Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-08 00:00:00

12.08.2025 адвокат Тиміцька С.М., в інтересах позивача [PERSON] , через підсистему «Електронний суд», звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання дитини із батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28.09.2021 було розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області у справі № 944/3013/21. Разом з тим, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16.06.2021 у справі № 944/3016/21 із позивача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку. До 10.07.2025 син сторін проживав із відповідачем у Іспанії та відвідував там школу, однак 11.07.2025 повернувся в Україну, оскільки йому виповнилося 14 років і він самостійно прийняв рішення проживати з батьком. З цього часу позивач здійснює повне матеріальне забезпечення сина: харчування, одяг, навчання, лікування, організація дозвілля, а тому підстав для подальшого стягнення аліментів з позивача на користь відповідача немає. У зв`язку із зазначеним, позивач просить звільнити його від обов`язку сплачувати аліменти на користь [PERSON] . Ухвалою судді від 25.08.2025 позовна заява прийнята до розгляду та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 26.11.2025 представник відповідача адвокат Кметик Я.С. скерував до суду клопотання про зупинення провадження по зазначеній справі, посилаючись на те, що [PERSON] залишив неповнолітнього сина проживати з його батьками в м. Тернополі , оскільки згідно наказу № 42 від 17.02.2023 призваний на військову службу за призовом по мобілізації на особливий період та проходить військову службу по даний час в військовій частині [NUMBER] . Разом з тим, Тернопільським міськрайонним судом 26.08.2025 в справі №607/17243/25 відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Вважав неможливим проводити розгляд справи про припинення стягнення аліментів до вирішення справи про визначення місця проживання дитини. 27.11.2025 від представника позивача [PERSON] надійшли заперечення на клопотання. Вказала, що [PERSON] та його син проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS] , також там проживають батьки позивача. Син сторін [PERSON] навчається у Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 16 імені Володимира Левицького ТМР Разом з тим, позивач дійсно у 2023 році був мобілізований та служить у лавах ЗСУ та попри військову службу батько бере участь у вихованні сина та повністю несе всі витрати на його утримання, позаяк відповідач починаючи із липня 2025 року зовсім не бере участі в утриманні сина, ігноруючи судовий наказ про стягнення аліментів та різними способами намагається уникнути сплати аліментів. Стягнення аліментів з батька на користь матері в цій ситуації призводить до неправомірного збагачення матері, оскільки дитина не перебуває на її утриманні. Це, в першу чергу, не відповідає інтересам дитини та прямо порушує інтереси батька на принцип рівності утримання дитини. 15.12.2025 відмовлено у задоволенні заяви адвоката Тиміцької С.М. про забезпечення позову. Також 29.01.2026 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження, проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Тиміцька С.М. підтримали позовні вимоги та надали пояснення на обґрунтування позову, які є тотожними викладеним у позовній заяві. [PERSON] наголосив на тому, що син проживає наразі разом із ним та перебуває на його утриманні. Відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Кметик Я.С. скерував клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, заперечив щодо позовних вимог та просив у задоволенні позову відмовити, з підстав викладених у клопотанні відповідача з посиланням на надані докази, які підтверджують факт перебування [PERSON] на службі в Збройних Силах України та окреме проживання неповнолітнього сина з батьком. Судом 25.02.2026 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи його складення та проголошення відкладено; проголошення судового рішення призначено на 09.03.2026. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд, по суті встановив. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2010, який розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 28.09.2021 у справі № 944/3013/21. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , повторно виданим 16.08.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). 16.06.2021 Яворівським районним судом Львівської області у справі № 944/3016/21 видано судовий наказ, яким з [PERSON] , на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.06.2021 та до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] відвідував школу в Іспанії (дата реєстрації в навчальному закладі 22.06.2023), що підтверджується випискою управління освіти Уряду Валенсія про оцінки навчання, перекладеною на українську мову в Консалтинговому центрі «Експерт». 11.07.2025 [PERSON] повернувся в Україну, що підтверджується копією паспорта громадянина України [NUMBER] для виїзду за кордон та відміткою про перетин кордону. Згідно з довідки Тернопільської ЗОШ № 16 імені Володимира Левицького від 07.08.2025 № 303, [PERSON] дійсно розпочав навчатися у 9 класі цього навчального закладу. Відповідно до характеристики Тернопільської ЗОШ № 16 імені [PERSON] , встановлено, що [PERSON] за час навчання зарекомендував себе як старанний учень. Володіє матеріалом на достатньо-середньому рівні, оскільки з 2022 по серпень 2025 перебував за кордоном. Тато, бабуся й дідусь приділяють належну увагу вихованню сина (онука), цікавляться життям класу та школи, батьківські збори відвідують. Як убачається із витягу з реєстру Тернопільської територіальної громади №2025/009602893, [PERSON] зареєстрований з 20.09.2011 в [ADDRESS] . Разом з тим, із Акту обстеження умов проживання укладеного фахівцями відділу соціально-парового захисту дітей ССД Тернопільської міської ради вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та перебуває під наглядом батька. Як убачається з повідомлення в.о. начальника управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей, на адвокатський запит адвоката Кметик Я.С., під час візиту обстеження умов проживання 17.07.2025 у розмові із [PERSON] з`ясовано, що він без будь-якого примусу приїхав з батьком в Україну та повертатись в Королівство Іспанія не має бажання. Позивач [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації на особлий період відповідно до Указу Президента Украни від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» і зарахований в команду [NUMBER] (копія витягу з наказу начальника [INFO] №42 від 17.02.2023) та згідно витягу з наказу командира в/ч [NUMBER] від 03.02.2026 №34 виключений із списків військової частини [NUMBER] (звільнений у запас за станом здоров`я). Згідноз копій звітів про здійснення відрахування та виплат № [NUMBER] військовою частиною [NUMBER] перераховано 32800,0 грн та 22991,20 грн з доходів [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за сплати аліментів. 26.08.2025 Тернопільським міськрайонним судом в справі №607/17243/25 відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. 16.09.2025 судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в справі № 607/18745/25 постановлено щомісячно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.09.2025 та до досягнення дитиною повноліття. Зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із припиненням стягнення аліментів на утримання дитини із батька дитини (сімейні правовідносини). Стаття 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При цьому, відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей убачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матір дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Окрім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17. При дослідженні матеріалів справи у їх сукупності судом об`єктивно встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] , не проживає з матір`ю на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відтак, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, судову практику, що склалася при вирішенні аналогічних справ, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , які стягуються на підставі судового наказу Яворівського районного суду Львівської області від 16.06.2021 по справі № 944/3016/21. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Разом з тим, щодо моменту припинення стягнення аліментів з батька на користь матері на утримання дитини суд зазначає наступне. Позивачем при поданні позову до суду заявлено вимогу про припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідача на утримання їхнього спільного сина, починаючи з 13.07.2025, вказану вимогу аргументовано моментом початку проживання неповнолітнього сина разом із позивачем. Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної вимоги. Надані позивачем у якості доказів копія акта про обстеження умов проживання не є достатніми доказами того, що саме з 13.07.2025 дитина проживала разом із батьком. При цьому, при вирішенні питання про момент припинення стягнення аліментів у справі, що розглядається, суд зауважує, що таке припинення здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою запобігання необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, а тому стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 12.08.2025. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн. За приписами ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, вказана сума судового збору підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. Отже, беручи до уваги викладене вище та

Outcome: approved