Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду і просить встановити факт належності [PERSON] , померлому [INFO] частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1324 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 1823787001:01:004:0022, а також визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, яка належала [PERSON] на підставі рішення Народицької селищної ради Житомирської області №52 cесії V11 скликання від 31.12.2015 року. Позовні вимоги мотивує тим, що, як спадкоємець, звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що з поданих документів, а саме з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власноті на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №55685676 від 22.032016 року та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1800525412022 від 16.08.2022 року, неможливо визначити частку яка належить померлому. Сторони про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, але в судове засідання не з`явились, просять справу розглядати без їх участі, відповідач [PERSON] позов визнає, не заперечує щодо його задоволення, відповідач Народицька селищна рада Житомирської області щодо задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно копії витягу №НВ-1800525412022 від 16.08.2022 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 1823787001:01:004:0022 (а.с.8-9), [PERSON] та [PERSON] являються власниками земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1324 га, яка розташована в [ADDRESS] . З копій: свідоцтва про право спадщину за заповітом від 18.05.2022, витягу з Державного реєстру речових прав № 301369593 від 18.05.2022 видно, що [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку в [ADDRESS] . Спадщину на частину вказаного житлового будинку позивач прийняла після померлого [PERSON] (а.с.6-7). Також власником іншої 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , про що свідчить копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 28.05.2013 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5,12). З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ -1800525412022 від 16.08.2022 та інформації з Державного реєстру речових прав № 55685676 від 22.03.2016 видно, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1324 га кадастровий номер 1823787001:01:004:0022 (а.с.8-9,12). Згідно витягу №НВ-1800113802026 від 21.01.2026 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 1823787001:01:004:0022 становить 70526 грн. (а.с.13). Постановою державного нотаріуса Народицької ДНК від 27.09.2022 №276/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1324 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 1823787001:01:004:0022, що знаходиться в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що не визначені частки померлого у праві власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не приймати її. Позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право спадщину за заповітом від 18.05.2022 (а.с.6). Стаття 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст. 1220 ЦК України). У відповідності до п. г ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. В п. ґ ч. 18 постанови №7 від 16.04.2004 зі змінами «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За нормами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно зі ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України при визначенні розміру часток у спільній сумісній власності слід виходити з того, що вони є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Статтею 120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Нормами законодавства закріплено загальний принцип рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності, крім випадків, коли має місце цілісність об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. В таких випадках визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від часток в праві власності на будівлю і споруду. Згідно повідомлення Народицької ДНК від 02.02.2026 №28/01-16, після померлого [PERSON] звернулась [PERSON] спадкоємець за заповітом, якій 18.05.2022, 27.09.2022 та 16.11.2022 були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не звертались (а.с.24-26). Суд приходить до висновку, що розмір часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1324 га, кадастровий номер: 1823787001:01:004:0022, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є рівними та становлять: 1/2 частка кожного. Виходячи з викладеного, позивач набув право власності в 1/2 частці на вищевказану земельну ділянку, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України „ Про судовий збір .

Outcome: approved