Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

21.05.2025 директор ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Ткаченко М. звернулася в Івано-Франківський міський суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 143839,00 гривень, а також судових витрат та витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 23.05.2025 справу направлено за підсудністю до Галицького районного суду Івано-Франківської області. Протоколом автоматизхованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа розподілена судді Островській Н. І. Як підставу позову зазначено, що 28.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір № 3991847, а 29.09.2021 укладено договір № 101242170. Відповідно до договору № 101242170 від 29.09.2021 сума кредиту становила 8000,0 грн строком на 30 днів, до 29.10.2021. Проценти за користування кредитом становлять 24,0 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надавались відповідачу шляхом переказу на картковий рахунок. Комісія за надання кредиту 0,00 грн, яка нараховується за ставкою 0,00 % від суми кредиту одноразово. Договір позики укладений в електронній формі шляхом підписання електронним підписом [PERSON] (вчинення одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п.1 ст.3, п. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору № 3991847 від 28.09.2021 сума кредиту становила 15000,0 грн строком на 30 днів, до 28.10.2021. Проценти за користування кредитом становлять 3960,0 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надавались [PERSON] шляхом переказу на картковий рахунок. Комісія за надання кредиту 1155,0 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 % від суми кредиту одноразово. Договір позика укладений в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчинення одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п.1 ст.3, п. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 17.01.2022 укладено договір № 17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором до відповідача, в тому числі за договором № 101242170. 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договором до [PERSON] , в тому числі за договором № 101242170. Тобто ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 101242170. 13.01.2022 укладено договір № 13-01/2022-79, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором до [PERSON] , в тому числі за договором № 3991847. 10.03.2023 укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договором до [PERSON] , в тому числі за договором № 3991847. Тобто ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3991847. Загальний розмір заборгованості за договором № 101242170 від 29.09.2021 становить 47224,00 грн, з яких: 8000,0 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 39224,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги. Загальний розмір заборгованості за договором № 3991847 від 28.09.2021 становить 96615,00 грн, з яких: 15000,0 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 80460,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги, 1155,0 заборгованість за комісією. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02.07.2025 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому підтримав позов, зазначивши, що відповідачу були надані кредитні кошти, тобто товариством виконано всі умови кредитного договору. Відповідач був ознайомлений з умовами договору та графіком платежів, а також з умовами пролонгації. Жодних заперечень на день укладення договору від [PERSON] не поступало. Просив позовні вимоги товариства задовольнити повністю. Не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи. Попередньо на позов надіслав відзив, за яким зазначив, що в матеріалах цивільної справи наявний кредитний договір № 101242170 від 29.09.2021, де між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до п. 1.2 якого сума кредиту за договором № 3991847 від 28.09.2021 становить 15000,0 грн, за кредитним договором № 101242170 становить 8000,0 грн. Кредити надавались строком на 30 днів. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за задання кредиту та процентів за користування кредитом за договором № 3991847 -28.10.2021, за договором № 101242170 -29.10.2021. Проценти за користування кредитом за договором № 3991847 становить 3960,0 грн, які нараховувались за ставкою 0,88 %, за договором № 101242170 становить 24,0 грн, які нараховувались за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Водночас, в п. 10 кредитного договору вбачається відсутність електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором. Графік розрахунків, що є додатком № 1 до кредитних договорів також не містить електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідача. В анкеті-заяві на кредит № 3991847 дата створення 28.09.2021, наявна інформація про умови кредитування, а саме, сума кредиту 15000,0 грн, строк кредитування 30 днів, дата повернення 28.10.2021, сума повернення кредиту 20115,0 грн. Комісія за надання кредиту 1155,0 грн нараховується одноразово за ставкою 7,70 % від суми кредиту. Проценти за користування кредитом 3960,0 грн, нараховується за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. В анкеті-заяві на кредит № 101242170 дата створення 29.09.2021, наявна інформація про умови кредитування, а саме, сума кредиту 8000,0 грн, строк кредитування 30 днів, дата повернення 29.10.2021, сума повернення кредиту 80245,0 грн. Комісія за надання кредиту 0,00 грн нараховується одноразово за ставкою 0,00 % від суми кредиту. Проценти за користування кредитом 24,0 грн, нараховується за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Разом з тим, вказана анкета-заява за кредитами не містить електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором. Тобто, позивач не надав доказів укладення договору шляхом обміну електронними повідомленнями та прийняття умов договору, а надані докази є неналежними, недопустимими, недостовірними у розумінні ст. 77-79, 100 ЦПК України. Вказує, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатись доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення. Також вказує, що позивачем не доведено факту укладення сторонами договорів, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання й повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім цього, надані позивачем копії квитанцій, на підставі вказаного документа не можна встановити дійсні обставини справи щодо перерахунку товариством йому коштів в сумі 15000,0 та 8000,0 грн, оскільки квитанції не містять таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: посаду особи відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення ( у квитанціях відсутній підпис працівника банку відповідального за здійснення операції, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції). Ані кредитний договір, ані графік розрахунків як додаток до нього, не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «Мілоан» мало перерахувати кредитні кошти в сумі 15000,0 та 8000,0 грн відповідачу, зокрема і того, що зазначений у квитанціях. Додані до позовної заяви квитанції, із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов саме кредитних договорів. Згідно з умовами договору № 3991847 від 28.09.2021 кредит надавався строком на 30 днів, з 28.09.2021 до 28.10.2021. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальна вартість заборгованості за договором № 3991847 становить 96615,0 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту 15000,0 грн, заборгованість за відсотками 80460,0 грн, заборгованість за комісією 1155,0 грн. Згідно з умовами договору № 101242170 від 29.09.2021 кредит надавався строком на 30 днів, з 29.09.2021 до 29.10.2021. Із розрахунку заборгованості, наданого поіз яких: заборгованість за тілом кредиту 8000,0 грн, заборгованість за відсотками 39224,0 грн. Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачу коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом у межах визначеного сторонами строку кредитування. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за межами 30 дня кредитування, що визначеного договором, позивач посилався на факт пролонгації договору, що на його думку відбувся. При цьому, позивач не звернув увагу, що не повернення кредиту у визначений договором строк, в даному випадку після спливу 30 денного строку кредитування свідчить не про продовження строку договору, як це зазначено в п. 2.2.1 Договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Вважає, що позивачем безпідставно нараховано заборгованість за процентами за договором № 3991847 від 28.09.2021 в розмірі 80460,0 грн оскільки розмір відсотків відповідно до умов наданої копії договору становить 3960,0 грн за період з 28.09.2021 до 28.10.2021, виходячи з умов договору (15000,0 грн* 0,88 %*30 днів). Також, з огляду на умови договору № 101242170 відсутні підстави для нарахування процентів з 30.10.2021, тобто за межами строку кредитування, а їх нарахування позивачем є неправомірним. Таким чином, позивачем безпідставно нараховано заборгованість за процентами за договором № 101242170 в розмірі 39224,0 грн, оскільки розмір відсотків відповідно до умов наданої копії договору становить 24,0 грн за період з 29.09.2021 до 30.10.2021, виходячи з умов договору (8000, грн*0,01 %*30 днів). Що стосується вимоги про стягнення за договором № 3991847 комісії в розмірі 1155,0 грн, то вона задоволенню не підлягає. В наданому позивачем кредитному договору в п. 1.5.1 визначено, що комісія за надання кредиту 1155,0 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Оскільки позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які товариством встановлена комісія за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту), тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за оформлення кредиту (за обслуговування кредиту) є нікчемним відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, яка була чинною на момент укладення договору). Позивач не роз`яснив, за які конкретні дії з відповідача буде взята комісія за надання кредиту (управління та обслуговування кредиту). Розмір комісії встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Однак, з огляду на складність справи, ціну позову, заявлена до стягнення з відповідача на користь товариства сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,0 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. Водночас, позивачем не долучено ордер чи інший документ, який підтверджує повноваження адвоката, який надав правову допомогу. Відповідно до п. 2.8 договору про надання правової допомоги № 07/2024 від 01.07.2024, надання правової допомоги клієнту здійснюється партнерами, адвокатами, співробітниками адвокатського об`єднання. Тобто, у суду відсутні достеменні відомості про те, що витрати, які просить стягнути позивач із відповідача, пов`язані саме із правничою допомогою адвоката, а отже у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. В той же час, відповідач у зв`язку з розглядом справи очікує понести витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 12000,0 грн. на виконання умов п. 2 додатку № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № б/н/25 від 23.05.2025, укладеного між [PERSON] та адвокатським бюро «Калінін і Партнери». Просив відмовити в позові та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 12000,0 грн. За змістом відповіді на відзив правочин може вчинятись усно або у письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному в кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронно цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронно цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину (ч. 1 ст. 12 Закону). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у договорі). Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що [PERSON] , отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір, намагається уникнути обов`язку з поверненняцих грошових коштів. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних коштів, але будь-яких доказів цього не надає. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до п. 2.2.2 договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору. Сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Відповідно до п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації -не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Згідно із п. 2.42 договору, якщо заборгованість не була погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 договору. Тобто, з даних умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірн7о не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням. У вказаній справі заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Крім того, Верховний Суд України на засіданні Судової палати 2.12.2015 при розгляді справи № 6-1341цс15 сформулював наступну правову позицію. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, що виникли з кредитних правовідносин лише у тому випадку, якщо основою позову є порушення прядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типових процентних ставках, валютних скидках і так далі, передуючих укладенню договору. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумний та справедливий. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статті 1048, 1054 ЦК України містять лише загальні норми щодо кредитування. В той же час, в ч. 3 ст. 1054 ЦК України визначено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Таким законом в даному випадку є Закон України «Про споживче кредитування» яким позивач керувався, укладаючи та виконуючи в подальшому кредитний договір. Спеціальним законодавством України прямо визначені можливості позивача (як небанківської фінансової установи) як включати до тексту кредитних договорів із споживачами (яким є і відповідач) умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача ( в тому числі і в судовому порядку). Тому є всі правові підстави вважати, що включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії від позивача, є цілком обгрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України, що регулює відносини, що склались між позивачем та відповідачем. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то відповідач не наводить обгрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Його твердження є припущеннями, а доказування не може грунтуватись на припущеннях. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь відповідача, то такі витрати не підтверджені належними та допустимими доказами. До відзиву не надано детального опису наданих послуг (виконаних робіт), акту приймання-передачі послуг, доказів оплати за такі послуги, тощо. Спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим не виконанням умов договору. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати розумним, справедливим, та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Витрати на правничу допомогу заявлені відповідачем є безпідставними, а їх розмір є завищеним та необгрунтованим. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 29.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] на підставі заяви анкети № 101242170 на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована останнім шляхом підписання електронним підписом [PERSON] , вчиненого одноразовим ідентифікатором, укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору сума кредиту становила 8000,0 грн строком на 30 днів, до 29.10.2021. Проценти за користування кредитом становлять 24,0 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надавались відповідачу шляхом переказу на картковий рахунок. Комісія за надання кредиту 0,00 грн, яка нараховується за ставкою 0,00 % від суми кредиту одноразово (а. с. 31-37). Відповідно до умов договору [PERSON] сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах зазначених в п 1.5.1.-1.5.2 Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору. Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування, (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості, за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовам акцій, програми лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6. Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процента ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не с підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування,що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановлено п. 1. 6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування ( з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір процентної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. Продовження вказаного в п. 1.3. Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: Відповідно до п. 2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг товариством), що розміщені на веб-сайті товариства tengo.ua (далі Сайт товариства) за посиланням https://tengo.ua/s/documents i є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник мас вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту становлять: строк продовження, днів 3 із максимальним розміром комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 3 %, 7 днів із максимальним розміром комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 5%, 15 днів із максимальним розміром комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 10 %. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Відповідно до п. 2.3.1.2 пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними копитами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Факт перерахування коштів відповідачу підтверджується квитанцією за сплату № 1778124771 від 29.09.2021, яка знаходиться в матеріалах справи (а. с.45 зворотна сторона). Паспортом споживчого кредиту підтверджено основні умови кредитування (а. с 36). В пунктах 6.1, 6.2 кредитного договору зазначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням на мобільний номер телефону позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення. Електронне повідомлення може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, тощо. Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] уклав договір № 101242170 від 29.01.2021 ідентифікований ТОВ «МІЛОАН». Одноразовий ідентифікатор Z17362, відправлений 29.09.2021 на номер телефону [NUMBER] (а. с. 45). У зв`язку із чим, суд бере до уваги копію кредитного договору № 101242170, як належний доказ укладання Договору між сторонами 29.01.2021. 17.01.2022 укладено договір № 17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором до відповідача, в тому числі за договором № 101242170. 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договором до відповідача, в тому числі за договором № 101242170. Тобто ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 101242170. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 32024,0 грн, з яких: 8000,0 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 24024,0 грн - сума заборгованості за відсотками (а. с. 62). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Коллект Центр» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 47224,0 грн, з яких: 8000,0 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 39224,0 грн - сума заборгованості за відсотками (а. с. 14). Крім цього судом встановлено, що 28.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] на підставі заяви анкети № 3991847 на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована останнім, шляхом підписання електронним підписом [PERSON] , вчиненого одноразовим ідентифікатором, укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору сума кредиту становила 15000,0 грн строком на 30 днів, до 28.10.2021. Проценти за користування кредитом становлять 3960,0 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надавались відповідачу шляхом переказу на картковий рахунок. Комісія за надання кредиту 1155,0 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 % від суми кредиту одноразово (а. с. 24-30). Факт перерахування коштів відповідачу підтверджується квитанцією за сплату № 1776926979 від 28.09.2021, яка знаходиться в матеріалах справи (а. с.38 зворотна сторона). Відповідно до умов договору [PERSON] сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах зазначених в п 1.5.1.-1.5.2 Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору. Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування, (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості, за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовам акцій, програми лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6. Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процента ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не с підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування,що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановлено п. 1. 6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування ( з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір процентної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. Продовження вказаного в п. 1.3. Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: Інші умови Договору є аналогічні попередньому Договору. Паспортом споживчого кредиту підтверджено основні умови кредитування (а. с 29). В пунктах 6.1, 6.2 кредитного договору зазначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням на мобільний номер телефону позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення. Електронне повідомлення може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, тощо. Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] уклав договір № 3991847 від 28.01.2021 ідентифікований ТОВ «МІЛОАН». Одноразовий ідентифікатор U13099, відправлений 28.09.2021 на номер телефону [NUMBER] (а. с. 38). У зв`язку із чим, суд бере до уваги копію кредитного договору № 3991847, як належний доказ укладений між сторонами 28.01.2021. 13.01.2022 укладено договір № 13-01/2022-79 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором до відповідача, в тому числі за договором № 3991847. 10.03.2023 укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договором до відповідача, в тому числі за договором № 3991847. Тобто ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3991847. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 65115,0 грн, з яких: 15000,0 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 48960,0 грн - сума заборгованості за відсотками, 1155,0 грн-сума заборгованості по комісії (а. с. 61). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 10-03/2023 від 10.03.2023 ТОВ «Коллект Центр» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 96615,0 грн, з яких: 15000,0 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 80460,0 грн - сума заборгованості за відсотками, 1155,0 грн-сума заборгованості по комісії (а. с. 13). Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є [PERSON] . В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15) Таким чином, якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. У відповідності до ст. ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними кредитними договорами не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 15000,00 грн та 8000,0 грн. Вимоги позивача в цій частині є доведеними, а тому підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року зазначає про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Так, відповідно до ч.1ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до пунктів 2.3, 2.3.1, 2.3.1.1 договору про споживчий кредит № 3991847 від 28.09.2021, продовження договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. Пролонгація на пільгових умовах -коли позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансового кредиту, що розміщені на веб сайті товариства і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховується за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Пролонгація на стандартних базових умовах-позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позивальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Так, відповідно до умов договору № 3991847 строк користування кредитом становить 30днів із пролонгацією. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] не проводились платежі, однак останній продовжував користуватись кредитними коштами товариства, тобто відбувалась пролонгація дії договору на стандартних умовах. Встановлено, що кредитний договір сторони уклали в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію". Крім того, [PERSON] не заперечував, що перед підписанням договору він був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту та таблицею розрахунку його вартості. Він був повідомлений про суму/ліміт кредиту, строк кредитування з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору; загальні витрати за кредитом за зниженою процентною ставкою; орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за зниженою ставкою за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), загальну річну процентну ставку за стандартною ставкою, відсотків річних, загальну річну процентну ставку за зниженою ставкою, відсотки річних. Оскільки [PERSON] , ознайомившись зі змістом кредитного договору, паспортом споживчого кредиту, мав реальну можливість відмовитися від укладення цього договору та на момент його підписання щодо спірних умов договору не заявляв, отримавши кредитні кошти, у подальшому не виконував його умови та покладені на нього договірні зобов`язання, не сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання ним умов договору. Тобто, кредитний договір був укладений із дотриманням вимог закону і [PERSON] не довів ті обставини, на які він посилався у відзиві як на підставу заперечень. Відповідачем укладено Кредитні договори за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, [PERSON] усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, [PERSON] було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Факт ідентифікації [PERSON] підтверджується довідкою про ідентифікацію, згідно з якою на номер телефону останнього було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані у Заявці-Анкеті, є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, реквізити банківської картки, тощо. Також, ідентифікація здійснювалась в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані [PERSON] (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізично особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення договору від його імені, [PERSON] до суду не надані. Враховуючи наведене, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між первісними кредиторами та [PERSON] укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладеним. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Крім цього, відповідач у справі стверджує про незаконне нарахування йому кредитодавцем одноразової комісії за видачу кредиту. Щодо правомірності нарахування одноразової комісії в розмірі 1155,0 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 % від суми кредиту одноразово, суд виходить з такого. Посилаючись на ч.1 ст.11 Закону Про споживче кредитування», з огляду на відсутність у кредитному договорі формулювання призначення та підстав сплати комісії, відповідач просить суд визнати недійсними умови договору в частині нарахування одноразової комісії. У ч.1 ст. 11 Закону про споживче кредитування зазначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Істотні умови договору про споживчий кредит визначені ч. 1 ст. 12 Закону про споживче кредитування, пунктом 10 якої вказується на необхідність зазначення в договорі порядку повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Частиною 5 ст. 12 Закону про споживче кредитування встановлено нікчемність (недійсність в силу закону) умов договору про споживчий кредит, але тільки тих із них, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом. Відповідно до ч. 2, п. 8 ч. 3 ст. 9 зазначеного вище Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація повинна включати, зокрема, й порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Із досліджених судом пропозиції (оферти) товариства про умови кредитування, підписаної одноразовим ідентифікатором відповіді (акцепту) про прийняття цієї пропозиції та заявки позичальника, передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту (за економічною сутністю це плата за надання кредиту) у розмірі 7,70 % від суми кредиту. Суд відзначає окремо, що сплата одноразової комісії не ставилася умовами кредитного договору від 28.09.2021 як обов`язкова попередня умова отримання кредитних коштів або зазначена комісія встановлена у договорі як плата за надання інформації споживачу про виконання договору, стан заборгованості чи управління боргом тощо, що має надаватися безоплатно. Таким чином, відповідна одноразова комісія є власною комісією кредитодавця, розмір та строк внесення якої прямо передбачений умовами договору про споживчий кредит, з умовами якого відповідач спочатку ознайомився, а згодом погодився, акцептуючи відповідь кредитодавця. Відповідачем не доведено, чому та на якій правовій підставі умов кредитного договору про сплату позичальником одноразової власної комісії кредитодавця, яка визначена саме як плата за надання кредиту, необхідно вважати нікчемною. До того ж, позичальник сплатив відповідну суму комісії у повному обсязі та не звернувся до суду із вимогами про повернення виконаного за недійсним, на його думку, правочином або недійсність відповідної умови кредитного договору із поверненням сторін до попереднього становища. Отож, передбачена договором комісія за своєю суттю є винагородою кредитодавця за прийняття позитивного рішення для позичальника про надання кредиту. Зазначена умова договору є чинною, а вимог про її недійсність відповідач до суду не заявив. У вирішені справи по суті суд виходить з того, що строк дії договору було продовжено на стандартних (базових) умовах, тому підлягають стягненню з відповідача відсотки за користування кредитом протягом усього строку кредитування, зокрема: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у сумі 15000,0 грн, заборгованість за нарахованими процентами в сумі 80460,0 грн та заборгованість за комісією в сумі 1155,0 грн. Окрім цього, відповідно до умов договору № 101242170 від 29.09.2021 строк користування кредитом становить 30днів. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] не проводились платежі, однак пролонгація дії договору відбувалась за стандартною (базовою) ставкою, яка зазначена у кредитному договорі. Що стосується виписки по картковому рахунку слід зазначити, що ні первісний кредитор, ні позивач не є банками і на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Товариство з обмеженою відповідальністю є видом господарських товариств, яке має свій статут, і не є банківською установою. Відповідно до п.п 1) п.1 ч.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Тобто, товариство позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, здійснювати перекази на їхні рахунки і, відповідно не може формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. Крім того, платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання Кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів) сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.п.14 п.3 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2008 року, первинний документ - документ, який містить відомості про операцію. Відповідно до п. 46 вказаного Положення відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. Згідно з п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. У відповідності до п.63 Положення, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить відповідні реквізити. Відповідно до п.35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, первинні бухгалтерські документи, формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. У відповідності до умов кредитного договору, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку, вказану позичальником при укладанні кредитного договору і ідентифікація позичальника здійснюється банком-емітентом, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та відповідач. Ні первісний кредитор ні позивач не мали та не мають доступу до даної інформації, так як дана інформація є банківською таємницею. Відповідач як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту невірного розрахунку заборгованості. Однак, відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів про здійснення банківських операцій по картковому рахунку. Заперечуючи проти невірного розрахунку заборгованості, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до такої інформації. Крім того, незгода відповідача із розрахунком заборгованості позивача не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсотках, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 07.06.2023 (справа № 234/3840/15). Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. У вирішені справи по суті суд виходить з того, що строк дії договору було продовжено, тому підлягають стягненню з відповідача відсотки за користування кредитом протягом всього строку кредитного договору за відсотковою ставкою, визначеною договором, що складає заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в сумі 8000,0 грн та 39224,0 грн заборгованість за нарахованими процентами. Твердження відповідача щодо не укладення спірних договорів, не узгодження умов кредитування та не отримання коштів спростовується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк», за якою на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Номер телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 28.09.2021-28.10.2021, відповідає фінансовому номеру відповідача. На вищевказаний рахунок було поступлення коштів в сумі 15000,0 грн 28.09.2021 та 8000,0 грн 29.09.2021. Що стосується витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначається у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладений із АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявку на надання юридичної допомоги від 01.04.2025, витяг з акту № 9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025, прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» затверджений загальними зборами 01.11.2023. Відповідно до вказаних документів загальна сума витрат на надання правової допомоги склала 25000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує постанову ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, за змістом якої у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, складність справи, відповідне клопотання сторони відповідача та критерій реальності таких витрат та пропорційність складності справи вартості послуг адвоката, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 12 000,00 грн. Матеріали справи свідчать, що 01.07.2025 до суду надійшла позовна заява ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», підписана її директором М. Ткаченко. До позовної заяви було долучено Твердження сторони відповідача про відсутність повноважень звернення до суду та документально підтверджених витрат на правову допомогу спростовуються наявними в матеріалах справи договором від 01.07.2024 № 01-07/2024 про надання правової допомоги, укладеним між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», протоколом № 04/06/2024 загальних зборів учасників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про надання повноважень директору товариства Ткаченко М. М.. Що стосується витрат на правничу допомогу на користь відповідача в розмірі 12000,0 грн, суд зазначає наступне. За приписами ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, понесені позивачем витрати пов`язані з наданням правничої допомоги мають бути стягнуті з відповідача по справі, витрати на професійну правничу допомогу відповідачу не відшкодовуються. Відповідач може отримати відшкодування витрат лише у разі часткового задоволення позову (пропорційно тій частині, в якій позивачу відмовлено) або якщо позов буде скасовано в апеляційному чи касаційному порядку. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України, ст. 12 ЦПК України,

Outcome: approved