Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом у якому посилаються на те, що [INFO] померла їхня мати [PERSON] та [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після смерті батьків залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ), який належав померлим по частці кожному, та житлового будинку в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ), який належав батьку позивачів. За життя батьки позивачів склали заповіти, якими житловий будинок в [ADDRESS] , заповіли позивачу [PERSON] .. Спадщину у вигляді житлового будинку в [ADDRESS] , прийняв за законом позивач [PERSON] ..Позивачі спадщину після смерті батьків прийняли, проте оригінали правовстановлюючих документів відсутні. У зв`язку з цим звернулися до суду з вказаним позовом. Просятьть суд визнати за ними право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій вказали, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.05.2006, свідоцтвами про народження позивачів та випискою з домової книги щодо реєстрації місця проживання. Перед смертю [PERSON] склала заповіт на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , що підтверджується Заповітом від 18.03.2003 та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.06.2007. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ), яка належала їй як власнику. Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належала [PERSON] , оскільки [PERSON] та [PERSON] збудували вказаний житловий будинок, були в ньому зареєстровані місцем проживання та фактично проживали, але належним чином право власності на житловий будинок оформлено не було, що підтверджується Договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 07.01.1965, Витягом з Рішення виконкому Вилківської міської ради №245 від 01.12.1964, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.01.2026. Відповідно до технічного паспорта від 04.02.2026, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 61,9 кв. метра, житловою площею 42,8 кв. метра), літ. Б - літня кухня, літ. В- літня кухня, літ. Г-сарай, літ. Д - гараж, №1-2 - надвірні споруди. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , який на день смерті проживав в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.06.2017, свідоцтвами про народження позивачів та випискою з домової книги щодо реєстрації місця проживання. Перед смертю [PERSON] склав заповіт на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , що підтверджується Заповітом від 18.03.2003 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24.07.2007 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ). Також [PERSON] належав житловий будинок, розташований в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ), проте належним чином право власності на житловий будинок оформлено не було, що підтверджується Інформацією БТІ №71 від 15.01.2026 та Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.01.2026. Відповідно до технічного паспорта від 09.02.2026, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 59,2 кв. метра, житловою площею 47,4 кв. метра), літ. Б- вбиральня, №1-2 - надвірні споруди. Встановлено, що після смерті батьків позивачів спадкові справи не заводилися, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом житлового будинку [ADDRESS] після смерті батьків, а позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , після смерті батька. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Слід зазначити, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оцінюючи підстави виникнення права власності на новостворене майно суд враховує, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належать обставини щодо часу будівництва будинку садибного типу з господарськими спорудами. З технічних паспортів на спірні будинки чітко встановлено, що вони побудовані до 1992 року. У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи той факт, що позивачі спадщину після смерті батьків прийняли, є спадкоємцями за заповітом та законом першої черги, вищенаведене спадкове майно дійсно належало спадкодавцям, відтак право позивачів підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ними права власності в порядку спадкування на вказане спадкове майно. Обраний позивачами спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved