом на дату відступлення права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ВЕРДИТК КАПІТАЛ» - 09 січня 2020 року, фактору передана заборгованість [PERSON] на суму 41 863, 91 грн, з яких 12 241,15 грн заборгованість по тілу кредиту, 25347, 76 грн заборгованість по відсотках, 4275,0 грн пеня, що підтверджується розрахунком заборгованості. Позивачем пред`явлена до стягнення сума 44 825, 51 грн, з яких 12 241, 15 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 25 215, 31 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 4275, 0 грн заборгованість за пенею (штрафами), 2311, 30 грн інфляційні збитки, 781, 75 грн нараховані 3% річних. Зазначена заборгованість нарахована фактором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 29.11.2022 року, і яка за другим договором факторингу перейшла до позивача. Тобто, отримавши право вимоги до [PERSON] ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» додатково нарахувало 2311, 30 грн інфляційних збитків та 781, 75 грн 3% річних за користування кредитом, що суперечить предмету договору відступлення права вимоги, за яким товариство отримало право вимоги саме до існуючої заборгованості відповідача. Відповідно до змісту п. 1 Договору про відступлення права вимоги від 09.01.2020 «Право вимоги», яке отримало ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» - це право грошової вимоги первісного кредитора до боржника на дату відступлення прав вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій, визначених кредитними договорами та інших платежів, що підтверджуються документацією. Тобто за договором відступлення права вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до [PERSON] в межах укладеного з первісним кредитором договору про споживчий кредит, і в свою чергу повинно передати наступному фактору ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги в межах саме укладеного позичальником [PERSON] з первісним кредитором договору про споживчий кредит, без жодного нарахування. воно не могло передати більше прав позивачу ТОВ «КОЛЛЕК ЦЕНТР» ніж мало само. Оскільки позивач набув право вимоги лише на ту суму заборгованості, на яку мав право первісний кредитор, тобто на суму заборгованості 41 863, 91 грн, з яких 12 241,15 грн заборгованість по тілу кредиту, 25347, 76 грн заборгованість по відсотках, 4275,0 грн пеня, що підтверджується розрахунком заборгованості, тому право вимоги на стягнення 2311, 30 грн інфляційних збитків та 781, 75 грн нарахованих 3% річних, позивачеві, як факторові, не могло бути передано, оскільки не отримувалось попередніми факторами, тому зазначена сума не підлягає стягненню з відповідачки. Що стосується пред`явленої до стягнення суми пені 4275 грн, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Як зазначено у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє до цього часу. Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідачки заборгованості за договором про споживчий кредит № 12802 від 08 січня 2019 року в сумі 37 457 грн 46 коп, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 12 241, 15 грн та заборгованості по процентам в сумі 25 216, 31 грн. За встановлених обставин стягнення 4275 грн пені у період дії воєнного стану не відповідає вимогам Закону. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, в задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, що становить 83, 5 %, то з відповідачки на користь позивача підлягає до стягненню сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 2022, 71 грн із сплаченого позивачем при подачі позову до суду судового збору в сумі 2422, 40 грн згідно платіжної інструкції від 26.09.2025. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у даній справі надавала адвокат Калітіна О.В., що підтверджується заявкою про надання юридичної допомоги № 20 від 01 серпня 2025 року, згідно якої ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» замовляє надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с.16), договором № 02-09/2024-8 про надання правової допомоги від 02.09.2024 року, укладеним між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатом ФОП Калітіною О.В. (а.с.12-13), заявкою на надання юридичної допомоги актом про надання юридичної допомоги (а.с.14-14 зв), витягом з Акту № 12 про надання юридичної допомоги від 29.08.2025 року, за яким виконавцем ФОП [PERSON] були проведені роботи по супроводу примусового стягнення заборгованості х [PERSON] на суму 16 000 грн, з яких вивчення документів 4 000 грн, позовна заява 12 000 грн (4 год по 3 000 грн за год) (а.с.17) Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, суд вважає встановленим, що позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Калітіної О.В., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням складності даної справи, її типовості для позивача, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 16 000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат, оскільки позов типовий, аналогічні позови подавались до декількох відповідачів одночасно згідно акту приймання-передачі. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. При цьому, вартість послуг з надання професійної правничої допомоги у вказаній справі є очевидно завищеною та такою, що не відповідає складності виконаних адвокатом робіт. Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial