Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] 01.03.2018 року був укладений кредитний договір №Р25.21847.003716642. 17.11.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №Р25.21847.003716642 від 01.03.2018 року в сумі 110 291,21 грн., з яких 39 375,45 грн. заборгованість за основним боргом, 17 895,56 грн. заборгованість за процентами, 53 020,20 грн. заборгованість за комісіями. Всі нарахування здійснювались первісним кредитором станом на день відступлення права вимоги. Оскільки відповідач не виконує своїх обов`язків щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісії, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості за кредитним договором. В тексті позовної заяви представник позивача просив розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позов надійшов до суду 14.10.2025 року. 22.10.2025 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 30.12.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача адвокат Бітюра А.А. просить відмовити у задоволення позову, посилаючись на відсутність належних доказів наявної заборгованості за кредитним договором у зв`язку з ненаданням первинних документів виписок з рахунків позичальника, недоведення факту набуття права вимоги, протиправність нарахування комісії за послуги, які відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» повинні надаватись банком безкоштовно. Також зазначає, що на підставі виконавчого напису нотаріуса з [PERSON] стягнута заборгованість за вказаним договором в сумі 83293,04 грн. на користь АТ «Ідея Банк», станом на 24.11.2023 року відповідне виконавче провадження завершене із залишком суми заборгованості 67345,76 грн. У відповіді на відзив представник позивача зауважує, що відповідач як власник карткового рахунку може самостійно отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту отримання кредитних коштів. Також на підтвердження переходу права вимоги і розміру заборгованості надає повний текст договору факторингу та витяг з реєстру прав вимоги, довідку про перерахування коштів за кредитним договором та детальний розрахунок заборгованості, складений первісним кредитором. Вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши наявні у справі матеріали (копію кредитного договору №Р25.21847.003716642 від 01.03.2018 року; копію заяви про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» від 01.03.2018 року; копію заяви про приєднання до договору добровільного страхування життя від 01.03.2018 року; копію згоди-повідомлення від 01.03.2018 року; копію паспорту споживчого кредиту від 01.03.2018 року додатком; копію заяви-анкети від 01.03.2018 року; копії ордерів-розпоряджень від 01.03.2018 року; копію згоди фізичної особи суб`єкта кредитної історії від 01.03.2018 року; розрахунок заборгованості; копію договору факторингу № 17112023 від 17.11.2023 року; копію платіжної інструкції від 20.11.2023 року; копію реєстру боржників №1 від 17.11.2023 року; копію виконавчого напису № 6534 від 23.07.2019 року; інформацію про виконавче провадження від 24.12.2025 року; постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2019 року; постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.11.2023 року; копію довідки в/ч [NUMBER] № 6865 від 14.03.2025 року; копію посвідчення учасника бойових дій; копію військового квитка; копію довідки про реєстрацію місця проживання особи; копію пенсійного посвідчення; копію довідки в/ч [NUMBER] № 6868 від 14.03.2025 року; лист Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області від 14.01.2026 року; копію довідки-розрахунку заборгованості; копію виписки з рахунку від 17.11.2023 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 01.03.2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №Р25.21847.003716642, за яким кредитор надав відповідачу кредит в сумі 54 310 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 36 місяців з можливістю пролонгації, з умовою сплати процентів в розмірі 10 % річних від залишкової сими кредиту. Договір передбачав, що позичальник щомісячно сплачувати плату в розмірі 2,05% від початкової суми кредиту за обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме: зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості з кредитом тощо; надання інформації по рахункам позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником з використанням різних каналів зв`язку тощо (п.2 Розділу 4 Паспорту споживчого кредиту, п.1.4 кредитного договору). За невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань договір передбачав право банку нараховувати пеню за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 днів, 0,65% - в період прострочення оплати з 61 дня та по день повного погашення заборгованості за договором, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення (п. 3.3.1 договору). Відповідно до графіку щомісячних платежів 01.03.2021 року відповідач повинен був виплатити кредит. 23.07.2019 року за заявою АТ «Ідея Банк» вчинений виконавчий напис № 6534, за яким з [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором №Р25.21847.003716642 від 01.03.2018 року за період з 01.01.2019 року по 07.06.2019 року в розмірі: 42069,51 грн. строковий основний борг; 8171,49 грн. прострочений основний борг; 3263,15 грн. прострочені проценти; 81,57 грн. строкові проценти; 1204,70 грн. строкова плата за обслуговування кредиту; 11592,76 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту; 15009,86 грн. пеня; 1900 грн. плата за вчинення виконавчого напису, а всього 83293,04 грн. 21.11.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису, в результаті якого з [PERSON] стягнуто 18 939 грн., з яких 15 947,28 грн. борг, перерахований на користь АТ «Ідея Банк», 2641,72 грн. виконавчий збір, 350 грн. витрати виконавчого провадження. Стягнення проводитись у період з травня 2020 року до серпня 2022 року. 17.11.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №Р25.21847.003716642 від 01.03.2018 року. Відповідно до розрахунку боргу АТ «Ідея Банк», наданому позивачем, станом 17.11.2023 року заборгованість відповідача перед ним становить 110 291,21 грн., з яких: 39 375,45 грн. заборгованість за основним боргом, 17 895,56 грн. заборгованість за процентами, 53 020,20 грн. заборгованість за комісіями. Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з постановою Верховного Суду від 20.02.2019 року по справі №372/3743/15-ц реалізація кредитором права на дострокову вимогу про повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, може реалізовуватись кредитором як шляхом пред`явлення позову до суду, так і шляхом направлення письмової вимоги боржнику, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року №202/4494/16-ц провадження №14-318цс18 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того згідно з постановою Верховного Суду від 12.04.2023 року по справі №522/16447/15 встановивши факт звернення банку у 2008 році із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості незалежно від способу такого стягнення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, а тому відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України банк втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку до дня повернення позики. Такі висновки апеляційного суду є правильними та відповідають усталеній практиці Верховного Суду щодо розгляду подібних спорів, а доводи касаційної скарги їх не спростовують. Отже право на дострокову вимогу про повернення кредиту може реалізовуватись кредитором як шляхом пред`явлення позову до суду, так і шляхом направлення письмової вимоги боржнику або його зверненням до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Звернувшись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, банк достроково припинив дію кредитного договору і стягнув суму заборгованості. При цьому відповідно до виконавчого напису на час звернення до нотаріуса заборгованість за кредитним договором №Р25.21847.003716642 від 01.03.2018 року становила: 42 069,51 грн. строковий основний борг; 8171,49 грн. прострочений основний борг; 3263,15 грн. прострочені проценти; 81,57 грн. строкові проценти; 1204,70 грн. строкова плата за обслуговування кредиту; 11 592,76 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту; 15 009,86 грн. пеня, а всього - 81 393,04 грн. В межах виконавчого провадження, відкритого за виконавчим написом, з [PERSON] стягнуто15 947,28 грн. заборгованості перед АТ «Ідея Банк». Суд також зауважує, що у постанові від 30.06.2020 року у справі № 638/18231/15-ц Велика Палата Верховного Суду наголошує, що кредитор не може бути обмежений у виборі застосованого способу задоволення своїх вимог до боржника, в той час як контроль за недопустимістю подвійного стягнення заборгованості в межах своїх повноважень здійснює як державний (приватний) виконавець, так і суд в рамках судового контролю за виконанням судових рішень. Отже, позивач, надавши суду документи первісного кредитора (копії банківських ордерів-розпоряджень, виписку з банківського рахунку), копію договору факторингу, витяг з реєстру боржників та платіжну інструкцію щодо здійснення оплати за договором, підтвердив як факт укладення кредитного договору і наявність заборгованості відповідача, так і перехід до нього вимоги за цим договором. Тому в цій частині суд відхиляє аргументи сторони відповідача. Проте, з урахуванням встановлених обставин, суд не погоджується з розміром заявленої до стягнення заборгованості та її структурою. Так, суд вважає слушними аргументи представника відповідача щодо протиправності нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність і безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Натомість банком встановлена щомісячна плата саме за послуги, які відповідно до ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» повинні надаватись безкоштовно, а саме: надання інформації по рахункам позичальника щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості з кредитом тощо. Відомостей про періодичність надання цієї інформації договір не містить. Отже, положення п.1.4. кредитного договору щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч. 1 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». При визначенні розміру остаточної суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню, суд враховує борг, стягнутий державною виконавчою службою в межах виконавчого провадження, платіж відповідача АТ «Ідея Банк» від 18.05.2020 року на погашення кредитної заборгованості відповідно до виписки його рахунку. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 46 648,30 грн. (68 595,58 грн. 15 947,28 грн. 6000 грн.), де 68 595,58 грн - заборгованість відповідно до виконавчого напису нотаріуса за тілом кредиту, процентами та пенею без урахування нікчемної комісії, 15 947,28 грн. борг, стягнутий на користь АТ «Ідея Банк» у виконавчому провадженні, 6000 грн. - платіж відповідача на користь АТ «Ідея Банк» від 18.05.2020 року. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором № Р25.21847.003716642 від 01.03.2018 року в сумі 46 648,30 грн. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 42 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1271,76 грн. (3028 грн. х 42 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial