Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

Директор ТОВ «Деал Фінанс Груп» Велікданов С.К. за допомогою підсистеми «Електронний суд» 22.12.2025 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту №71984221 від 30.07.2025 року. На обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 30.07.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] у електронній формі укладено договір про надання коштів у кредит № 71984221. Відповідно до умов договору позичальнику шляхом перерахування коштів на банківську картку надано кредит в розмірі 11500,00 грн. строком на 15 днів (з 30.07.2025 по 13.08.2025), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,066 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 10,00% від суми наданого кредиту, (що у грошовому виразі складає 1150,00 грн). У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4,00 % за понадстрокове користування кредитом на тіло кредиту за кожен день понадстрокового користування. 30.07.2025 року між позикодавцем та позичальником/відповідачем за ініціативою останньої укладено додаткову угоду № 15458325 до договору позики №71984221, за умовами якої сторони домовилися збільшити суму позики на 2500 грн., в результаті чого розмір наданого кредиту становитиме 14000 грн. та донарахувати комісію 10% від суму, на яку збільшено кредит, що у грошовому виразі складає 250 грн. Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Кредитодавець на виконання умов договору кредиту №71984221 від 30.07.2025 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 14000,00 грн. за посередництвом платіжної системи (ТОВ «Європейська платіжна система»), що підтверджується відповідними електронними платіжними інструкціями від 30.07.2025 року. 16.09.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги, в тому числі, за договором про надання коштів у кредит № 71984221. У зв`язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань по вказаному договору, утворилася заборгованість у розмірі 22258,60 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу - 14000,00 грн., суми заборгованості за процентами - 138,60 грн., суми заборгованості за комісією - 1400,00 грн., сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування - 6720,00 грн, яку представник позивача просив стягнути із відповідача з разом із судовими витратами: сума сплаченого судового збору - 2422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. В судове засідання представник ТОВ «Деал Фінанс Груп» не з`явився, однак представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] належним чином та завчасно повідомлялася про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився та не повідомила суду про причини своєї неявки, а також не подала відзив на позов. 21.01.2026 року через систему «Електронний суду» зверталася до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке. Так, 30.07.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71984221, умовами якого встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 11500,00 грн. строком на 15 днів (з 30.07.2025 по 13.08.2025 рік), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,066 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 10% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 1150,00 грн). У разі порушення Позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4,00% за понадстрокове користування кредитом на тіло кредиту за кожен день понадстрокового користування. Умовами п. 1.3. Договору кредиту №71984221 визначено, що денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту, яка розраховується за формулою: ДПС = (ЗВСК/ ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Умовами п. 1.12. Договору кредиту №71984221 визначено, що комісія за надання кредиту - грошові кошти, які згідно умов Договору Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю за надання та користування Кредитом в якості однієї зі складових загальних витрат за споживчим кредитом. Умовами 1.25. Договору кредиту №71984221 визначено, що проценти - грошові кошти, що нараховуються на суму Кредиту і є платою за користування таким Кредитом. Умовами 1.26. Договору кредиту №73619346 визначено, що проценти за понадстрокове користування Кредитом - грошові кошти, що нараховуються на залишок Суми кредиту у передбачених Договором випадках за невиконання Позичальником умов Договору. Умовами п. 6.2. Договору кредиту №73619346 визначено, що за надання Кредиту Позичальник сплачує Кредитодавцю Комісію за надання кредиту, яка нараховується в день надання Кредиту та підлягає сплаті Позичальником в останній день користування Кредитом відповідно до п. 2.2. Договору. Розмір Комісії, яка нараховується за надання Кредиту визначений п.п. 2.2.4. п. 2.2. Договору. Відповідно до п. 10.7.1. Договору кредиту №71984221 визначено, якщо сума Кредиту, що надається Позичальнику за Договором, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладення Договору, користування Кредитом понад встановлений Договором строк нараховуються Проценти за понадстрокове користування Кредитом (його частиною) в розмірі, визначеному п. 2.2. Договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. 30.07.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] за ініціативою останньої укладено додаткову угоду № 15458325 до Договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71984221, за умовами якої сторони домовилися про збільшення суми кредиту на 2500 грн. Таким чином загальний розмір наданого кредиту становить 14000 грн. Також було донараховано комісію - 10% від суму, на яку збільшено кредит (що у грошовому виразі складає 250 грн.). Підписання вказаних договору та додаткової угоди у електронному вигляді підтверджується довідкою про ідентифікацію, складеною первісним кредитором. ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на виконання умов кредитного договору №71984221 від 30.07.2025 року із урахуванням додаткової угоди № 15458325 від 30.07.2025 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 14000,00 грн. за посередництвом платіжної системи (ТОВ «Європейська платіжна система»), що підтверджується електронними платіжними інструкціями №65d6502d-13dd-4a80-90b4-080711123e17 від 30.07.2025 року на суму 11500 грн. та № e6abd780-87e5-4943-8f26-da46d47d63f1 від 30.07.2025 року на суму 2500,00 грн, а також довідкою ТОВ «Європейська платіжна система» № КД-000005943 від 24.11.2025 року. Відповідно до отриманої судом інформації від АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] АТ «Універсал Банк» емітовано карту № [NUMBER] та доданої виписки про рух коштів по картці за період з 30.07.2025 року по 02.08.2025 року, [PERSON] 30.07.2025 року перераховано кошти кредиту на загальну суму 14000,00 грн., якими остання користувалася. 16.09.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладено договір факторингу №16/09/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Деал Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Деал Фінанс Груп» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги 19/11/25-02 від 19.11.2025 року ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у сумі 22258,60 грн., з яких: 14000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 136,46 грн. - сума заборгованості за відсотками; 6720,00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом; 1400,00 грн. комісія за надання позики (кредиту). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що 30.07.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір кредиту №71984221 та додаткову угоду до нього №15458325 від 30.07.2025 року, в електронному вигляді, умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 14000,00 грн, строком на 15 днів, а отже при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Отже, позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги до боржника [PERSON] , а доказів визнання недійсним вказаних вище договору та додаткової угоди до нього суду не надано. Також у судовому провадженні не заперечено факту правомірності їх укладення. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 71984221 від 30.07.2025 року, наданим позивачем заборгованість [PERSON] станом на 12.12.2025 року не погашена та становить 22258,60 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 14000,00 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами - 136,80 грн., заборгованості за нарахованою та несплаченою комісією - 1400,00 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за понадстрокове користування 6720,00 грн. Розрахунок проведено за період з 18.11.2025 року по 12.12.2025 року. Разом з тим, суд не погоджується з наведеним розрахунком в повній мірі в частині комісії та суми заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування виходячи з такого. За положеннями частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.06.2020 року у справі №922/3578/18 зазначив, що положення ст. 625 ЦК України дозволяють сторонам на власний розсуд визначати лише розмір процентів саме річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, що обмежує свободу сторін укладати договори, визначаючи іншу методику нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно зі ст. ст. 693, 536, 625 ЦК України. Також, за висновками касаційного суду, викладеними у п. 30 вказаної постанови, системний аналіз ч. 2 ст. 536, ч. 2 ст. 625 та ст. 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, у розмірі певного проценту за кожний день прострочення). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Зі змісту п. 10.7.1. Договору кредиту №71984221 від 30.07.2025 року вбачається нараховування процентів за понадстрокове користування, які слід розглядати саме як міру відповідальності визначену ст. 625 ЦК України. Водночас, пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З 24.02.2022 року по теперішній час у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за №64/2022 на території України діє воєнний стан. Враховуючи те, що умовами договору кредиту №71984221 від 30.07.2025 року встановлено нараховування процентів за понадстрокове користування кредитом, які нараховано позивачем відповідно до положень статті 625 ЦК України, а в силу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення суми заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування в розмірі 6720,00 грн. слід відмовити. Окремо щодо позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] комісії у розмірі 1400,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити, що стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за дії, які банк здійснює на власну користь (електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо), або за дії, які позичальник здійснює на користь банку, чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин, протирічить ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Зазначене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року по справі № 363/1834/17 та не суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19. Зокрема, у справі № 496/3134/19 суд касаційної інстанції констатував, що «умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (п. 31.33). Верховним Судом в постанові від 07.06.2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22) зроблений висновок, що оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. А тому у задоволені позову в частині стягнення комісії суд також відмовляє. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі заборгованості за тілом кредиту - 14000,00 грн. та заборгованості за процентами 138,60 грн., що разом становить 14138,60 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві позивач вказує на те, що ним понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. згідно з платіжною інструкцією №579937882.1 від 18.12.2025 року. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 63,52% сплаченого позивачем судового збору, що становить 1538,70 грн. Крім того, представник позивача просив про стягнення із відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Отже, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у Постанові від 02.09.2020 року у справі 329/766/18. На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді, представник позивача надав суду копії: договору № 22-08/25/ДІЛ про надання правничої допомоги, укладеного 22.08.2025 року між ТОВ «Деал Фінанс Груп» та адвокатом Ткаченко Ю.О., витягу з акту № 3-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги від 08.12.2025 року на суму 4500,00 грн., акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; платіжної інструкції №579936563.1 від 11.12.2025 року про оплату послуг за договором № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099 від 03.04.2018 року; ордеру про надання правничої допомоги серії АХ № 1287256 від 03.09.2025 року та довіреність у порядку передоручення від 18.09.2025 року. Оскільки витрати на правничу допомогу підтверджуються наданими до справи письмовими доказами, а відповідач не надав до суду мотивованого клопотання про зменшення їх розміру, суд дійшов висновку про їх доведеність стороною позивача та стягнення їх вартості відповідно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 2858, 39 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial