Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , у якій просить встановити заходи тимчасового обмеження прав останнього, а саме: заборонити перебувати за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місць частого відвідування заявниці: місця проживання, що по [ADDRESS] , місця роботи магазину [INFO] , що по [ADDRESS] , місця перебування сина [PERSON] , 2021 року народження, в дитячому садочку - Заклад дошкільної освіти № 2 Калинка Звягельської міської ради, що по [ADDRESS] , місця навчання сина [PERSON] , 2014 року народження, - Гімназія № 6 Звягельської міської ради, що по [ADDRESS] ; заборонити особисто та через третіх осіб розшукувати її та синів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) із заявником та дітьми або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначає, що вона з [PERSON] перебували у шлюбі, мають троє спільних синів, але сімейне життя не склалося і у жовтні 2025 року шлюб розірвали. Після розірвання шлюбу почали проживати окремо, але [PERSON] почав грубо її ображати публічно, по телефону, почав втручатися у її особисте життя, розповсюджувати неправдиву інформацію про неї, намагаючись її принизити. Потім почав пошкоджувати майно: розбив скло на автомобілі, вікно у будинку, де вона проживає разом із дітьми. Мирно вирішити питання із [PERSON] заявник не змогла, тому була змушена звернутися до поліції. Щодо [PERSON] 05.01.2026 винесено заборонний припис, проте через деякий час він відновив свою протиправну поведінку. [PERSON] почав приїздити до неї на роботу у магазин Стовпинські ковбаси та влаштовував сварки у присутності покупців, кинув пачку майонезу в неї, що може стати приводом для її звільнення із роботи. На минулому тижні металевим підшипником було розбито вікно у кімнаті, де вона перебувала разом із дітьми, які мимоволі стають свідками таких конфліктів. З метою захисту своїх прав та прав своїх неповнолітніх дітей змушена звернутися до суду. У судове засідання 12.03.2026 учасники справи не прибули. У заяві від 12.03.2026 [PERSON] заяву підтримала, просила задовольнити повністю. Інших заяв, клопотань не надійшло. Оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (заінтересована особа [PERSON] відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України), заявник клопотала провести судове засідання без її присутності, з метою економії процесуальних строків суд вважає за доцільне згідно з положеннями ст. 223 ЦПК України провести розгляд справи на підставі наявних доказів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд виснує наступне. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Отже Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису [PERSON] долучила копію рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 285/3347/25 від 08.09.2025, відповідно до якого шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірваний 09.10.2025 (а. с. 12). Учасники справи мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 7-9). Заявник [PERSON] разом із дітьми зареєстрована та проживає у власному будинку по [ADDRESS] , а заінтересована особа [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 05.01.2026 [PERSON] звернулася до служби 102 із повідомленням, що колишній чоловік [PERSON] вчиняє фізичне, психологічне домашнє насильство, а саме: ображає, кричить, погрожує, провокує на бійку нинішнього чоловіка. Поводиться агресивно. За результатами розгляду звернення винесено терміновий заборонний припис. 05.01.2026 працівниками Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області винесено терміновий заборонний припис щодо кривдника, відповідно до якого [PERSON] заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою [PERSON] строком на 5 діб: з 05.01.2026 до 10.01.2026 (а. с. 13). 06.01.2026 [PERSON] звернулася до служби 102 із повідомленням, що поблизу дитячого садочку колишній чоловік вчиняє психологічне насильство. В ході опрацювання повідомлення [PERSON] повідомив, що до заявниці не підходив, бо має заборонний припис щодо неї. З нею не спілкувався, сварок не вчиняв, фізичною розправою не погрожував. 09.01.2026 [PERSON] звернулася до служби 102 із повідомленням, що протягом ночі був пошкоджений її автомобіль Хонда Акорд, [NUMBER] . Думає, що до пошкодження може бути причетний колишній чоловік, просить перевірити відеокамери з магазину, що розташований поруч. 20.01.2026 [PERSON] звернулася до служби 102 із повідомленням, що вночі невідома особа пошкодила її автомобіль Хонда Акорд, [NUMBER] . 23.01.2026 [PERSON] звернулася до служби 102 із повідомленням, що вчора ввечері колишній чоловік вчиняв фізичне домашнє насильство, вночі кинув у будинок саморобний вибуховий пристрій. В ході розгляду звернення інформація про вибуховий пристрій не підтвердилася. 23.01.2026 [PERSON] звернулася до служби 102 із повідомленням, що працівники поліції, які приїжджали на її виклик не прийняли відповідних мір відносно її колишнього чоловіка. 28.01.2026 [PERSON] звернулася до служби 102 із повідомленням, що її колишній чоловік погрожує по телефону: систематично надсилає голосові повідомлення із погрозами. 01.02.2026 [PERSON] звернулася до служби 102 із повідомленням, що щойно зі зброї здійснили постріли по вікнах її автівки [PERSON] , [NUMBER] . Також заявником долучено флешку із фото, на яких зафіксовано пошкодження автомобіля Хонда Акорд, [NUMBER] , розбите вікно будинку, предмети, якими ймовірно було вчинено пошкодження, паркан її будинку, на якому білою фарбою написана лайка. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані заявником в обґрунтування заявлених вимог докази вказують на вчинення [PERSON] психологічного та економічного насильства щодо заявника як до винесення термінового заборонного припису так і після його винесення. Долучені докази у справі суд трактує як такі, що вказують на наявність ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому наявні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Зважаючи, що [PERSON] має окреме місце проживання, шлюб між ними розірвано ще у вересні 2025 року, тому заборона перебувати у місці проживання заявника, а також і заборона наближатися до місця її перебування/роботи забезпечить необхідний баланс між захистом прав заявниці та не допустить надмірного обмеження прав [PERSON] . Також з огляду на встановлені факти суд вважає обґрунтованими вимоги заявниці заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) із заявницею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб та заборони особисто та через третіх осіб розшукувати заявника, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її. Одночасно в судовому засіданні не встановлено фактів вчинення домашнього насильства [PERSON] щодо спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , 2021 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, тому відсутні підстави для обмеження прав батька у спілкуванні з дітьми чи зустрічей із ними за місцем їх навчання. У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Відтак суд доходить висновку про доцільність часткового задоволення заяви та необхідність видачі обмежувального припису терміном на два місяці. На підставі викладеного,

Outcome: partial