Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулась з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.01.2023, та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 7000,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Позов обгрунтований тим, що в шлюбі з відповідачем в них народилася донька [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу донька проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.05.2014 з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.01.2023 змінений розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання доньки, та ухвалено стягувати аліменти в розмірі 3000,00 грн щомісячно. Позивачка посилається на те, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки, не здатний забезпечити на теперішній час її належне утримання, враховуючи зростання цін та розмір прожиткового мінімума на дитину відповідного віку, а тому позивач вважає, що існують правові підстави для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання доньки. [PERSON] зауважує, що стан її здоров`я погіршився, вона захворіла, з 01.12.2023 є особою з інвалідністю третьої групи, потребує постійного лікування, що відповідно призвело до зміни її матеріального становища в гіршу сторону, натомість [PERSON] інших утриманців немає, є працездатним, займається підприємницькою діяльністю, стан його здоров`я дозволяє йому працювати, відповідач є власником транспортних засобів та земельних ділянок, а тому має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Крім того, позивач звертала увагу, що відповідач як батько взагалі не бере участі в житті доньки, в її вихованні, розвитку, в організації дозвілля, не відвідує її, не телефонує та не вітає зі святами. ІІ. Процедура і позиції сторін Відповідно до ухвали суду від 05.01.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; задоволено клопотання [PERSON] , витребувано з Головного управління Державної податкової служби України у Вінницькій області належним чином завірені відомості про розмір сукупного річного доходу (прибутку) ФОП [PERSON] . 15.01.2026 на виконання вимог ухвали суду від 05.01.2026 з Головного управління Державної податкової служби України у Вінницькій області надійшли документи, які витребовував суд (а.с. 31-43). 26.01.2026 представник відповідача адвокат Опольська Н.М. направила відзив на позовну заяву (а.с. 55-68), в якому вказала, що відповідач частково визнає позовні вимоги та погоджується на збільшення розміру аліментів до 4000,00 грн щомісячно, заперечує проти стягнення аліментів в сумі 7000,00 грн, оскільки такий розмір не відповідає реальним фінансовим можливостям відповідача. У відзиві на позовну заяву вказано, що [PERSON] утримує непрацездатну матір, яка має тяжкі захворювання, потребує грошових коштів на лікування, які надає відповідач. Адвокат Опольська Н.М. звертала увагу, що визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 7000,00 гривень щомісячно є необґрунтованими, оскільки позивачем на надано доказів платоспроможності відповідача, до позову не долучені докази, що на утримання доньки позивач витрачає 14000,00 гривень щомісячно, враховуючи рівність обов`язку обох батьків брати участь в утриманні неповнолітньої дитини. Представник відповідача зазначила, що твердження [PERSON] про дохід відповідача та рівень його життя ґрунтуються на неперевіреній інформації, є припущеннями, не підтвердженими належними і допустимими доказами, а відтак не можуть бути враховані судом при визначенні матеріального стану відповідача. Крім того, у відзиві на позовну заяву адвокат Опольська Н.М. звертала увагу, що твердження позивача про те, що батько відмовляється брати участь в житті доньки є безпідставними, оскільки [PERSON] добровільно бере участь у вихованні дитини, здійснює оплату харчування в шкільному закладі, купує іграшки та канцелярські товари, що підтверджується долученими до відзиву квитанціями. 06.02.2026 [PERSON] направила відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 69-70), в якій вказала, що наведені у відзиві на позов обставини не відповідають дійсності. Зауважила, що донька [PERSON] перебуває на обліку в лікаря ендокринолога, ортопеда та дерматолога, вона з донькою неодноразово звертається за медичною допомогою до лікарів, проходить лабораторний контроль, на постійній основі здійснює системний догляд за шкірою обличчя, призначений лікарем дерматологом, приймає комплексне лікування, тобто витрати на дитину є значними, регулярними та об`єктивно необхідними, такі витрати безпосередньо пов`язані зі станом здоров`я дитини, не є довільними чи перебільшеними. Крім того, позивач звертала увагу, що дитина є підліткового віку, потребує значних витрат на одяг, взуття, харчування, канцелярські товари, розвиток та дозвілля. Щодо платоспроможності відповідача, [PERSON] зазначила, що [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі, є власником та фактичним користувачем продуктового магазина в селі Березівка Житомирського району, тобто має стабільне джерело доходу навіть в умовах воєнного стану, до позовної заяви долучені докази належності відповідачу на праві власності транспортних засобів та нерухомого майна, а відтак твердження адвоката Опольської Н.М. у відзиві на позовну заяву щодо стабільного та достатнього матеріального стану відповідача є безпідставними. Позивач звертала увагу суду, що посилання відповідача на утримання непрацездатної хворої матері не підтверджені доказами, [PERSON] має рідного брата та рідну сестру, які також можуть брати участь в матеріальному утриманні матері. У відповіді на відзив на позовну заяву позивач стверджувала, що батько не цікавиться життям, лікуванням та розвитком дитини, долучені квитанції про придбання канцелярських товарів, іграшок та про оплату харчування датовані 2018-2019 роками, з 2019 жодного доказу участі батька в житті дитини відповідачем до відзиву на позовну заяву не долучено, тобто [PERSON] надає неправдиву інформацію з метою маніпулюванням судом. 18.02.2026 адвокат Опольська Н.М. направила додаткові пояснення у справі (а.с. 101-103) в яких вказала, що на момент відкриття провадження у справі відповідач перебував в процесі припинення фізичної особи-підприємця, наразі не має такого статусу та не отримує доходу від підприємницької діяльності, факт наявності статусу фізичної особи-підприємця у минулому не є доказом отримання доходу, а відтак позивачем не надано доказів покращення матеріального становища [PERSON] . Представник відповідача зазначила, що наявність у [PERSON] законодавчо встановленого обов`язку утримувати непрацездатну матір, а також фактичне здійснення такого утримання є обставинами, що зменшують його платоспроможність та повинні бути враховані судом при вирішенні питання щодо розміру аліментів. Крім того, посилання позивача на загальні економічні процеси, зокрема, підвищення цін на товари, не можуть самі по собі вважатися належною та достатньою підставою для зміни розміру аліментів, є оціночним та абстрактним твердженням і не підтверджує наявність передбачених статтею 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів. Відповідно до ухвали від 04.03.2026 відмовлено в задоволенні клопотання, поданого представником [PERSON] адвокатом Опольською Н.М., про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Інші заяви по суті справи від сторін не надходили. ІІІ. Фактичні обставини та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується змістом копії свідоцтва про народження (а.с. 7). Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2014 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 10.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а .с. 16). Згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.01.2023 змінений розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2014, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с. 14-15). ІV. Законодавство, що підлягає застосуванню, мотиви та оцінка суду В статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За правилами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття. В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 зазначено, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі №712/6313/21 зазначено, що при розгляді позовів щодо зміни розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Отже, при вирішенні питання про зміну розміру аліментівсуду необхідно з`ясувати, чи змінилось матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Позивач, в разі звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, повинен довести поліпшення матеріального стану платника аліментів, те, що розмір витрат на утримання дитини значно збільшився, і встановлений розмір аліментів не повною мірою забезпечує потреби дитини тощо. Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на підставі судового рішення, є те, що аліменти в розмірі 3000,00 грн не здатні забезпечити витрати на утримання дитини. Крім того, вказувала на те, що погіршився стан її здоровя, у звязку з чим змінився її матеріальний стан та можливість утримувати дитину, вона захворіла,має статус особи з інвалідністю третьої групи, їй проти показана важка фізична праця, робота з психоемоційним навантаженням, вона потребує лікування, отримує лише соціальну пенсію, натомість матеріальний стан відповідача покращився. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для судузаздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши письмові докази, надані сторонами, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Щодо сімейного та матеріального становища отримувача аліментів матері дівчинки [PERSON] . Відповідно до довідки до акту медико-соціальної експертної комісії №403328 від 08.01.2024 [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, яка присвоєна з 01.12.2023, їй протипоказана важка фізична праця, робота з психоемоційним навантаженням, рекомендовано спостереження і лікування в невролога (а.с. 8). Зі змісту форми Індивідуальної програми центру реабілітації інваліда № 207, яка видана Офтальмологічною МСЕК, вбачається, що [PERSON] має обмеження життєдіяльності у вигляді самообслуговування, пересування, трудової діяльності. Призначені реабілітаційний заходи у вигляді відновної терапії, санаторно-курортного лікування, медичного спостереження. Метою реабілітації є відновлення обмеження життєдіяльності (часткове), відновлення соціально-побутового стану (часткове), відновлення професійної та трудової діяльності (а.с. 9). Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яка видана Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області, у [PERSON] відсутні доходи у вигляді заробітної плати (а.с. 12). На підставі досліджених доказів судом встановлено, що з часу присудження аліментів погіршився стан здоров`я отримувачки аліментів - матері дівчинки, вона захворіла, їй присвоєний статус особи з інвалідністю, вона потребує лікування та реабілітації, має обмеження щодо самообслуговування, пересування, в трудовій діяльності, що відповідно впливає на її працездатність та можливість працювати, що безумовно вплинуло на її матеріальне становище та можливість утримувати неповнолітню доньку, забезпечувати всі її нагальні потреби. Щодо матеріального становища платника аліментів Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2025 [PERSON] є власником двох земельних ділянок на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області площею 0,0205 га та площею 0,0325 га, одну з яких набув в 2023 році, а також є власником нежитлового приміщення загальної площею 55,5 кв. м. в с. Березівка Житомирського району, Житомирської області (а.с. 10). У відповіді на відзив на позовну заяву позивач вказувала, що в с. Березівка Житомирського району Житомирської області [PERSON] має магазин роздрібної торгівлі. Зі змісту листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях №31/35-1841-2025 від 24.10.2025 вбачається, що [PERSON] є власником транспортних засобів: марки «ЗИЛ 4314104750» та марки «Renault Maste 2464» (а.с.11). Згідно з відомостямиГоловного управління Державної податкової служби України у Вінницькій області № 247/5/02-32-24-01-16 від 09.01.2026 ФОП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування з роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями, тютюновими виробами, з 01.10.2017 по час надання інформації. Задекларований дохід згідно з деклараціями платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ФОП [PERSON] складає: за 2022 рік - 4839000,00 грн, за 2023 рік - 5487850,60, за 2024 рік - 1836187,20 грн (а. с. 33-44). Отже, з наведеного суд робить висновок, що [PERSON] має достатній рівень матеріального забезпечення, є власником нерухомого та рухомого майна, займається підприємницькою діяльністю. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилалась на те, що на утриманні [PERSON] перебуває матір, яка є пенсіонеркою та потребує лікування. Разом з тим, відповідач не надав суду докази, що його мати, хоч і є пенсіонеркою, але перебуває на його утриманні, що саме він надає кошти на її утримання і в якому розмірі. До відзиву на позовну заяву представник відповідача не долучила жодного доказу на підтвердження цієї обставини, про розмір її пенсії, чи потребує вона за призначенням лікаря лікування, яке неможливо отримати в державних медичних закладах за соціальною програмою для пенсіонерів, чи є в неї інші діти, які можуть надавати їй підтримку. У відповіді на відзив позивач вказувала, що у матері відповідача є ще двоє дітей, які також можуть брати участь в її утриманні за потреби. Сам по собі факт того, що мати відповідача є пенсіонеркою та особою похилого віку не підтверджує ту обставину, що вона перебуває на утриманні відповідача. При цьому суд звертає увагу, що біологічна донька відповідача [PERSON] не може бути поставлена в гірше становище в порівнянні з його матір`ю. Суд відхиляє долучені представником відповідача до додаткових пояснень електронні фотокопії чеків, оскільки, по-перше, їх зміст є непридатним до читання, що не дає можливість відтворити інформацію, яка в них міститься, а по-друге, вони не є доказом, що ліки придбані відповідачем для матері за призначенням лікаря, як і не підтверджує, що придбання ліків тричі вказує на те, що матір перебуває на його постійному утриманні. За вказаний період позивач за призначенням лікаря значно частіше купувала ліки для доньки. Також суд не бере до уваги те, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців [PERSON] припининив свою діяльність як ФОП з 30.01.2026, позаяк сам по собі цей факт не звільняє відповідача від обов`язку брати участь в утриманні доньки, не обмежує його можливостей працювати і заробляти на життя, не свідчить про погіршення його матеріального становища. Щодо стану здоров`я доньки [PERSON] , з приводу утримання якої виник спір між сторонами. [PERSON] , [INFO] , досягла 15 років, є дитиною підліткового віку, який характеризується стрімкими фізіологічними, психологічними та соціальними змінами. Зі змісту долучених [PERSON] до відповіді на відзив документів (а.с. 71-97) вбачається, що спільна донька сторін із системною періодичністю відвідує медичні заклади, зокрема, лікарів: отоларинголога зі скаргами на гострий ринофарингіт, алергічний риніт; педіатра зі скаргами на гострий риніт, алергічний риніт з проявами кон`юнктивіту; дерматолога зі скаргами на стан шкіри обличчя. Дівчинці призначається регулярне медикаментозне лікування. Крім того, дівчинка відвідує ендокринолога та ортопеда, регулярно проходить лабораторні дослідження, що зумовлене віковими змінами організму і потребує контролю. На підставі долучених до позову квитанцій вбачається, що [PERSON] забезпечує доньку необхідними медичними засобами (а.с. 71-97). Не заслуговують на увагу доводи адвоката Опольської Н.М. про те, що відповідач добровільно надає кошти на утримання [PERSON] , оскільки матеріалами справи не підтверджується, що з 2019 року [PERSON] надавав доньці кошти або іншим чином брав участь в її матеріальному забезпеченні, дарував подарунки та проводив разом дозвілля. До відзиву на позовну заяву долучені квитанції за харчування [PERSON] від 19.02.2019 на суму 180,50 грн, від 15.03.2019 в розмірі 410,00 грн, а також квитанція за придбання канцелярії та м`якої іграшки від 19.12.2018 на суму 761,39 (а.с. 65, 66), тобто вказані квитанції підтверджують здійснення лише трьох оплат протягом 2018-2019 рокв, а за період з 2019 по 2026 роки до відзиву та додаткових пояснень представником відповідача не долучено жодного доказу на підтвердження участі [PERSON] в житті неповнолітньої доньки [PERSON] , а відтак твердження щодо добровільної участь батька в житті дитини є неспроможними. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що стан здоров`я дівчинки, на утримання якої з позивача стягуються аліменти, потребує посиленої уваги та відповідного реагування, що викликано фізіологічними змінами в організмі, які обумовлені перехідних віком, у зв`язку зі спливом часу, який минув з моменту попередньої зміни розміру аліментів, відбулось зростання цін на медичні препарати, збільшилась вартість медичного обслуговування, як збільшилась вартість продуктів харчування, одягу, тобто збільшилась вартість забезпечення потреб дитини, на які стягуються аліменти. А відтак наведені представником відповідача доводи щодо недоведення позивачем необхідності стягнення аліментів в заявленому розмірі, є безпідставними, спростованими долученими позивачем квитанціями та медичною документацією. Також на переконання суду збільшення витрат на лікування [PERSON] в цьому конкретному випадку не може бути віднесене до додаткових витрат, оскільки воно не охоплюється особливими обставинами, важкою хронічною хворобою, а обумовлено віковими змінами, що повинно включатися до звичайних аліментних зобов`язань. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо. Суд враховує ту обставину, що дитина проживає з матір`ю, а тому весь тягар по її щоденному утриманню та забезпеченню лежить саме на позивачці. При вирішенні спору суд бере до уваги, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, має наслідком постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку дитини, що є загальнозрозумілим та не потребує додаткового доказування. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Суд враховує, що після ухвалення попереднього рішення суду від 19.01.2023 про стягнення аліментів суттєво змінились обставини, які підлягають врахуванню під час вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини, зокрема, відбулось значне зростання споживчих цін, збільшились потреби дитини для забезпечення її розвитку, відтак розмір аліментів, який на цей час сплачує відповідач, вочевидь не відповідає вимогам щодо забезпечення ним належного рівня утримання доньки. За встановлених судом обставин, суд вважає, що доводи позивача заслуговують на увагу та довіру. Враховуючи право дитини відповідача на належні умови для освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, враховуючи вік дитини, беручи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено погіршення стану здоров`я [PERSON] , що зумовлює зменшення її спроможностей працювати, у зв`язку з чим змінилось її матеріальне становище, збільшення потреб на утримання дитини підліткового віку; при цьому судом не встановлено погіршення стану здоров`я платника аліментів; судом не встановлено змін в його сімейному становищі, не встановлено, що в нього на утриманні перебувають інші утриманці, окрім доньки від шлюбу з позивачкою, разом з тим, судом встановлено, що він є власником рухомого та нерухомого майна, має достатній рівень матеріального забезпечення, враховуючи фінансові спроможності обох батьків, виходячи з найкращих інтересів дитини, які мають пріоритет над інтересами відповідача, суд дійшов висновку, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів. Крім того, суд констатує, що розмір аліментів, який присуджений до стягнення з відповідача в сумі 3000,00 грн щомісячно, є вочевидь недостатнім для забезпечення належного рівня утримання дитини підліткового віку, враховуючи реальну вартість продуктів харчування, одягу, коштів для забезпечення побутових потреб, розвитку, проведення дозвілля, а у разі необхідності - лікування. Встановивши фактичні обставини справи, виходячи виключно з пріоритетності інтересів спільної доньки сторін, суд вважає, що існують передбачені ст. 192 Сімейного кодексу України, ст. 273 ЦПК України підстави для задоволення позову та збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки, з 3000,00 грн до 7000,00 грн. Суд вважає, що збільшення аліментів до 4000,00 грн, про що не заперечував відповідач, не відповідає інтересам дитини, не зможе забезпечувати її потреби на належне утримання від батька і є невідповідним до реальних обставин. Суд відхиляє доводи представника відповідача, що фінансовий стан відповідача не надає йому можливості сплачувати аліменти на утримання єдиної доньки в розмірі 7000,00 грн як малоймовірні та нереалістичні. Водночас, не підлягає до задоволення вимога про визначення мінімальної межі аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, на рівні 50% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, оскільки вона не визначається при стягненні аліментів в твердій грошовій сумі. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти, присуджені відповідно до вимог ст. 192 СК України, сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з моменту подання цивільного позову до суду. VI. Розподіл судових витрат На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн, оскільки при зверненні до суду з позовною вимогою про збільшення розміру аліментів позивачка була звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved