Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У травні 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» звернулося до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 54 024,50 грн та судові витрати. Короткий виклад доводів позову Позов мотивовано тим, що 23.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №986139649 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідачка отримала кредитні кошти з урахуванням усіх траншів на суму 16700 грн 00 коп, шляхом перерахування на картку позичальника № [NUMBER] хх-хххх-4358. 17.12.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №МВ-ТП/13, за змістом якого первісний кредитор відступив на користь позивача право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії №986139649. Загальна сума заборгованості за Договором кредитної лінії №986139649, становить 62 374, 50 грн. Проте позивач просить стягнути 54 024,5 грн, із яких: заборгованість по кредиту 16700 грн. 00 коп. та заборгованість по процентам 37 324,5 грн 30 коп. Відзив на позовну заяву не надходив, у поданій до суду заяві відповідачка визнала позов в частині боргу за тілом кредиту. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 14.07.2025 суддею Козятинського міськрайонного суду справу направлено на розгляд за підсудністю до Бердичівського міськрайонного суду. Ухвалою судді від 13.08.2025 у справі відкрито провадження у справі та визначено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд у судове засідання не прибули. У заяві від 28.12.2025 представник ТОВ «Таліон Плюс» просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала. Відповідачка згідно з поданою заявою просила справу слухати за її відсутності. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд призначив проголошення рішення о 16-45 год 12.03.2026. Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 23.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронній формі було укладено Договір кредитної лінії №986139649 (далі Кредитний договір). За змістом п.2.2 Кредитного договору загальний розмір кредиту становить 16700 грн. 00 коп. Згідно із п.2.3 Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту. В п.3.1 Кредитного договору визначено, що позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати перший транш у рамках кредитної лінії шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті. На момент укладання цього договору строк Дисконтного періоду користування становить 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п.3.2 договору. В п.3.2 Кредитного договору визначено, що сторони погодили, що встановлений у п.3.1 договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань, строк оплати яких настав, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 2505 грн. 00 коп (п.3.3 Кредитного договору). За змістом п.3.4 Кредитного договору ініціювання позичальником пролонгації чи поновлення Дисконтного періоду є конклюдентною дією, спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим договором умов користування кредитом без зміни строку дії договору. В п.7.1 Кредитного договору обумовлено, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення Дисконтного періоду 22.08.2024 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. Згідно із п. 7.2 Кредитного договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після закінчення строку дії договору чи ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання договору. Кінцева дата повернення кредиту 22.08.2029 року (п.7.3 Кредитного договору). За п.7.4.1 Кредитного договору проценти протягом Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування. В силу п.7.4.2 Кредитного договору після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати проценти щоденно. В п.8.1 Кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти. За п.8.2 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом є Базовою процентною ставкою, фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку. У разі, якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом Дисконтного періоду, то зобов`язання позичальника по оплаті процентів визначається шляхом множення Базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання. Базова процентна ставка складає 1,5 % в день та 1% в день від суми залишку кредиту після 21.08.2024 (п.8.3 Кредитного договору) (а.с. 21-32). Згідно із довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» року та платіжним дорученням, на підставі Кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачці 16700 грн 00 коп. (а.с.36, зворот, 37 ). 17.12.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №МВ-ТП/13 (далі Договір факторингу). Відповідно до п.2.1 Договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату. В силу п.4.1 Договору факторингу наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту укладення реєстру права вимоги (а.с.11-15). Відповідно до розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 17.12.2024 року борг за Кредитним договором за тілом кредиту в складає 16700 грн 00 коп. та за процентами в сумі 9018 грн 00 коп. (а.с.16-18). Згідно із розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість відповідачки за період із 17.12.2024 року до 23.02.2025 по процентах становить 37 324 грн 50 коп. (а.с.17-18). 24.02.2025 року ТОВ «Таліон Плюс» направило на адресу відповідачки повідомлення про розірвання Кредитного договору (а.с. 38). Також позивачем направлено на адресу відповідачки досудову вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором в сумі 62 3347, 50 грн (а.с.38, зворот). Застосовані норми права, позиція суду Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову із таких підстав. Відповідно до ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали в електронній формі Кредитний договір. При цьому суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами Кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Банк надав відповідачу кредитні кошти, які останній повинен був повертати шляхом внесення періодичних платежів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Згідно із ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В ч.1 ст.1078 ЦК України унормовано, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Із матеріалів справи випливає, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором на підставі Договору факторингу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено, що відповідачка порушила умови укладеного Кредитного договору, оскільки належним чином не виконувала свого зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 16700 грн 00 коп., які слід стягнути із відповідачки на користь позивача. Визначаючись із позовними вимогами в частині стягнення процентів за користування кредитом в сумі 37 324 грн 50 коп, суд доходить таких висновків. Як встановив суд, на підставі пункту 7.1. договору, кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, тобто до 22.08.2024. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) в п. 95-108, щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Згідно із розрахунком боргу відповідачка 23.08.2024 сплатила 2672 грн процентів та 27.09.2024 сплатила 6346, 00 грн процентів. Отже слід дійти висновку, що дисконтний період було двічі пролонговано на 30 днів. Таким чином строк кредитування складає 90 днів. За перші 60 днів кредитування відповідачка сплатила проценти, що вбачається із розрахунку боргу. Таким чином, несплачений розмір процентів за 30 днів строку кредитного договору складає 4008,00 грн (167,00х30) Отже, доведеним є зобов`язання відповідачки з повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» кредиту за договором №986139649 в сумі 16 700,00 грн боргу за кредитом та 4008,00 грн процентів, що нараховані за період 28.09.2024 до 27.10.2024. За такого, суд стягує з відповідачки борг в розмірі 20 708,00 грн. У задоволенні позову в частині стягненні боргу за процентами в розмірі 33 316,50 грн суд відмовляє. Розподіл судових витрат За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено за пред`явлення позову судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.11 зворот). Відтак, із відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 928,52 грн (2422,40 х20 708,00 :54024,5). Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн 00 коп., суд виходить із наступного. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial