Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Олійников С.І. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 28 травня 2012 року вони уклали шлюб, який було зареєстровано виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району, актовий запис № 9. Від шлюбу подружжя має двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Фактично між позивачем та відповідачем немає шлюбних відносин вони тривалий час проживають окремо, сімейні відносини не підтримують, не спілкуються, не мають спільного побуту. Спору щодо поділу майна та проживання дітей між ними не має. Просить суд шлюб, зареєстрований 28 травня 2012 року виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області, актовий запис №9, між [PERSON] та [PERSON] , розірвати. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. 23.02.2026 року від представника позивача - адвоката Олійникова С.І. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява до якої додано заяву позивача [PERSON] про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб зареєстрований 28 травня 2012 року виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області, актовий запис №9, між ним та [PERSON] . 23.02.2026 року на адресу суду надійшла заява від відповідачки [PERSON] , в якій вона просить розглянути справу без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання шлюбу, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 28 травня 2012 року, який було зареєстровано виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області, актовий запис № 9. Позивач зазначає, що фактично між ними немає шлюбних відносин вони тривалий час проживають окремо, сімейні відносини не підтримують, не спілкуються, не мають спільного побуту. Спору щодо поділу майна та проживання дітей між ними не має. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved