Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

04 листопада 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 16414,93 грн за кредитним договором № 00-9922529 від 24 серпня 2024 року, укладеним між відповідачкою та ТОВ «Макс Кредит», право вимоги за яким набув позивач.. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 24 серпня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» та відповідачка уклали договір кредитної лінії № 00-9922529 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за яким ТОВ «Макс Кредит» перерахувало відповідачці грошові кошти в сумі 9600 грн на зазначену нею банківську карту, проте відповідачка належним чином свої зобов`язання за договором не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 16 квітня 2025 року за договором факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал між первісним кредитодавцем та позивачем, останній набув право грошової вимоги, в тому числі до відповідачки за вищевказаними кредитними зобов`язаннями на суму 16414,93 грн, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість разом з понесеними судовими витратами: судовий збір - 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 7000 грн. 07 листопада 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідачка надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги визнає частково щодо стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування грошима; заперечує у частині нарахування штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань, посилаючись на заборону їх нарахування у період воєнного стану, а також вважає розмір правничої допомоги завищеним, оскільки справа не є складною Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 24 серпня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 00-9922529 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідачка на офіційному сайті товариства після ознайомлення з актуальною редакцією Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Макс Кредит» подала відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані. Після перевірки персональних даних та погодження Товариством заявки, відповідачка 24 серпня 2024 року о 07:14:28 годині підписала Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 49024, який був надісланий Товариством на її номер телефону [NUMBER] . Підписанням кредитного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, які розміщені на вебсайті, повністю приймає їх умови, розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачкою здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору, без чого укладення було б неможливе. Кредитна лінія надавалася строком на 360 днів від дати отримання кредиту з остаточною датою повернення 19 серпня 2025 року зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою - 0,94 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується у межах строку дії кредитної лінії (п. 1.5.1 договору), а також комісії за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, що у грошовому виразі складає 1600 грн (п.1.6 договору). За умовами договору ТОВ «Макс Кредит» надало [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 8000 грн на споживчі потреби, перерахувавши кошти одним платежем через посередника платіжних послуг ТОВ «ПрофітГід» в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-714 від 28.07.2023 на банківську карту відповідачки № [NUMBER] , емітовану у АТ КБ «ПриватБанк», а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. [PERSON] використала кредитні кошти за призначенням, що вбачається із виписки за особовим рахунком відповідачки, проте свої зобов`язання щодо повернення кредиту та інших платежів відповідно до графіку платежів не виконувала належним чином. У зв`язку з цим станом на 16 квітня 2025 року за розрахунком кредитодавця за нею утворилася заборгованість за основним зобов`язанням - 5983,68 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 8831,25 грн за період з 24 серпня 2024 року по 16 квітня 2025 року, заборгованість за комісією - 1600 грн, всього на суму 16414,93 грн. 16 квітня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал, за умовами якого ТОВ «Юніт Капітал» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 18921,18 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Отже, [PERSON] , уклавши кредитний договір, взяла на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, сплати процентів та інших платежів, передбачених договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як судом було з`ясовано відповідачка отримала кредитні кошти, однак до теперішнього часу не повернула їх, чим порушила зобов`язання, тому вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту - 5983,68 грн і нарахованих за умовами договору у межах строку кредитування процентів - 8831,25 грн є обґрунтованою і підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги про стягнення комісії за надання кредиту, суд вважає, що вимога є необґрунтованою, оскільки первісний кредитор не мав права встановлювати у спірному кредитному договорі винагороду за видачу кредиту, яку банк вчиняє на власну користь, з огляду на таке. У постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV Закон України «Про захист прав споживачів» був викладений в новій редакції, яка запровадила законодавче регулювання права споживача в разі придбання ним продукції у кредит (стаття 11) та визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача внаслідок їх несправедливості (стаття 18). Натомість, в частині першій статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачалося, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Тобто була закріплена інша правова конструкція недійсності умов договору. Аналізуючи викладене, а також надаючи оцінку умовам кредитного договору, розрахунку заборгованості, суд вбачає, що кредитор зобов`язує позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 1600 грн, що є несправедливою умовою. Тому вимога про стягнення комісії не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов`язання, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення боргу за кредитом у загальному розмірі 14814,93 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням - 5983,68 грн та заборгованість за нарахованими процентами - 8831,25 грн за період з 24 серпня 2024 року по 16 квітня 2025 року, підлягають задоволенню, так як фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання Що стосується заперечень відповідачки щодо нарахування штрафних санкцій за порушення умов кредитного договору, то слід заначити, що позивач не ставить вимогу про їх стягнення. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, укладеним між позивачем та Адвокатським бюро «Соломко та партнери», а також Додаткову угоду № 25770871967 від 11 вересня 2025 року, в яких сторони погодили вартість послуг щодо боржниці [PERSON] , зокрема: вивчення матеріалів справи: 2 год.- 1000 грн; складання адвокатського запиту: 1 год.- 500 грн; складання клопотання про витребування доказів: 1 год.- 500 грн; складання позовної заяви: 2 год.- 5000 грн., акт від 01 жовтня 2025 року прийому-передачі наданих послуг до договору 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року. Враховуючи вказані норми, нескладність справи, розгляд якої здійснено судом в порядку спрощеного провадження, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення правничої допомоги підлягає частковому задоволенню у розмірі 3000 грн. При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, №922/445/19. Згідно зі ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2186,28 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Outcome: partial