Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Адвокат Богдан Олена Олександрівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа фізична особа-підприємець [PERSON] , Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в м. Києві про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та витребування автомобіля із чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , придбаний нею 05.03.2021 на підставі договору купівлі-продажу. У травні 2023 року [PERSON] , користуючись додатком «Дія» за кордоном, випадково встановила відсутність її техпаспорту в додатку, а з реєстру рухомого майна дізналась про здійснення перереєстрації її автомобіля на іншого власника. У відповіді від 13.06.2023 № 31/26-338аз Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГЦС МВС) повідомив, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів 18.04.2023 в ТСЦ 8046 здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] з [PERSON] на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 5616/23/007255 від 18.04.2023, договору комісії №5616/23/007255 від 15.04.2023, укладених у суб`єкта господарювання ФОП [PERSON] . В цей же день новим власником змінена реєстрація автомобіля на новий номер [NUMBER] . Відповідач [PERSON] поза волею власника [PERSON] заволодів її автомобілем через зловживання своїми діями особою, яка надає послуги ФОП [PERSON] [PERSON] не знайома з ФОП [PERSON] , не укладала з ним договір комісії №5616/23/007255 від 15.04.2023, не мала наміру продавати свій автомобіль колишньому чоловіку [PERSON] , не передавала автомобіль комітенту для продажу, не встановлювала ціну продажу автомобіля у розмірі 49000 грн., не сплачувала послугу 50 грн. та не отримувала гроші від продажу. Підпис в договорі комісії їй не належить. Покупець за договором купівлі-продажу № 5616/23/007255 від 18.04.2023 є колишнім чоловіком позивачки. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22.02.2014. Майнових спорів після розлучення колишнє подружжя не мало. Довіряючи [PERSON] , позивачка при виїзді за кордон на тимчасове проживання з дитиною у зв`язку з військовою агресією та введенням воєнного стану в Україні, передала [PERSON] в користування спірний автомобіль та технічний паспорт. [PERSON] скористався довірою позивачки і позбавив її власності, шляхом укладення договору купівлі-продажу з ФОП [PERSON] , який не мав права його укладати, оскільки ніколи не отримував таких повноважень і не отримував в розпорядження автомобіль. Сторони ніколи не обговорювали тему купівлі-продажу автомобіля, [PERSON] не оспорював право власності позивачки. Договір комісії №5616/23/007255 від 15.04.2023 між ФОП [PERSON] та [PERSON] є неукладеним. [PERSON] не доручала 15.04.2023 комісіонеру ФОП [PERSON] продаж власного автомобіля марки AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , колишньому чоловіку [PERSON] за 49 000 грн., не знайома з комісіонером, не передавала комісіонеру власний транспортний засіб, не надавала свій паспорт, не визначала ні його ціну, ні вартість послуг, не отримувала від нього гроші за продаж автомобіля, а отже комісіонер не набув права реалізовувати даний автомобіль від свого імені, але за рахунок комітента. Оскільки ФОП [PERSON] не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності щодо укладення договору купівлі-продажу, то він є недійсним на підставі ч.2 ст. 203 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є добросовісним набувачем спірного автомобіля, у зв`язку з чим позивач має право на підставі ст. 387 ЦК України на витребування майна від відповідача. Просила: витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] автомобіль марки AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (до перереєстрації 18.04.2023 д.н.з. [NUMBER] ); визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію СХВ номерний знак [NUMBER] , укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] 18.04.2023 недійсним; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. 15.08.2023 представник позивача подала уточнену позовну заяву, в якій просила: витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] автомобіль марки AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (до перереєстрації 18.04.2023 д.н.з. [NUMBER] ); визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію СХВ номерний знак [NUMBER] , укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] 18.04.2023 недійсним; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. 01.05.2025 адвокат Чернишева Ю.С., яка діє в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , подала до суду позов до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частку автомобіля. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що автомобіль Audi Q7, д.н.з. [NUMBER] , був придбаний 25.11.2020 [PERSON] на автомобільному аукціоні Copart в Сполучених Штатах Америки та оплачений [PERSON] в розмірі 1/4 частки його вартості, що становить 9422 доларів США. Інші частини оплатили [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно спільної домовленості учасники купівлі збирались згодом продати автомобіль та повернути собі кошти. [PERSON] повідомив, що зареєструє автомобіль на свою колишню дружину [PERSON] , вони проти цього не заперечували, оскільки у них на той час були нормальні відносини. [PERSON] могла як дозволити зареєструвати належну їй частку автомобіля на [PERSON] чи [PERSON] , так і вимагати пропорційного визнання за нею частки права власності. Просила визнати право власності [PERSON] на 1/4 частину автомобіля Audi Q7, д.н.з. [NUMBER] . 15.07.2025 адвокат Чернишева Ю.С., яка діє в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила визнати державну реєстрацію від 05.03.2021 автомобіля Audi Q7, д.н.з. [NUMBER] , за [PERSON] недійсною та скасувати. 01.08.2023 постановлено ухвалу про відмову в забезпеченні позову. 04.08.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 28.08.2023 постановлено ухвалу про забезпечення позову. 31.10.2023, 09.02.2024 постановлено ухвалу про відмову в проведенні судового засідання в режимі відеоконференції. 07.11.2023 постановлено ухвалу про витребування доказів. 13.02.2024 постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви про відвід судді. 21.02.2024 постановлено ухвалу про відмову в залученні третіх осіб, призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі. 28.05.2024 постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі. 24.06.2024 постановлено ухвалу про задоволення клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів для проведення судової експертизи та зупинення провадження у справі. 20.03.2025 постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі. 11.04.2025, 14.05.2025, 09.07.2025 постановлено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 15.04.2025 постановлено ухвалу про залучення співвідповідача. 19.05.2025 постановлено ухвалу про залишення без руху позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору. 18.06.2025 постановлено ухвалу про поновлення строку на подання позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, залучено до участі в справі третю особу із самостійними вимогами щодо предмета спору, прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. 16.07.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 17.07.2025 постановлено ухвалу про залишення без руху заяви третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору про збільшення позовних вимог. 28.11.2025 постановлено ухвалу про визнання обов`язковою участі в судовому засіданні представників відповідача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. 23.08.2023 адвокат Чорний О.В., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позов підписано від імені [PERSON] адвокатом Богдан Оленою Олександрівною, яка не внесена до Єдиного реєстру адвокатів України. Спірний автомобіль ніколи не був власністю позивачки [PERSON] , лише формально тимчасово був на неї зареєстрований. Автомобіль був придбаний 25.11.2020 на автомобільному аукціоні Copart в Сполучених Штатах Америки, а його вартість оплачена чотирма особами, що підтверджується рахунками (Invoice) та підтвердженнями міжнародних Swift-переказів від таких осіб: [PERSON] оплатив 9424 долари США, [PERSON] оплатила 9425 доларів США, [PERSON] оплатив 9423 доларів США, [PERSON] оплатила 9422 долари США. Разом сплачено за автомобіль, аукціонний збір та доставку до України 37694 доларів США. Позивачка [PERSON] автомобіль не оплачувала. Після прибуття до України відповідач [PERSON] оплатив пенсіонний збір. Відповідач та позивачка раніше перебували в зареєстрованому шлюбі, після розлучення підтримували нормальні стосунки, саме тому вони домовились зареєструвати автомобіль на ім`я [PERSON] , оскільки реєстрація автомобіля на декількох осіб не передбачена чинним законодавством. У зв`язку з цим позов є безпідставним, ставити питання про витребування автомобіля від законного власника [PERSON] позивачка не може, оскільки вона не платила кошти за даний автомобіль і її інтереси не порушені. Твердження позивачки про те, що [PERSON] не є добросовісним набувачем автомобіля не ґрунтуються на доказах. Автомобіль придбаний з комісійного майданчика за договором купівлі-продажу, жодних порушень при купівлі автомобіля не було. Твердження позивачки про те, що вона залишила автомобіль відповідачеві у тимчасове користування лише на час виїзду за межі України не відповідає дійсності. З першого дня після ремонту та постановки автомобіля на облік ним користувався [PERSON] , оскільки він його купував, ремонтував, ставив на облік на ім`я [PERSON] та постійно ним користувався, здійснював технічне обслуговування тощо. Позивачка автомобілем не користувалась, лише зробила декілька поїздок за весь час з дозволу [PERSON] . 04.07.2025 адвокат Богдан О.О., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , подала до суду відзив на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Виклала доводи, ідентичні тим, що містяться у первісному позові. Додатково зазначила, що [PERSON] не є сторонньою особою для колишнього подружжя. Її позов спрямований лише на процесуальне затягування розгляду справи. Власних грошових коштів на придбання автомобіля [PERSON] не мала, ці гроші їй передала власниця, а вона погодилась допомогти їх перерахувати, оскільки діяли обмеження на перерахування коштів в іноземній валюті на одну особу. Жодних домовленостей щодо користування автомобілем між позивачкою та [PERSON] не було. 06.07.2025 адвокат Чернишева Ю.С., яка діє в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , подала відповідь на відзив, в якій просила відхилити доводи, викладені у відзиві. Зазначила, що спірний автомобіль був придбаний на інтернет-аукціоні Copart [PERSON] та ще трьома особами, серед яких [PERSON] не було, в придбанні автомобіля вона участі не брала. Після доставки автомобіля в Україну він був відремонтований, сертифікований і поставлений на облік на ім`я [PERSON] на підставі довіреності [PERSON] . Твердження про те, що [PERSON] переховує автомобіль від правоохоронних органів не ґрунтується на дійсних обставинах. Твердження про те, що [PERSON] не вкладала своїх грошей в покупку авто спростовується квитанцією банківської установи про здійснення переказу коштів за автомобіль. [PERSON] може підтвердити власні доходи. Твердження про те, що [PERSON] передала кошти на придбання частини автомобіля не підтверджені доказами. 20.08.2025 адвокат Богдан О.О., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , подала до суду заяву про застосування до вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, строків позовної давності. Позивачка та її представниця підтримали первісний позов, заперечували проти позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Інші учасники справи до суду не з`явились. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 24.04.2004 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 24.04.2004 серії [NUMBER] . 22.02.2014 розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.02.2014 серії [NUMBER] . Згідно з випискою із зовнішньоторгового договору за номером рахунку - фактури №47313590 покупець [PERSON] оплатила товар AUDI Q7 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер лота [NUMBER] , ціна продажу 9422 доларів США. Згідно з копією свіфт-платежу SW24КВ26О20192 26.11.2020 [PERSON] оплатила 9422 доларів США за автомобіль, учасник торгів 901229, лот 47313590, VIN [NUMBER] . 05.03.2021 за [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортний засіб AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . 15.04.2023 між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладений договір №5616/23/007255, за умовами якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента здійснити продаж транспортного засобу AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , за 49000 грн. Термін реалізації становить 120 діб. 15.04.2023 ФОП [PERSON] та [PERSON] проведений огляд технічного стану, комплектності та оцінки транспортного засобу AUDI Q7, 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , про що складений акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер. 18.04.2023 між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладений договір №5616/23/007255, за умовами якого останній придбав у власність транспортний засіб AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , за 49000 грн. 18.04.2021 за [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортний засіб AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . 17.07.2023 до ЄРДР за заявою [PERSON] внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, за фактом підробки документу невстановленою особою. Згідно з висновком експерта, складеного за результатами проведення судового почеркознавчої експертизи від 10.02.2025 №5728/24-32, підпис від імені [PERSON] у графі «КОМІТЕНТ» договору комісії від 15.04.2023 №5616/23/007255, укладеного між комісіонером фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке снувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частин першої - третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтю 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Частиною першою статті 228 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК України). Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Судом встановлено, що 05.03.2021 за [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортний засіб AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Позивач стверджувала, що вона не укладала договору комісії від 15.04.2023 №5616/23/007255 з ФОП [PERSON] та не доручала комітенту здійснювати продаж транспортного засобу AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , за 49000 грн., власником якого вона є. Зазначена обставина відповідає дійсності та підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 10.02.2025 №5728/24-32, згідно з якою підпис від імені [PERSON] у графі «КОМІТЕНТ» договору комісії від 15.04.2023 №5616/23/007255, укладеного між комісіонером фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Суд враховує позицію Верховного Суду, який у постанові від 29 травня 2024 року у справі № 334/5347/22 (провадження № 61-11751св23) зазначив, що якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Отже, враховуючи, що позивачка не виявляла своєї волі на укладення договору комісії від 15.04.2023 №5616/23/007255 з ФОП [PERSON] , то цей договір є неукладеним. Отже, оскільки договір комісії від 15.04.2023 №5616/23/007255 не укладався, то ФОП [PERSON] не мав мав правовх підстав для укладення 18.04.2023 з [PERSON] договору купівлі-продажу №5616/23/007255, за умовами якого останній придбав у власність спірний транспортний засіб, т.я. за встанолвених обставин укладання оспорюваного договору суперечить ЦК Кодексу, Зазначене дає підстави для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу від 18.04.2023 №5616/23/007255 недійсним та задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо вимог витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] спірний автомобіль, суд відзначає наступне. Позивач звернулася до суду із позовом про витребування майна з незаконного володіння саме в порядку статті 387 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, необхідно виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц вказано, що аналіз статті 387 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник». Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача. Отже, право власності дійсно є непорушним, але для застосування віндикації принципове значення, крім підтвердження такого права власності, має і встановлення особи, яка протиправно, тобто без будь-яких правових підстав, фактично володіє витребуваною річчю, бо саме вона має відповідати за позовом, виконувати рішення суду в разі його задоволення, й нести негативні наслідки порушення прав позивача. В судовому засіданні було встановлено, що в розпорядженні позивачки немає свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , оскільки вона передала його разом з автомобілем [PERSON] для користування. В позові зазначено, що позивачка при виїзді за кордон на тимчасове проживання з дитиною у зв`язку з військовою агресією та введенням воєнного стану в Україні, передала [PERSON] в користування спірний автомобіль та технічний паспорт. Зазначене свідчить про те, що автомобіль AUDI Q7 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , вибув з володіння позивачки, як власниці, не протиправно, а з її волі, що спростовує аргументи про незаконність вибуття цього майна з володіння позивача та відсутність протиправного володіння відповідачем спірним автомобілем. Передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України. Отже, права позиваки не були порушені, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами протиправність дій відповідача, а також те, що транспортний засіб вибув із володіння позивача поза її волею. При цьому позивач добровільно передала відповідачу транспортний засіб, виключно на підставі усної домовленості з ним для використання та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу. Також сторони не обумовили конкретні строки користування відповідачем цим транспортним засобом. Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини, що узгоджуються зі статтями 203-205 ЦК України. Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] , заявлених до [PERSON] , [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/4 частку спірного автомобіля, визнання державної реєстрації від 05.03.2021 автомобіля Audi Q7, д.н.з. [NUMBER] , за [PERSON] недійсною та її скасування, суд відзначає наступне. Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України). У постанові від 10 травня 2023 року у справі № 761/22937/18 Верховний суд зазначив, що критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі. Автомобіль є рухомою річчю. За загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ. Правила частини четвертої статті 334 ЦК України застосовуються до нерухомих речей. (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі 569/20334/21 (провадження № 61-474св23). Таким чином, право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу. Пунктом 28 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого поставною КМУ від 07.09.1998 №1388 (зі змінами та в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі- Порядок №1388) встановлено, що ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронних митних декларацій або виданих митними органами посвідчень про їх реєстрацію в сервісних центрах МВС. Відповідно до п. 6 Порядку №1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг. Державна реєстрація нових транспортних засобів може проводитися сервісними центрами МВС за участю суб`єктів господарювання, які стоять на обліку в Головному сервісному центрі МВС, здійснюють продаж таких транспортних засобів та уклали з Головним сервісним центром МВС відповідний договір. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально. У графі "Особливі відмітки" свідоцтва про реєстрацію або тимчасового реєстраційного талону транспортних засобів щодо іншого співвласника робиться запис: "______________________________________ є співвласником". (прізвище, ім`я, по батькові або найменування юридичної особи). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Третя особа [PERSON] стверджувала, що спірний автомобіль був придбаний 25.11.2020 [PERSON] на автомобільному аукціоні Copart в Сполучених Штатах Америки та оплачений [PERSON] в розмірі 1/4 частки його вартості, що становить 9422 доларів США. Інші частини оплатили [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За спільною домовленістю учасників купівлі, автомобіль був зареєстрований [PERSON] за [PERSON] . Згідно з випискою із зовнішньоторгового договору за номером рахунку - фактури №47313590 покупець [PERSON] оплатила товар AUDI Q7 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер лота [NUMBER] , ціна продажу 9422 доларів США. Судом встановлено, що спірний автомобіль був переданій позивачу [PERSON] , яка ним користувалась і не передавався [PERSON] . Стверджуючи про те, що спірний автомобіль був оплачений коштами чотирьох осіб, [PERSON] не надала суду доказів повної вартості цього автомобіля, копії заяв осіб, які, як вона стверджує, за власні кошти оплачували автомобіль, відомості щодо надання ними згоди на реєстрацію цього автомобіля за [PERSON] чи докази відсутності такої згоди, копію договору купівлі-продажу AUDI Q7 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер лота [NUMBER] , на аукціоні, копію заяви власника автомобіля та митні декларації, на підставі яких відбувалась державна реєстрація транспортного засобу за [PERSON] відповідно до Порядку №1388. За приписами частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин, суд вважає, що [PERSON] не набула права власності на частку спірного автомобіля, а відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) особи є самостійною підставою для відмови в позові. Вимога визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію спірного автомобіля за [PERSON] є похідною від вимоги визнати за [PERSON] право власності на частку спірного автомобіля. Оскільки у задоволенні первісної вимоги відмовлено, то похідна від неї вимога також не підлягає задоволенню. Щодо заяви представника позивача про застосування до вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, строків позовної давності суд відзначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ч. 1, 5 ст. 261, ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з приписами частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог [PERSON] через відсутність порушення її прав, то відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] та ФОП [PERSON] , окремо з кожного, на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судовий збір в розмірі 268,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову та судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за вимогу немайнового характеру (визнання недійсним договору). Третій особі [PERSON] судові витрати за рахунок відповідачів [PERSON] та [PERSON] не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Outcome: partial