Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що він та [PERSON] 29.04.2021 року уклали шлюб. Від вказаного шлюбу у сторін народилась спільна дитина дочка [PERSON] , [INFO] . Однак, у зв`язку з певними сімейними обставинами, починаючи з червня 2024 року відповідач разом з дитиною проживає в с. Поворськ Ковельського району Волинської області. 01.10.2024 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ, відповідно до якого з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що на його утриманні знаходиться також дитина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Позивач, як батько, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, сумлінно виконує зобов`язання щодо сплати аліментів, не ухиляється від участі у фінансовому утриманні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та вживає усіх можливих заходів для забезпечення їх потреб. Позивач є військовослужбовцем, проходить військову службу у Державній прикордонній службі України та 21.06.2025 року, під виконання службового обов`язку, одержав травму. 22.06.2025 року позивачу було проведено операцію. Постановою ВЛК про придатність до військової служби визначено, що позивач потребує відпуски для лікування після поранення. Позивач також вказує, що травми, яких він зазнав під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини, є тяжкими та мають довготривалі наслідки для його здоров`я, що підтверджується медичною документацією. На лікування та відновлення були залучені значні матеріальні витрати, отримані поранення суттєво вплинули на стан здоров`я та працездатність позивача, обмеживши його можливість повноцінно вести звичний спосіб життя. У зв`язку з тим, що на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей, а також внаслідок отримання ним тяжкого поранення під час виконання службових обов`язків із захисту Батьківщини, яке завдало значної шкоди його здоров`ю та суттєво вплинуло на працездатність, позивач опинився у складному матеріальному становищі. Враховуючи викладене, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі судового наказу, виданого 01.10.2024 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області, на утримання [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.01.2026 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача адвокат Самулевич О.М. подала відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, представник відповідача вказує на те, що позивачем не надано доказів, що отримані травми призвели до довготривалих порушень, а, згідно постанови ВЛК, такі порушення носять тимчасовий характер, позивач надалі проходить військову службу. Крім цього, вказує, що позивачем не надано жодних доказів, що на утриманні позивача перебуває дитина від попереднього шлюбу. Матеріали справи не містять доказів про доходи позивача на час подання даного позову та про відсутність у нього доходів для сплати аліментів у визначеному розмірі. Також позивачем не надано доказів того, що інша його дитина також перебуває на його утриманні. Доказів того, що позивач не може працювати суду не надано, оскільки надані суду документи лише підтверджують його тимчасове захворювання, однак не доводять того, що він за станом свого здоров`я не може бути працевлаштований. На підставі викладеного, [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , просила суд відмовити в позові повністю. В подальшому позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Зокрема, позивач вказує, що викладені відповідачем у відзиві обставини не відповідають фактичним обставинам справи. Крім цього, позивачем долучено письмові докази на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. На підставі викладених обставин та долучених доказів у поданій відповіді на відзив, позивач просив відхилити доводи відповідача у відзиві на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 03.03.2026 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, представник відповідача вказувала, що стан здоров`я позивача є досить задовільним, що підтверджується долученим відеозаписом з місця відпочинку, а тому твердження позивача про незадовільний стан здоров`я є повністю безпідставними. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2024 року, з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно службового посвідчення, позивач [PERSON] є військовослужбовцем [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.05.2014 року Селецькою сільською радою Турійського району Волинської області, позивач є також батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно Виписки з медичної карти стаціонарно хворого № 24378, [PERSON] отримано багатоуламковий відкритий перелом лівого стегна внаслідок військових дій. Відповідно до довідки № 1345 госпітальної військово-лікарської комісії від 11.07.2025 року, діагноз та постанова госпітальної військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) задокументовано: Стан після вогнепального осколкового сліпого поранення (21.06.2025 року) лівого стегна з переломом нижньої третини стегнової кістки та операцій; (21.06.2025 року) - первинної хірургічної обробки вогнепальних ран, монтажу АЗФ на ліве стегно; (25.06.2025 року) - повторної хірургічної обробки ран лівого стегна, перемонтажу АЗФ; (02.07.2025 року) - МОС правої стегнової кістки системою LISS (мініінвазивно), демонтажу АЗФ з тимчасовим порушенням функції лівої нижньої кінцівки. Поранення пов`язане із захистом Батьківщини. Згідно Наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 р.: травма тяжка. Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю: на підставі ст. 81 графи II додатку 5 Положення про проходження медичного огляду в Державній прикордонній службі України (Наказ МВС України № 441 від 25.06.2024 року) потребує відпуски для лікування після поранення на 30 (тридцять) календарних днів. Таким чином, судом встановлено, що на даний час позивач, внаслідок отриманого поранення в результаті бойових дій, проходить лікування. Внаслідок вказаних травм, стан здоров`я позивача значно погіршився, що не може бути спростовано. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення стану здоров`я та матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище, або стан здоров`я платника аліментів не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що позивач зазнав тяжкої травми внаслідок бойових дій, пов`язаних з захистом Батьківщини, та на даний час проходить лікування з приводу отриманої травми, суд вбачає суттєву зміну стану здоров`я та матеріального стану платника аліментів, тобто позивача, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Зазначені обставини,відповідно до положень ст. 192 СК України, є підставою для зменшення розміру аліментів. Також при вирішенні даного спору слід врахувати обов`язок обох батьків на утримання дитини та можливість матері (відповідача) теж надавати посильну допомогу. Враховуючи вищевикладене, та те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту погіршення його матеріального та фізичного стану в контексті положень ст.ст. 76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, однак підлягає до часткового задоволення. Доводи, представника відповідача про відсутність підстав для задоволення позову та задовільного стану здоров`я позивача відхиляються судом за безпідставністю, оскільки представником відповідача не спростовано доводи позивача про погіршення стану здоров`я останнього, а долучені відеозаписи ніяким чином не підтверджують обставин задовільного стану здоров`я позивача, оскільки не містять відомостей з позивачем. Долучені відеозаписи не є належними та допустимими доказами, оскільки не підтверджують факту присутності позивача на зафіксованих відеозаписах, а тому відхиляються судом.

Outcome: partial