Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

27 січня 2026 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, сформованим в системі «Електронний суд» 27.01.2026. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 23 січня 2026 року у додаток "Дія" позивачу надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області про арешт коштів боржника від 22.01.2025 року у виконавчому провадженні № 67101973, де стягувачем зазначено: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ ФІНАНС", код ЄДРПОУ 40340222, а сума боргу складає 24403,41 грн. Разом з вказаною постановою в додаток надійшла і постанова про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до справи. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, які знаходяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, стало відомо, що кошти з позивача стягуються на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 102806 від 07.06.2021 року. З вказаним виконавчим написом нотаріуса позивач не згодна, вважає, що у неї відсутні будь-які зобов`язання перед вказаним товариством, спосіб стягнення коштів є незаконним, так як здійснюється без звернення до суду в позовному провадженні, сума стягнення є спірною, тощо. Під час вчинення виконавчого напису, про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 24403,41 грн на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ ФІНАНС", приватним нотаріусом не дотримано належних норм законодавства, а тому він підлягає скасуванню у судовому порядку. На підставі викладеного, представник позивача прохав визнати виконавчий напис № 102806 від 07.06.2021 року, щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 24403,41 грн, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою суду від 29 січня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги, в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, визнає в повному обсязі. Прохав зменшити витрати позивачу на правничу допомогу до 1000 грн. Третя особа у судове засідання не з`явилася, жодних заперечень, заяв, клопотань не надала суду. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Оскільки визнання відповідачем позов у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із такого. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може захистити це право в один із способів , визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що 07 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 102806, яким, звернуто стягнення з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», ЄДРПОУ 40340222, якому ТОВ "Фінпром Маркет", ЄДРПОУ 43311346, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021, якому в свою чергу ТОВ "Фінансова компанія управління активами», ЄДРПОУ 35017877, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/ФК від 09.07.2020, якому в свою чергу ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ 35625014, на підставі Договору факторингу № 20/01/20-1/2 від 20.01.2020, якому в свою чергу ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» код ЄДРПОУ: 35945570 відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 , якому АТ «Альфа Банк» код ЄДРПОУ 23494714 на підставі договору факторингу, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 401433232 від 25 квітня 2013 року, укладеного між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року включно, суму у розмірі: - 9226,16 грн заборгованість за тілом кредиту; - 5477,25 грн заборгованість за відсотками та комісією; -9650,00 грн заборгованість за штрафними санкціями; - 50,00 грн плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 24403,41 (двадцять чотири тисячі чотириста три) гривні 41 копійка (а.с.6). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. відкрито виконавче провадження №67101973 на підставі виконавчого напису №102806 виданого 07 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості у сумі 24403,41 грн (а.с.15-16). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 28 листопада 2025 року зареєстрували шлюб у Цифровому офісі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про що складено відповідний актовий запис № 2023. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: [PERSON] (а.с.19). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 для вчинення виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Положеннями ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до положень п.3.5 глави 16 цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Відповідно до п.1 даного Переліку для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з Інструкцією для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав та обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати своє право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з врахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує до того часу, поки суд не встановить зворотного. Тобто оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми боргу, яка розрахована та підлягає стягненню за виконавчим написом, безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», п. 284 Інструкції та підпункту б) ч. 2 п. 1 Переліку документів , за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.99 року №1172, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем визнано позовні вимоги, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис повинно бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якою, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 26.02.2020 року у справі № 643/2870/18, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч. З ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовом, що пов`язані з порушенням їх прав. Таким чином, позивач звільнена від сплати судового збору. Аналіз викладених норм дає суду підстави зробити висновок, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь держави слід стягнути 50 відсотків судового збору, а саме 665,60 грн. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Таким чином, при визначенні та розподілі судових витрат у вигляді правничої допомоги необхідно враховувати їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру та співмірність зі складністю справи і пропорційність до ціни позову. Отже, сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом. При вирішенні питання щодо відшкодування позивачці витрат на професійну правничу допомогу, суд, враховуючи складність справи та

Outcome: approved