Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Хлопкова М звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.02.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 680705376 на суму 5904, 00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора CNFV- 5449, що відповідно до умов законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Перед укладенням кредитного договору позичальник з метою отримання кредиту самостійно за допомогою мережі інтернет виконала певні дії по реєстрації та ідентифікації, заповнила та подала заявку на отримання кредиту, ознайомилась з офертою, надала згоду на пропозицію кредитора щодо укладання кредитного договору та підписала його одноразовим ідентифікатором. Після вчинення акцепту позичальником кредитодавцем на кредитний договір накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу. Зазначений порядок підтверджується положеннями кредитного договору та довідкою про ідентифікацію. На виконання умов кредитного договору 07.02.2024 на банківську карту № [NUMBER] . Тобто кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до даного договору факторингу укладалися Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу. Відповідно до умов договору факторингу ТОВ «ЮНІТ ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. 19.12.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 19/ 1224-01. Відповідно до умов договору ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених договором. На виконання договору факторингу його сторони підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 19.12.2024 за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 04.06.2025 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено догові факторингу № 04/06/25- Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно п.1.2 Договору Факторингу 3 перехід від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого позивач стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників від 04.06.2025 за Договором факторингу 3 та Акту приймання-передачі до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 25 114, 46 грн. В свою чергу позивачем не здійснювалось жодних нарахувань за кредитним договором від дати отримання права вимоги. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача від відповідачки не надходило жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем становить 25 114, 46 грн, яка складається з 5902, 26 грн - заборгованості по тілу кредиту, 19 212, 20 грн заборгованості по несплаченим відсоткам. Тому представник позивача просить суд стягнути з відповідачки дану суму заборгованості разом з понесеними судовими витратами по сплаті судового збору в сумі 2422, 40 грн та на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн. Ухвалою від 16 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 13 жовтня 2025 року, у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України ухвалено справу розглядати з повідомленням сторін. Ухвалою від 13 жовтня 2025 року розгляд справи відкладено на 12 листопада 2025 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідачки. Ухвалою від12 листопада 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію про зарахування кредитних коштів на рахунки відповідачки, розгляд справи відкладено на 11 грудня 2025 року. Судове засідання 11грудня 2025 року відкладено за клопотанням представника відповідачки на 16 січня 2026 року. В подальшому судові засідання відкладались за клопотанням представника відповідачки на 17 лютого 2026 року та на 09 березня 2026 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просили суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. До початку розгляду справи від представника відповідачки надійшла заява про розгляд справи без його участі, та зазначено, що відповідачкою згідно гарантійного листа щодо реструктуризації боргу зроблений платіж в сумі 3117 грн. на даний час позивачем не вчинені відповідні дії щодо укладення мирової угоди або подання позивачем заяви про відкликання позову чи залишення його без розгляду. Тому представник відповідачки просить суд або відкласти розгляд справи на іншу дату з метою погодження умов мирової угоди, а в разі неможливості відкладення розгляду справи представник відповідачки просить суд розглянути справу без його участі та при винесенні рішення врахувати суму заборгованості відповідно до умов гарантійного листа та виконання даних умов. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Розглядаючи клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне зазначити, що справа перебуває на розгляді в суді значний час з вересня 2025 року, неодноразово за клопотанням представника відповідачки розгляд справи відкладався, надавалась можливість досудового врегулювання спору. Станом на дату розгляду справи спір в досудовому порядку не врегульований, жодних клопотань з приводу позову від представника позивача до суду не надійшло. Тому суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи і приходить до висновку про розгляд справи по суті та винесення рішення в даному судовому засіданні. Судом встановлено, що 07.02.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 680705376 на суму 5904, 00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора CNFV- 5449 (а.с. 38-48) зазначений договір укладений на підставі заявки на отримання грошових коштів в кредит від 07.02.2024 року, що подана [PERSON] (а.с.27) На виконання умов кредитного договору кредитодавцем ініційовано платіжну операцію шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг здійснено переказ коштів [PERSON] на суму 5904, 0 грн 07.02.2024 в 13:08 год (а.с.104) Крім того, факт отримання відповідачкою [PERSON] кредитних коштів підтверджується і наданої на виконання ухвали суду інформацією АТ КБ «ПРИ ВАТБАНК» від 24.11.2025, згідно з якою на картковий рахунок [PERSON] 07.02.2024 року здійснено переказ коштів на суму 5904, 00 грн (а.с.126-127) 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2023 року до даного договору факторингу укладалися Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу. Відповідно до умов договору факторингу ТОВ «ЮНІТ ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором. (а.с.84-96) 19.12.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 19/ 1224-01. Відповідно до умов договору ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених договором. На виконання договору факторингу його сторони підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 19.12.2024 за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги. (а.с.76-83) 04.06.2025 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено догові факторингу № 04/06/25- Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно п.1.2 Договору Факторингу 3 перехід від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого позивач стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. (а.с.68-73) Відповідно до витягу Реєстру Боржників від 04.06.2025 за Договором факторингу та Акту приймання-передачі до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 25 114, 46 грн. (а.с. 74 зв) Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором 680705376 від 07.02.2024, боржник [PERSON] станом на 25.06.2025 року заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» складає 25 1214, 46 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5904, 25 грн, прострочена заборгованість за процентами 19 212, 20 грн (а.с.55) Вирішуючи заявлені вимоги, суд враховує положення ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд вважає, що долучені Договори факторингу, Акти прийому-передачі Реєстру Боржників та витяги із реєстрів боржників, платіжні інструкція є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Даних, які б свідчили про те, що відповідачкою заперечувалася дійсність таких договорів факторингу чи, що вони у встановленому законом порядку визнавалися недійсним, суду не надано. Отже, позивачем доведено, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 680705376 від 07.02.2024 та право звернення до суду з даним позовом. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за цим Кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до позивача. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 цього Закону). У п.6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Суд вважає, що під час укладення Договору кредитної лінії № 680705376 від 07.02.2024 сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту. Таким чином укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Такий договір, укладений у формі електронного документа, підписаний [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Наявність електронного підпису сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Крім того, суд враховує, що Товариство є не банківською (фінансовою) установою, та відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність. Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. Кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок Кредитодавця надати кредит та обов`язок Позичальника його повернути, та сплатити проценти за користування ним. Як вбачається з матеріалів справи, первісний кредитор свої зобов`язання перед відповідачкою виконав, перерахував обумовлені кредитним договором кошти на рахунок відповідачки, зазначений нею особисто в договорі. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснила погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у [PERSON] утворилася заборгованість. Представником відповідачки надано суду копію платіжної інструкції від 13.01.2026 року про сплату [PERSON] коштів в сумі 3117 грн в рахунок погашення боргу за договором № 680705376 від 07.02.2024 згідно гарантійного листа від 12.01.2026 року (а.с. 134-135) З урахуванням досліджених документів доведено, що [PERSON] отримала 5904 грн кредитних коштів, заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 5902, 26 грн, з яких нею сплачено 3117 грн, тому тіло кредиту, яке підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 2785, 26 грн. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 680705376 від 07.02.2024 року в сумі 21 997, 46 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 2785, 26 грн та 19 212, 20 грн заборгованості по відсотках. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, типовість позовних заяв характерних позивачу, критерії реальності адвокатських витрат, з урахуванням часткового задоволення позову, суд доходить висновку, що з [PERSON] на користь позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 3 000 грн. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 05.09.2025. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході розгляду справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, що становить 87, 5 %, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2119, 60 грн, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial