Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» адвокат Рудзей Ю.В. звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 25 249 грн 50 коп., мотивуючи позовні вимоги тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» (23 червня 2025 року назву було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ») та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 59898 від 5 березня 2019 року в електронній формі. На підставі зазначеного вище договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5 000 грн на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01 % в день, комісія 1,9 %, підвищена комісійна винагорода у випадку прострочення терміну платежу становить 3.0%. У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики № 59898 від 5 березня 2019 року в сумі 25 249 грн 50 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 423 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. В судове засідання представник позивача не прибув, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути у відсутності представника. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка була повідомлена належним чином про день та час розгляду справи відповідно до положень пункту 4 частини восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, однак в судове засідання не прибула. Крім того, у цій справі необхідно звернути увагу на таке. Частиною другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. При цьому пунктами 4 та 5 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначені змагальність сторін та диспозитивність. Згідно до частини другої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, якою дано визначення принципу змагальності цивільного судочинства, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд бере також до уваги й те, що справа має бути розглянута у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового розгляду. Європейськаий суд з прав людини неодноразово вказував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом". У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Проте на електронну пошту Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області inbox@rg.if.court.gov.ua від адресату «Галя Бігун» неодноразово, а саме 18 листопада 2025 року, 4 грудня 2025 року, 5 грудня 2025 року, 22 грудня 2025 року, 22 січня 2026 року, 19 лютого 2026 року та 6 березня 2026 року було спрямовано заяву про відкладення розгляду справи, відзив на позов, розгляд справи без її участі. Вказані заяви (файли) перевірено на наявність електронно-цифрового підпису на вебсайті Центрального засвідчувального органу за допомогою функціоналу «перевірка електронно-цифрових підписів» та встановлено, що вкладені файли не містять підписів. За таких обставин, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи, її права не порушені, а тому перешкод для розгляду справи немає. Згідно з частиною восьмою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін, з ухваленням заочного рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати приписам частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. 20 жовтня 2025 року у справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дотримуючись вимог зазначених вище норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Суд установив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 59858 від 3 березня 2019 року в електронній формі. Відповідно до п. 1.1.1 Договору сторони домовились, що сума позики становить 5 000 грн; плата за користування позикою за у вигляді процентів складає 0,01 % в день від поточного залишку позики; комісія складає 1,5 % позики; нарахування процентів та комісії здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; строк повернення позики 3 квітня 2019 року. Договір позики № 59858 від 3 березня 2019 року, графік платежів та паспорт позики підписані електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором 87004369. Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідачки 5 000 грн, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛАЄНС» № 59858 від 1 вересня 2025 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості з 5 березня 2019 року по 31 липня 2019 року заборгованість відповідачки перед позивачем нарахована за період з 5 березня 2019 року по 31 липня 2019 року. Приміткою до розрахунку заборгованості є те, що нарахування за позикою зупиняються на 121-ий день прострочення у відповідності до вимог Облікової політики ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», доказів чому матеріали справи не містять. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з частинами першою, третьою, четвертою та сьомою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» вказано, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до частини першої статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статями 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З огляду на викладені вище встановлені обставини справи, суд погоджується з тим, що договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] відповідно до вимог частини першої статті 638 Цивільного кодексу України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Тобто, [PERSON] , діючи вільно, на власний розсуд, 5 березня 2019 року уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» договір розики № 59858, оскільки зазначений договір укладений в електронній формі за допомогою електронного сервісу та підписаний сторонами, зокрема, відповідачем електронним підписом одноразового ідентифікатора. Отже, договір укладений з дотриманням встановленої для нього письмової форми, містить усі істотні умови. Жодних обставин, які б вказували на його нікчемність, суду не надано. Правомірність укладеного між сторонами договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь позивача матеріали справи не містять. Однак, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості в частині суми заборгованості з відсотків за користування позикою з огляду на таке. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. У частинах першій, третій статті 509 Цивільного кодексу України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 1.1.5 договору позики № 59858 від 5 березня 2019 року строк повернення позики становить до 3 квітня 2019 року. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 в п. 95-108 вказано щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Згідно з п. 1.1.5 Договору позики на момент укладання цього договору сторони дійшли згоди, що кредит над строк повернення позики 3 квітня 2019 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримала грошові кошти у позику 5 березня 2019 року, а тому строк кредитування закінчився 3 квітня 2019 року, оскільки у матеріалах справи відсутні докази продовження строку кредитування (дисконтного періоду, пролонгації). Отже, позивач не довів факту продовження дії договору, а тому строк кредитування, упродовж якого підлягали нарахуванню відсотки за користування кредитом, становив тільки 30 днів (з 5 березня 2019 року по3 квітня 2019 року). У подальшому слід було здійснювати нарахування відсотків відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України, однак у позовній заяві кредитор про це не просив. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі № 755/15853/15-ц, від 10 лютого 2022 року у справі № 263/1976/16-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України припиняється також і право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку. З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача процентів за користування кредитом після 3 квітня 2019 року, тобто поза межами строку кредитування. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідачки процентів за користування позикою, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Тож суд вважає доведеним зобов`язання [PERSON] з повернення позивачу позики в сумі 7 189 грн 50 коп., що складається з: 5 000 грн заборгованість за позикою, 14 грн 50 коп. заборгованість за процентами та 2 175 грн комісія. Враховуючи наведене вище, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу під час розгляду цієї справи в суді суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог, що складає 28,48 % від заявленої ціни позову, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, що є малозначною, виходячи із засад розумності та справедливості, доходить висновку про доцільність відшкодування позивачу таких витрат у загальному розмірі 1 424 грн. Стягнення витрат на правову допомогу в такому розмірі забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат. Згідно з частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з позовом, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 423 грн (надлишок сплати судового збору становить 60 коп. Отже, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог (28,48 %) позивач має право на відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 689 грн 90 коп., які слід стягнути з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial