Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що має з відповідачем двох спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . При цьому, рішенням Кодимського районного суду Одеської області ухваленим 14.06.2017 року у справі № 503/802/17, було задоволено позовні вимоги в частині про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання згаданих дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1100,00 грн щомісячно, починаючи з 04.05.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Відзначено, що відповідач [PERSON] не виконує свого обов`язку щодо матеріального забезпечення своїх дітей, внаслідок чого станом на 01.12.2025 року сума боргу складає 102115,00 грн. Водночас відзначає, що позивач обґрунтовано потребує збільшення розміру аліментів, оскільки рівень цін на продукти харчування, дитячий одяг, комунальні послуги, медичне забезпечення та інші необхідні витрати суттєво зріс в порівнянні з часом коли було стягнуто аліменти, внаслідок чого розмір останніх вже не забезпечує належного та достатнього утримання дітей. Окрім того, син має проблеми зі здоров`ям, що потребує регулярного медичного нагляду, додаткових обстежень, консультацій спеціалістів та купівлі медикаментів, що значно збільшує щомісячні витрати позивача. Також з віком зростають витрати на дочку для забезпечення їй належного розвитку, навчання, харчування, одяг та повсякденні потреби. У зв`язку з чим позивач пред`явила до відповідача позову шляхом подання до суду через свого представника з використанням системи «Електронний суд» відповідної позовної заяви, в якій просить змінити спосіб стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей із твердої грошової суми на стягнення у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а саме в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття; а також стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2019 року по 01.12.2025 року в сумі 102115,00 грн. Також до позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів в електронній формі, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію списку «№ 03.12.2025 Скрибка» згрупованих поштових відправлень «Рекомендований лист» (а.с.20), в якому під № 1 містяться відомості про поштове відправлення № R0670500225671 для відповідача, та копію фіскального чеку АТ «Укрпошта» про оплату послуг за пересилання поштове відправлення № R0670500225671 (а.с.20 на звороті). 12.12.2025 року ухвалою суду (а.с.24-25) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Також в цій ухвалі судом було встановлено строки і порядок подання інших заяв по суті справи відповіді на відзив та заперечення. Копію ухвали направлено сторонам та отримано позивачем і його представником, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 та ч.7 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки 12.12.2025 року до електронного кабінету представника позивача адвоката Скрибки І.Ю., про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.33), а відповідачем, у порядку встановленому пунктом 3 ч.6 ст. 272 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № R068038752743 про вручення йому 24.12.2025 року рекомендованого відправлення № R067060169249 (а.с.65). 22.12.2025 року представник відповідача адвокат Вендель О.М. подав через систему «Електронний суд» заяву (а.с.36-37) із клопотанням про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, тобто фактично дана заява була із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України). 22.12.2025 року ухвалою суду (а.с.42-43) було залишено без задоволення заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Венделя О.М. із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 24.12.2025 року представник відповідача адвокат Вендель О.М. подав через систему «Електронний суд» клопотання (а.с.50-51) про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України). 24.12.2025 року ухвалою суду (а.с.55-56) було призначено розгляд справи у судовому засіданні. 03.01.2026 року представник відповідача [PERSON] адвокат Вендель О.М. подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву (відзив) (а.с.79-83), в якому просив суд позовні вимоги задовольнити частково, а саме: позовну вимогу про змінити спосіб стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей із твердої грошової суми на стягнення у частці від заробітку (доходу) платника аліментів задовільнити в частині стягнення в розмірі 1/6 всіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття; позовну вимогу про стягнення з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2019 року по 01.12.2025 року задовольнити в частині стягнення останньої в розмірі 20000,00 грн. При цьому, в обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача послався на те, що позивачем в позовній заяві не зазначено жодної з підстав, передбачених ст. 192 СК України. Обставини щодо стану здоров`я сина та внаслідок цього потреби у проведенні відповідних заходів існували на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, а саме наведене обґрунтування є підставою не для збільшення розміру аліментів, а для стягнення додаткових витрат. Також позивачем необґрунтовано заявленого нею розміру аліментів в 1/3 частину від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, хоча обов`язок утримувати дітей стосується обох батьків, а позивач не надала доказів свого щомісячного доходу. Відзначив, що відповідач [PERSON] проживає із сім`єю у складі своєї дружини [PERSON] , сина [PERSON] , [INFO] , та падчерки [PERSON] , тому вважає, що стягнення з нього аліментів має становити 1/6 частину від його доходу. Також звертає, увагу на те, що стягнення аліментів в новому розмірі має здійснюватися не з дати подачі позовної заяви до суду, як заявлено в позові, а із дня набрання рішенням законної сили. Окрім того зазначив, що до позовної заяви не додано розрахунку пені, що позбавляє можливості перевірити правильність нарахування заявленої до стягнення суми, а відтак вважав, що позивачем не доведено наявності неустойки (пені) саме в розмірі 102115,00 грн. В свою чергу до самого відзиву додано докази, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та пункту 2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, його надсилання іншому учаснику справи позивачу рекомендованим листом № 5700118388607 з описом вкладення, а саме копії відповідних опису вкладення і фіскального чеку АТ «Укрпошта» про оплату послуг за пересилання (а.с.103), а представнику позивача адвокату Скрибці І.Ю. в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», а саме квитанцію № 5538430 про доставку 03.01.2026 року документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС (а.с.103 на звороті). У встановлений судом строки позивач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, а саме відповідь на відзив не подала. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінету її представника адвоката Скрибки І.Ю., що підтверджує довідка про доставку електронного документа (а.с.148). Представник позивача [PERSON] адвокат Скрибка І.Ю., який приймав участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомленим належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінету його представника адвоката Венделя О.М., що підтверджує довідка про доставку електронного документа (а.с.147). Представник відповідача [PERSON] адвокат Вендель О.М., який приймав участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, заперечував проти задоволення позову в заявленому обсязі з підстав зазначених у відзиві. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони в період з 10.11.2007 року до 24.06.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується змістом копії рішення Кодимського районного суду Одеської області від 13.06.2017 року у справі № 503/803/17 (а.с.12-13), яке набрало законної сили 24.06.2017 року. Від зазначеного шлюбу сторони мають двох спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області 02.04.2009 року (а.с.10), актовий запис № 08, та копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області 02.11.2010 року (а.с.11), актовий запис № 27. Згідно рішення Кодимського районного суду Одеської області від 13.06.2017 року у справі № 503/803/17 (а.с.12-13), яке набрало законної сили 24.06.2017 року, про розірвання шлюбу між сторонами, також було ухвалено рішення про залишення проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . 14.06.2017 року Кодимським районним судом Одеської області було ухвалено рішення у справі № 503/802/17, яке набрало законної сили 26.06.2027 року, яким позов задоволено частково, а саме з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн щомісячно, починаючи з 04 травня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття, про що свідчить відповідне судове рішення, яке наявне в публічному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. 14.07.2017 року було відкрите виконавче провадження № 54304331 за виконавчим листом виданим Кодимським районним судом Одеської області 26.06.2027 року за рішенням від 14.06.2017 року у справі № 503/802/17, із того часу органом державної виконавчої служби проводиться виконання зазначеного судового рішення, про що в сукупності свідчать відомості наявні в публічному доступі в Автоматизованій системі виконавчих проваджень та копія постанови головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.10.2025 року (а.с.92-93). 21.11.2019 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка внаслідок цього змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 21.11.2019 року (а.с.87), актовий запис № 44. [INFO] у відповідача [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 27.03.2020 року (а.с.87 на звороті), актовий запис № 22. В період з 04.02.2022 року по 11.04.2024 року відповідач [PERSON] був працевлаштований, про що свідчать відповідні записи за № 8-10 в його трудовій книжці серії [NUMBER] , заведеній 19.10.2018 року (а.с.100-102). З 20.09.2025 року, після призову на військову службу під час мобілізації, відповідач [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , внаслідок чого отримує грошове забезпечення військовослужбовця, що підтверджує копія витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 22.09.2023 року № 198 (а.с.39). В свою чергу, згідно змісту копії постанови головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Килевник С.В. від 04.10.2025 року (а.с.92-93) у виконавчому провадженні № 54304331 були прийняті рішення: - про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] , які останній отримує у військовій частині [NUMBER] ; - визначено рахунок органу ДВС на який треба здійснювати перерахування утриманих коштів; - зобов`язано військову частину [NUMBER] , яка здійснюватиме відрахування із доходів боржника [PERSON] , серед іншого, щомісяця надсилати виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, а у разі припинення перерахування коштів, не пізніш як у триденний строк, повідомити виконавця про причину припинення виплат та зазначити нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме; - попередження відповідальної особи за утримання коштів з боржника про відповідальність за невиконання законних вимог виконавця, порушення Закону України «Про виконавче провадження» (у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника); - заборонено відповідальній особі за утримання коштів з боржника самостійно змінювати порядок стягнення суми боргу та розмір відрахувань; - направлення копії цієї постанови для виконання до військової частини № [NUMBER] та сторонам виконавчого провадження (тобто стягувачу [PERSON] і боржнику [PERSON] ) до відома. В межах виконавчого провадження № 54304331 за період з 01.03.2018 року по 01.12.2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів за судовим рішенням, яка станом на 01.12.2025 року нарахована в сумі 102115.00 грн, про що свідчать розрахунки заборгованості із сплати аліментів по виконавчому провадженні № 54304331, складені головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Килевник С.В. (а.с.17-18). Згідно відповіді № 2121823 від 12.12.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів (а.с.27-30), отриманої судом у відповідності до положень ч.1 ст. 84 ЦПК України, відповідач [PERSON] за період з січня 2018 року мав періодичні заробітки (доходи), при цьому в жовтні 2025 року отримав грошове забезпечення військовослужбовця від військової частини № [NUMBER] в розмірі 37144,5 грн. Нормативно-правове застосування У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-III (надалі за текстом Закон), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно положень ч.1 ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Окрім того ч.4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Водночас із цим у відповідності до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до першого абзацу ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Висновки суду - щодо обґрунтованості позову в частині позовної вимоги про зміну способу стягнення аліментів: Суд відзначає те, що на час ухвалення судом 14.06.2017 року рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн щомісячно норма ч.1 ст. 184 СК України була чинною у редакції (до 08.07.2017 року), яка передбачала, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Однак, як судом вже зазначалося вище, внаслідок призову на військову службу під час мобілізації, починаючи з жовтня 2025 року відповідач [PERSON] отримує грошове забезпечення військовослужбовця від військової частини № [NUMBER] в розмірі, який в жовтні 2025 року, становив 37144,5 грн. Проходження відповідачем [PERSON] військової служби дозволяє суду прийти до висновку, що з початку останньої в нього наявне постійне стабільне джерело доходу, принаймні у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця. З врахуванням зазначеного та положень абзацу другого ч.3 ст. 181 СК України, згідно яких спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом саме одержувача аліментів, то суд вважає, що позов про необхідність самої зміни стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів є обґрунтованим. Представником позивача [PERSON] адвокатом Скрибка І.Ю. у змісті позовної заяви заявлено позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а саме в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, що з врахуванням отримуваного відповідачем [PERSON] доходу з жовтня 2025 року дорівнює сумі 12381,5 грн (1/3 частина від 37144,5 грн = 12381,5 грн). Представник відповідача [PERSON] адвокатом Венделєм О.М. у змісті відзиву зазначено про відсутність заперечень проти зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а саме в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, що з врахуванням отримуваного відповідачем [PERSON] доходу з жовтня 2025 року дорівнює сумі 6190,75 грн (1/6 частина від 37144,5 грн = 6190,75 грн). В свою чергу суд при визначенні розміру частки від заробітку (доходу) платника аліментів, яка підлягатиме стягненню в якості аліментів, враховує якнайкраще забезпечення інтересів дітей (на утримання яких стягуються аліменти), у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року, а також матеріальне становище платника аліментів та наявність на утриманні останнього ще одної малолітньої дитини. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 року № 4695-IX, з 1 січня 2026 року для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць установлений в розмірі 3512 гривень. З огляду на зазначене суд вважає необхідним визначити частка заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, в розмірі 1/5 частини, яка з врахуванням отримуваного відповідачем [PERSON] доходу з жовтня 2025 року дорівнює сумі 7428,9 грн (1/5 частина від 37144,5 грн = 7428,9 грн). При цьому, суд відзначає, що 1/5 частина заробітку (доходу) відповідача [PERSON] 7428,9 грн є фактично наближеним до мінімального рекомендованого розміру аліментів на двох дітей віком від 6 до 18 років 7024 грн (3512 грн Х 2 дітей = 7024 грн) та навіть перевищує цей розмір, а мінімальний гарантований розмір аліментів перевищує більш ніж у двічі. На думку суду наразі заробіток (дохід) платника аліментів є достатнім для присудження аліментів саме в розмірі мінімального рекомендованого розміру аліментів, передбаченого ч.2 ст. 182 СК України. Водночас позивачем не доведено обґрунтованості стягнення аліментів в частці заробітку (доходу) відповідача [PERSON] більшому за визначений судом розмір. При цьому, суд відзначає, що обґрунтування в позові щодо наявності потреби на лікування сина є підставою не для змін способу сплати аліментів та/або збільшення розміру стягнутих аліментів, а для стягнення додаткових витрат на дитину в порядку, передбаченому ст. 185 СК України, про що відзначено у змісті відзиву поданого представником відповідача, із чим погоджується суд. - щодо обґрунтованості позову в частині позовної вимоги про стягнення неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів: У змісті позовної заяви заявлено позовну вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2019 року по 01.12.2025 року в сумі 102115,00 грн. Однак, суд звертає увагу на те, що згідно змісту розрахунків заборгованості із сплати аліментів по виконавчому провадженні № 54304331, складених головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Килевник С.В. (а.с.17-18), дана заборгованість почала утворюватися лише починаючи з грудня 2019 року, оскільки до цього існуюча заборгованість була повністю сплачена відповідачем [PERSON] та навіть були періоди існування переплати (а.с.18). В свою чергу у вересні 2021 року мала місце разова сплата на погашення заборгованості в розмірі 25600,00 грн (а.с.18 на звороті), яка перевищує сукупний розмір заборгованості нарахований на кінець 2019 року 1800,00 грн та за весь 2020 рік 20585,00 грн, тобто 1800,00 грн + 20585,00 грн = 22385,00 грн. Таким чином суд вважає, що наявна загальна заборгованість відповідача [PERSON] має складатися із заборгованості, яка почала заново утворюватися за період не раніше лютого 2021 року. У постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного від 09 вересня 2020 року у справі № 183/1433/17 (провадження № 61-24218св18) та від 18 листопада 2020 року у справі № 337/3135/17 (провадження № 61-36292св18) відзначалось, що при обчисленні розміру неустойки береться розмір заборгованості, який визначений державним виконавцем у розрахунку. У пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Проте суд звертає увагу на невідповідності і суперечності наявні у розрахунку заборгованості (а.с.18 на звороті) за 2021 рік, а саме у графі «Сума, що підлягала сплаті» зазначені відомості про 13 сум, в той час як кількість місяців в розрахунковому періоді 12, що виникло внаслідок зазначення суми «2.395,00 грн.» в полі, в якому мав бути проставлений номер цієї графи «6»; а в підсумку у графі «Сума, що підлягала сплаті» зазначено суму «29.538,00 грн», у графі «Сума фактично сплачена» зазначено суму «25.600,00 грн.», а у графі «Заборгованість» зазначено суму «3.938,00 грн.»; натомість «Загальна сума боргу станом на 01.01.2022 року складає 26.323,00 грн.». З огляду на зазначені невідповідності і суперечності суд позбавлений можливості перевірити розрахунок зазначений в змісті позовної заяви, оскільки неможливо встановити які саме використані в ньому суми із розрахунку державного виконавця є помилковими, а які дійсними. При цьому, у змісті позовної заяви не наведено обґрунтування на усунення цих невідповідностей і суперечностей. Водночас зазначено розрахунок, в якому при виконанні застосовувалась в кожному з років лише сума в одному розмірі на рік, яка множилась на кількість місяців в році 12. Наприклад, у 2022 році «12 ? 2744 = 32928 грн». Але в розрахунку державного виконавця за 2022 рік (а.с.17) протягом року сума нарахувань змінювалась тричі, а саме з січня по червень 2.618,00 грн, з липня по листопад 2.744,00 грн, а у грудні 2.833,00 грн. Таким чином загальна сума за 2022 рік державним виконавцем розрахована в розмірі 32.261,00 грн, що не відповідає сумі в розрахунку наведеного в позовній заяві 32928 грн. Окрім того, в суду викликають сумніви наявності вини платника аліментів у продовженні зростанні заборгованості зі сплати аліментів навіть у грудні 2025 року, оскільки з жовтня 2025 року відповідач [PERSON] отримував грошове забезпечення військовослужбовця і державним виконавцем 04.10.2025 року у виконавчому провадженні № 54304331 було прийнято, серед іншого, рішення про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] , які останній отримує у військовій частині [NUMBER] . Згідно пункту 4 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт. Представник відповідача [PERSON] адвокатом Венделєм О.М. у змісті відзиву зазначено про відсутність заперечень проти стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 20000,00 грн. З огляду на згадане суд вважає, за можливе задовольнити позовну вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів саме в розмірі 20000,00 грн, яка не заперечена відповідачем та існування якої не викликає сумнівів з огляду на розрахунок складений державним виконавцем. Натомість заявлений розмір неустойки (пені), який перевищує зазначену суму, недоведений позивачем шляхом надання належного розрахунку та усунення невідповідностей і суперечностей виявлених судом у розрахунках як в позовній заяві так і в розрахунку складеному державним виконавцем. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). - щодо судових витрат Приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову, була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, то на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн.

Outcome: partial