Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-10 00:00:00

04.07.2024 [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник Гулян Я.В., через підсистему Електронний суд звернулася із позовом до ТОВ «ФК «Факторінгс», третя особа Олександрійська міська рада, про скасування державної реєстрації речового права. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що на підставі Договору купівлі-продажу від 21.01.2008 їй належала квартира по [ADDRESS] . 24.01.2008 між нею та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №401/22/01/2008/840-7770/КФ, на підставі якого отримано кредит у сумі 15270,48 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором від 24.01.2008 також було укладено іпотечний договір та договір поруки. У зв`язку з неналежним виконанням кредитних зобов`язань, зокрема, їх частковим виконанням, заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 13.01.2011 стягнуто на користь ВАТ КБ «Надра» з [PERSON] та [PERSON] , яка являється поручителем, заборгованість за кредитом в гривневому еквіваленті в сумі 170069 грн. 84 коп. та 1549 грн. 52 коп. судового збору. Відповідно до договорів про відступлення права вимоги, укладених між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 15.07.2020, та між ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» і ТОВ «ФК «Факторінгс» 20.07.2020, правонаступником кредитодавця, якому належить право вимоги в даний час являється ТОВ «ФК «Факторінгс». В жовтні 2022 року за допомогою додатку «Дія» їй стало відомо, що 10.09.2021 ТОВ «ФК «Факторінгс» отримано виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 138601,00 грн. та 10.11.2021 приватним виконавцем Городецькою Ю.С. було відкрито виконавче провадження ВП №67464611 з виконання даного виконавчого напису. 02.02.2023 з інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно їй стало відомо про те, що за заявою ТОВ «ФК «Факторінгс» 15.11.2021 державним реєстратором Онуфріївської селищної ради Смалиус В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 61706704 від 19.11.2021, відповідно до якого право власності на належну їй квартиру по [ADDRESS] на підставі іпотечного договору зареєстровано за ТОВ «ФК «Факторінгс», про що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 45147583 від 15.11.2021. Таким чином, ТОВ «Факторінгс» задовольнив свої вимоги звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на квартиру по [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачем окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався. В п.5.3 Договору міститься можливий перелік підстав для звернення стягнення, які на момент укладення іпотечного договору ще не існують, але мають існувати на момент реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто щодо яких допускається їх виникнення в майбутньому. Отже, така підстава як домовленість сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в даному випадку не передбачає перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а є лише передумовою для досягнення такої домовленості в майбутньому шляхом укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя. А відтак укладений іпотечний договір №123 від 24.01.2008 не може бути підставою для набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Вважає, що такі дії не відповідають закону, що привело до порушення її прав. Зазначає, що повідомлення про звернення стягнення на майно, їй не надходило, що позбавило її можливості вирішити питання добровільного погашення заборгованості та мало бути підставою для відмови державним реєстратором у проведенні державної реєстрації. З 25.09.2009 вона постійно проживає за адресою: [ADDRESS] та первісному кредитодавцю ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, було про це відомо. Просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), винесене державним реєстратором Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області Смалиус В.В. 19.11.2021, індексний номер 61706704, про реєстрацію права власності на квартиру, що розташована на [ADDRESS] за ТОВ «ФАКТОРІНГС». Ухвалою судді від 08.07.2024 відкрито провадження, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, копія якої була направлена учасникам та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. 31.07.2024 від представника відповідача ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що згідно підпункту 5.3. статті 5 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п.п. 5.4. статті 5 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3. цього Договору. З наведеного вище вбачається, що п.п. 5.3., 5.4. статті 5 Договору іпотеки прямо передбачали наявність права у ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких було і право на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку». Крім цього, ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» дуже критично ставиться до заяви позивача про те, що кредитор знав про зміну її місця реєстрації та проживання, оскільки матеріали кредитної справи (і позову) не містять жодного повідомлення/листа [PERSON] , у яких би остання повідомляла про зміну місця свого проживання, і тим паче реєстрації. Також ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» критично ставиться до посилань позивача на те, що в разі отримання нею вимоги, вона б мала можливість врегулювати дане питання та сплатити суму боргу, вказану у вимозі, не допускаючи звернення стягнення на своє єдине житло. Вважають, що позивач такими заявами намагається ввести суд в оману, оскільки заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.01.2011, згідно якого з позивача стягнуто на користь банку 170 069, 84 грн., з часу його винесення ніколи не виконувалось позивачем. Враховуючи викладене просять поновити строк для подання відзиву та відмовити у задоволені позову. Крім цього, 31.07.2024 від представника відповідача ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому зазначає, що в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться цивільна справа №398/1074/23 за позовом [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ФАКТОРІНГС», третя особа без самостійних вимог на предмет спору Олександрійська міська рада Кіровоградської області, про витребування майна з чужого незаконного володіння. Суб`єктний склад у справах №398/3445/24 та №398/1074/23 є повністю ідентичним, де позивачем є [PERSON] , відповідачем ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС», а третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Олександрійська міська Рада Кіровоградської області. Крім того, ідентичними є і підстави позову [PERSON] у справі №398/3445/24 та справі №398/1074/23. Таким чином, представником позивача подано/використано шаблонну позовну заяву, яка була подана у минулому році до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (цивільна справа №398/1074/23). За вказаного вище, витрати на правничу допомогу по справі не можуть складати 7000,00 грн. У зв`язку з чим просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 247 ЦПК України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позов, посилалися на доводи, викладені в позовний заяві. Вказували на те, що первісному кредитодавцю було достеменно відомо про зміну місця проживання та реєстрації позивача, про що свідчить листування позивачки з ПАТ КБ «Надра», тому вважають, що відповідач не дотримався порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. В подальшому від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилалася на підстави, викладені ц відзиву на позов. В подальшому подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в позові просить відмовити. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.01.2008 між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №401/22/01/2008/840-7770/КФ, за умовами якого позивач отримала кредит у розмірі 15270,48 дол. США (а.с.27-29 Т.1). 24.01.2008 між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] було укладено іпотечний договір в забезпечення кредитного договору, на нерухоме майно: квартира [ADDRESS] (а.с.30-31 Т.1). У пункті 5.1 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором. У пункті 5.3 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому статею 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до пункту 5.4 договору іпотеки іпотекодкержатель має право на свій розсуд обрати умову та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених пунктом 5.3 цього договору. Згідно з копією договору купівлі-продажу від 22.01.2008, посвідченого Хоменком В.Ю. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №105, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.23 Т.1). Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.01.2011, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитом в розмірі 170069,84 грн. Рішення суду набрало законної сили 15.02.2011 (а.с.17 Т.1). Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.02.2023 № 321752657, державним реєстратором Онуфріївської селищної ради Смалиус В.В., 15.11.2021 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» (а.с.25 Т.1). Відповідно до копії Договору №GL48N718070_I_1 про відступлення прав вимоги від 15.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрованого у реєстрі за №834, ПАТ «КБ «НАДРА» відступило на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» права вимоги, в тому числі за Кредитним та Іпотечним договорами, які були укладені між ВАТ КБ «НАДРА» і [PERSON] (а.с.73-76 Т.1). Відповідно до копії Договору №20/07/2020 про відступлення прав вимоги від 20.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрованого у реєстрі за №852, ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» відступило на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» права вимоги, в тому числі за Кредитним та Іпотечним договорами, які були укладені між ВАТ КБ «НАДРА» і [PERSON] (а.с.93-94 Т.1). Згідно з копіями повідомлень про відступлення від 30.07.2020 вих.№3/75/2 та №3/76/2 ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» повідомляв [PERSON] за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , про відступлення прав вимоги за кредитним договором №401/22/01/2008/840-7770/КФ (а.с. 98, 98зв. Т.1). Згідно з копіями вимоги/іпотечного повідомлення від 30.07.2020 вих.№3/75/1 та №3/76/1, ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» повідомляв [PERSON] за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №401/22/01/2008/840-7770/КФ від 1/24/2008, та у разі невиконання умов договору про звернення стягнення на іпотечне майно (а.с. 96-97, 99-100 Т.1). Згідно з копіями повідомлень про відступлення від 09.09.2020 вих.№75/1 та №76/1 ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» повідомляв [PERSON] за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , про відступлення прав вимоги за кредитним договором №401/22/01/2008/840-7770/КФ (а.с. 103зв., 105зв. Т.1). Згідно з копіями вимоги/іпотечного повідомлення від 09.09.2020 вих.№75/2 та №76/2, ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» повідомляв [PERSON] за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №401/22/01/2008/840-7770/КФ від 1/24/2008, та у разі невиконання умов договору про звернення стягнення на іпотечне майно (а.с. 104-105, 106-107 Т.1). Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, положення Закону України «Про іпотеку» прямо вказують, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. У пункті 5.3 договору іпотеки від 24.01.2008 сторонами було встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Аналіз вищевказаного пункту 5.3 договору іпотеки свідчить про те, що сторони договору у цьому пункті обумовили, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто закріпили іпотечне застереження про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Отже, зазначений вище пункт договору іпотеки містить відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням. Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справа № 199/8324/19 (провадження № 14-212 цс 21) та постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справі №363/2337/19. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною першою статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 10 зазначеного Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок). Згідно з пунктами 18, 23 зазначеного Порядку за результатами розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Відповідно до пункту 61 зазначеного Порядку в редакції, станом на час здійснення реєстраційних дій, для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві представник позивача вказує на те, що позивач не отримувала письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) звертала увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 205/1096/19 (провадження № 61-6207св21) зазначено, що: «за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті). Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Як вбачається з копій повідомлень про відступлення від 30.07.2020 та від 09.09.2020, а також копій вимоги/іпотечного повідомлення від 30.07.2020 та від 09.09.2020 вони направлялися на ім`я [PERSON] за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , що також підтверджується копіями описів вкладення та конвертів з позначками Укрпошти про повернення листа у зв`язку з відсутністю адресата та закінченням строку зберігання (а.с. 96зв., 101, 102, 103 Т.1). З урахуванням викладеного, доводи позивача щодо неналежного повідомлення є такими, що заслуговують на увагу. Відправлення, на які посилається відповідач, відправлені за адресою: [ADDRESS] , за якою позивач не проживає з 2009 року, про що свідчать довідки про склад сім`ї (а.с. 102зв.-103 Т.2), копія паспорту на ім`я позивачки з позначкою про реєстрацію місця проживання (а.с.104 Т.2), про що також було відомо первісному кредитодателю ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, що підтверджується листуванням ПАТ КБ «Надра» з [PERSON] (а.с. 101, 101зв. Т.2) та копією заяви про виконання зобов`язань по кредитному договору від 31.12.2010 (а.с. 102 Т.2), де вказується адреса позивача: [ADDRESS] . Відправлення, які направлялися відповідачем на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , позивачем також не могли бути отримані, оскільки вказана адреса є помилковою, оскільки попередня назва «площа Кірова» змінена на «площа Покровська». Площа Соборна (колишня назва Леніна) це зовсім інша адреса. Таким чином, іпотекодержатель не дотримався порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, тому не набув права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Відповідно до частини другої статті 37 Закону № 898-IV рішення про реєстрацію права власності іпотекою держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21), зазначено, що відповідно до статті 37 Закону № 898-IV рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оспорено іпотекодавцем у суді, що є для іпотекодавця гарантією дотримання іпотекодержателем вимог закону щодо підстав та процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Тому належним та ефективним способом захисту позивача, який вважає, що його право порушене тим, що право власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, зареєстроване за відповідачем (іпотекодержателем) на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), є позов про скасування рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. З урахуванням обставин конкретної справи та за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер і таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України (пункт 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)). За таких обставин, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем доказів не надано. Таким чином, не можна вважати доведеними витрати [PERSON] на правничу правову допомогу у суді на суму 7000 грн. Тому підстави для їх розподілу відсутні. Враховуючи повне задоволення позовну, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,69 грн.

Outcome: approved