Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та визначити місце проживання дитини разом з нею. Позовну заяву мотивує тим, що між сторонами припинені шлюбні стосунки, примирення є неможливим. Окрім того, позивачка бажає визначити місце проживання дитини з нею. Вказує, що дочка проживає з нею, їй забезпечені нормальні умови для життя і розвитку. Позивачці необхідно визначити місце проживання дочки зі нею, щоб вона могла безперешкодно вирішувати життєві питання, як то про її тимчасовий виїзд за межі України без згоди та супроводу батька. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25.11.2025 по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 15.01.2026 відповідачем подано заяву, згідно якої просить розгляд справи здійснювати без його участі, щодо задоволення позовної заяви не заперечує. 02 березня 2026 року від Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради надійшла до суду заява, в якій представниця вказує, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, відповідач не заперечує проти того, щоб донька проживала з позивачкою, повідомив ці обставини по телефону, проте до служби з`явитись і надати письмові пояснення категорично відмовився. Враховуючи те, що спір між батьками малолітньої [PERSON] відсутній, а отже в органу опіки та піклування немає правових підстав для підготовки висновку. До заяви було додано акт обстеження умов проживання та психолого-педагогічна характеристика на [PERSON] , [INFO] . У підготовче засідання позивачка не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради у підготовче засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та просила врахувати при винесенні рішення у справі заяву Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 02.03.2026. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши обставини у справі, судом встановлено таке. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 06.11.2016, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 листопада 2016 року, актовий запис №1639. Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і позивачка бажає розлучитися. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало неможливим і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з абзацом 2 частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовної вимоги про визначення проживання дитини, суд зазначає таке. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 20.10.2017, актовий запис № 2663. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, що складений Службою у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 11.11.2025, житло позивачки знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розміщене на 2-му поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 3-х кімнат загальною площею 68,7 кв м. Квартира має якісний ремонт, дотримано санітарно-технічні умови, є побутова техніка та необхідні меблі. Для виховання та розвитку дитини створено хороші умови, є окрема кімната для відпочинку та навчання, там наявні всі необхідні меблі. Відповідно до довідки № 05/51 від 12.11.2025, виданої ТОВ "Т-Стиль", позивачка працює в ТОВ "Т-Стиль" начальницею юридичного відділу з 11.10.2018 по теперішній час. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11.11.2025 з даними з січня 2024 року по грудень 2024 року, які вказують на достатній рівень її доходів. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на [PERSON] , [INFO] , виданої Рівненським ліцеєм № 7 Рівненської міської ради, рівень розвитку дитини відповідає вікові дитини, дитина забезпечена усім необхідним, обоє батьків дитини від початку її навчання в закладі систематично цікавляться її успіхами в навчанні, проявляють уважне та доброзичливе ставлення до дитини, відвідують батьківські збори. За приписами частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України Про охорону дитинства ). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи викладене, а також те, що умови проживання позивачки є належними для проживання дитини, то суд вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з матір`ю, що не позбавляє батька права та можливості особистого спілкування з донькою, обов`язку брати участь в її утриманні та вихованні.

Outcome: approved