Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представник позивача АТ «А-БАНК» звернувся до суду із позовом (а.с. 1-5), в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь товариства: - заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.02.2024, у розмірі 146 163,89 грн (станом на 06.11.2025), яка складається із: 104 702,10 грн - заборгованість за тілом кредиту; 40 811,79 грн - заборгованість за відсотками; 650 грн - пеня; - 2 422,40 грн понесених судових витрат. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 01.02.2024 відповідачка [PERSON] підписала анкету заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою, а також паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Вигода», які склали між нею та позивачем кредитний договір. Відповідачці [PERSON] було надано кредит, у вигляді встановлення кредитного ліміту, зі сплатою процентів за користування таким та було видано платіжну картку. Позивач АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за даним кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачці [PERSON] кредит, шляхом встановлення кредитного ліміту. Однак, відповідачка не надала своєчасну банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками і іншими витратами, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 146 163,89 грн., яка складається із: 104 702,10 грн заборгованість за тілом кредиту; 40 811,79 грн заборгованість за відсотками; 650 грн пеня. Відповідачка [PERSON] подала відзив (а.с. 81-88), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суть заперечення проти позову зводиться до того, що: кредитний договір не було укладено, оскільки підписання анкети заяви чи паспорта споживчого кредиту не свідчать про те, що було у встановленому законом порядку погоджено розмір кредиту і відсоткову ставку; позивачем не надано доказів видачі їй кредитних коштів; згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нарахування їй пені є неправомірним. Представник позивача подав відповідь на відзив (а.с. 94-97), в якому зазначає, що відповідачка [PERSON] самостійно погодилась із умовами кредитування, підписавши відповідні заяви. На підтвердження розміру заборгованості відповідачки у матеріалах справи є належні докази. У судове засідання представник позивача АТ «А-БАНК» не з`явився, безпосередньо у позовній заяві та у заявах по суті справи, просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про місце, дату і час проведення такого була повідомленою належним чином (а.с. 93, 104). ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 10 грудня 2025 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху та надано стороні позивача семиденний строк для усунення недоліків такої. Представник позивача АТ «А-БАНК» 15.12.2025 подав заяву на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. 18 грудня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачка [PERSON] 16.01.2026 подала відзив. Представник позивача АТ «А-БАНК» 02.02.2026 подав відповідь на відзив. Беручи до уваги те, що учасники справи в судове засідання не з`явились, суд ухвалює рішення без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що відповідачка [PERSON] 01.02.2024 підписала анкету заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» (а.с. 15), якою підтвердила те, що дана анкета заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг становлять договір про надання таких послуг. Вона також засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде нею використовуватись для вчинення правочинів та платіжних операцій. Також вона визнала, що удосконалений електронний підпис є аналогом її власноручного підпису. Відповідачкою [PERSON] 01.02.2024 було підписано заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою (а.с. 16-17), в якій визначені умови кредитування, зокрема: вид кредиту кредитний ліміт на поточний рахунок (п. 3); тип кредиту кредитування рахунку (п. 4); сума кредиту (ліміту) від 1 000 грн до 200 000 грн (п. 6); пільговий період 62 дні відсоткова ставка - 0,000001%, під час загального періоду відсоткова ставка становить 3,4% на місяць (п. 7); строк кредитування 240 місяців (п. 8); Також відповідачка 01.02.2024 підписала паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Вигода» (а.с. 19-20), в якому передбачені основні умови кредитування (сума кредитного ліміту, відсоткова ставка). Відповідно до довідки (а.с. 41), відповідачці [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] та видано банківську картку. Згідно із довідками за лімітами (а.с. 40), відповідачці [PERSON] , за кредитним договором №б/н від 01.02.2024 (період кредитування з 01.02.2024 до 06.11.2025) було встановлено кредитний ліміт, який неодноразово збільшувався з 17 000 грн до 101 000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 11-14) та виписці по картці (а.с. 21-39), відповідачка [PERSON] користувалася кредитними коштами, погашала наявну заборгованість, однак, оскільки не робила це у повному обсязі, у неї утворилась заборгованість у розмірі 146 163,89 грн., яка складається із: 104 702,10 грн - заборгованість за тілом кредиту; 40 811,79 грн - заборгованість за відсотками; 650 грн пеня. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного зобов`язання, непогашення відповідачкою [PERSON] заборгованості за таким, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд встановив, що відповідачка [PERSON] звернулася до позивача АТ «А-БАНК» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписала: анкету - заяву; заяву про відкриття поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою та паспорт споживчого кредиту. Факт відкриття їй банківського рахунку, видачі кредитної картки, встановлення кредитного ліміту та факт використання нею кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по карті. Отже, позивачем АТ «А-БАНК» було відкрито відповідачці [PERSON] банківській рахунок, видано картку та встановлено кредитний ліміт, яким вона користувалась, однак не дотрималась своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки і розмірі, та на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань, тому станом на 06.11.2025 у неї утворилась заборгованість, у розмірі 146 163,89 грн., яка складається із: 104 702,10 грн - заборгованість за тілом кредиту; 40 811,79 грн - заборгованість за відсотками; 650 грн пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Також, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачка [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим, у неї наявна заборгованість. Останньою не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем, будь - якого контррозрахунку заборгованості суду також не надано. Отже, із відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ «А-БАНК» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.02.2024, у розмірі 145 513,89 грн., яка складається із: 104 702,10 грн заборгованість за тілом кредиту; 40 811,79 грн заборгованість за відсотками. Також суд зазначає, що нарахування позивачем АТ «А-БАНК» відсотків за даним кредитним договором було здійснено із дотриманням вимог Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, що стосується позовних вимог в частині стягнення із відповідачки [PERSON] пені у розмірі 650 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи те, що кредитні правовідносини у даній справі тривали починаючи із 01.02.2024, відповідно, нарахування пені відбулось за період після 24.02.2022, а тому, згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідачка [PERSON] звільняється від сплати нарахованої пені у розмірі 650 грн. Водночас, відхиляє суд доводи відповідачки [PERSON] в частині того, що між нею та позивачем не було укладено договору кредитування, оскільки підписавши анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, заяву про відкриття поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою, паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Вигода», остання погодилася з тим, що такі складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Більше того, слід зазначити, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною 5 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Абзац 2 частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20.06.2022 у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04.12.2023 у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23). Таким чином, на переконання суду, відповідачці [PERSON] достовірно було відомо всі істотні умови даного кредитного договору, з якими вона була ознайомленою та погодилася на такі, підписавши їх. Безпідставними є доводи відповідачки про те, що позивачем не надано доказів видачі їй кредитних коштів, оскільки позивачем було відкрито їй банківський рахунок та видано картку, на якій було встановлено кредитний ліміт, яким вона користувалась. Тобто, у даній справі кредитні кошти використовувались відповідачкою шляхом встановлення їй кредитного ліміту на банківській картці, а не безпосередньо, шляхом видачі їй кредитних коштів у відділенні банку. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вважає за необхідне давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені стороною відповідача, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі. V. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 8), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідачки 145 513,89 грн., що становить 99,5% від розміру заявлених позовних вимог, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з неї на користь позивача 2 410,28 грн (2 422,40 грн х 99,5% / 100%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст. 3, 509, 526, 527, 610, 626, 627, 628, 1050, 1054, ЦК України, ст. 12, 81, 141 ЦПК України та

Outcome: partial