Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

01 грудня 2025 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Сновського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача зазначила, що 15 липня 2021 року між нею [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , яка після фактичного припинення шлюбних відносин залишилася проживати з Позивачем та перебуває на її утриманні. Крім того, [PERSON] є дитиною з інвалідністю віком до 18 років, що підтверджується медичним висновком № 4 від 29.03.2024. Наявні захворення у дитини потребують комплексного підходу до лікування, зокрема медикаментозної терапії, фізіотерапії та реабілітації. Весь свій час позивач присвячує дитині та її реабілітації. Тому вимушена здійснювати постійний цілодобовий догляд за донькою через її хвороби, опікуватися нею, бо вона не може обходитися без постійної сторонньої допомоги, тому можливості працювати не має. Ухвалою суду від 09.12.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 15.01.2026 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, у позові просила справу розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надав відзив на позовну заяву аргументуючи його тим, що 09.12.2025 позивач одружився та спільно з дружиною виховує трьох дітей, двоє від попередніх шлюбів дружини і один син [PERSON] , [INFO] спільний. Діти від попередніх шлюбів дружини перебувають на його утриманні, так як їх біологічні батьки не приймають участь у їх вихованні. У зв`язку з проходженням військової служби у позивача суттєво погіршився стан здоров`я, має суттєві проблемі зі здоров`ям, потребує лікування, догляду та реабілітації, у зв`язку з чим має скрутне матеріальне становище. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 липня 2021 року між Позивачем та Відповідачем зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів Сновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Корюківському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) був зроблений відповідний актовий запис №27. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Рішенням № 749/744/25 Сновського районного суду Чернігівської області від 18.06.2025 року, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Згідно з витягами з реєстру територіальної громади № 2025/017766601 та № 2025/017767227 Позивач разом з донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до медичного висновку КНП «Сновський центр первинної медичної допомоги» №4 від 29.03.2024 року, дитина [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю віком до 18 років. Відповідно до довідки КНП «Сновський центр первинної медичної допомоги» № 02-371 від 21.11.2025 року, дитина [PERSON] , [INFO] , отримує державну соціальну допомогу та петребує постійного догляду. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Статтею 88 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). Виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Cудом встановлено, що спільна дитина позивача та відповідача [PERSON] є дитиною з інвалідністю віком до 18 років та потребує домашнього догляду, проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, батько дитини є працездатною особою, проходить військову службу та отримує грошове забезпечення, отже наявні загальні умови для стягнення аліментів на утримання позивача. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю права на утримання, незалежно від того, чи вона (він) працює та незалежно від її (його) матеріального становища. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю виникає право на утримання за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікування нею та наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує на те, що в нього на утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей, а тому він не має змоги сплачувати аліменти на утримання дружини. За таких обставин, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи стан здоров`я дитини, яка є інвалідом та вимагає постійного догляду, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача, з якою проживає дитина з інвалідністю. Разом з тим, враховуючи те, що у відповідача на утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд зазначає, що згідно положень ч.1, 3 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем заявлено позовну вимогу, яка задоволена, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved