Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-09 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, в якому просять: -визначити, що частки співвласників, а саме - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , РНОКП [NUMBER] , [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, тобто, що кожний з співвласників є власником по 1/4 (однієї четвертої) частини даної квартири; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS] як на нерухоме майно набуте в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS] як на нерухоме майно набуте в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS] як на нерухоме майно набуте в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги позивачі мотивують тим, що 07 лютого 2014 року [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] та дітьми - [PERSON] та [PERSON] набули право спільної сумісної власності (розмір частки: 1) на квартиру [ADDRESS] , що підтверджує Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.02.2014 року, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2014 року. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить частка померлого у вищевказаній квартирі. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] . У визначений законом строк вони звернулися із відповідними заявами до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори на прийняття спадщини, де було відкрито спадкову справу № 72/2025. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає і жодні інші особи не заявляли свої права на спадкове майно. Дружина померлого - [PERSON] , звернулася до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою № 964 від 10.06.2025 року про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] . Постановою № 1536/02-31 державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мітрохіної В.Є. від 12 червня 2025 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. В обґрунтуванні відмови державний нотаріус зазначив, що у Свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданому Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 07 лютого 2014 року, вказано чотири власники (вид спільної власності: спільна сумісна; розмір частки: 1 ), державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Коломієць О.Г., також було проведено без зазначення часток кожного з співвласників, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим 07 лютого 2014 року за індексним номером 17490236, у зв`язку з чим з такого правовстановлюючого документу неможливо визначити розмір частки спадкодавця, тобто неможливо встановити склад спадкового майна. Враховуючи вищезазначене державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мітрохіна В.Є. вважає, що видити Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] , неможливо. Син померлого - [PERSON] звернувся до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою № 965 від 10.06.2025 року про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] . Державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мітрохіною В.Є. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 червня 2025 року, вихідний номер № 1538/02-31 з аналогічним обґрунтуванням. Також cин померлого - [PERSON] звернувся до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою № 965 від 10.06.2025 року про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] . Державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мітрохіною В.Є. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, про що винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 червня 2025 року, вихідний номер № 1537/02-31 з аналогічним обґрунтуванням. Посилаючись на те, що позивачі як спадкоємці першої черги за законом позбавлені можливості оформити частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , чим порушуються їх майнові права та законні інтереси, останні звернулися до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2025 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Войтенко Т.В. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22.09.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 15.10.2025 року від Київської міської ради до суду надійшло клопотання про ухвалення рішення суду відповідно до норм чинного законодавства України та слухання справу без участі представника відповідача. Крім того, Відповідач додатково зазначив, що Київська міська рада жодним чином не порушила законні права та інтереси Позивача [PERSON] 30.10.2025 року від третьої особи - Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без її участі. До початку судового засідання 17.11.2025 року від представника позивачів адвоката Панової І. Ю. надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання по справі за відсутності позивачів та їх представника з проханням закрити підготовче засідання та перейти до судового розгляду справи по суті. Додатково адвокат просила витребувати у Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори спадкову справу № 72/2025, заведену державним нотаріусом Мітрохіною В.Є. після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17.11.2025 року було задоволено клопотання представника позивачів адвоката Панової І. Ю. про витребування доказів та закрито підготовче провадження по справі. 12.01.2026 року на виконання ухвали Подільського районного суду міста Києва від 17.11.2025 року до суду надійшла спадкова справа № 72/2025, заведена державним нотаріусом Мітрохіною В.Є. після смерті [PERSON] та заява Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори про розгляд справи без їх участі. Представник позивачів адвокат Панова І.Ю. в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в ньому, просила його задовольнити та не заперечила з приводу розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи. З огляду на викладене та наявність заяв відповідача та третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутністю відповідача та третьої особи. Заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що 07 лютого 2014 року [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON] , [PERSON] набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.02.2014 року. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить частка померлого у вищевказаній квартирі. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] . У визначений законом строк вони звернулися із відповідними заявами до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори на прийняття спадщини, де було відкрито спадкову справу № 72/2025. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає і жодні інші особи не заявляли свої права на спадкове майно. За наслідками звернення позивачів на прийняття спадщини державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мітрохіною В.Є. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 червня 2025 року, вихідний номер № 1536/02-31, Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 червня 2025 року, вихідний номер № 1537/02-31, Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 червня 2025 року, вихідний номер № 1538/02-31. Відмовляючи у вчиненні нотаріальних дій, державний нотаріус посилається на те, що у Свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданому Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 07 лютого 2014 року, вказано чотири власники (вид спільної власності: спільна сумісна; розмір частки: 1 ), державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Коломієць О.Г., також було проведено без зазначення часток кожного з співвласників, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим 07 лютого 2014 року за індексним номером 17490236, у зв`язку з чим з такого правовстановлюючого документу неможливо визначити розмір частки спадкодавця, тобто неможливо встановити склад спадкового майна та відповідно неможливо видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] . Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлим [PERSON] заповіту складено не було, а відтак спадкування після його смерті здійснюється за законом. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З наявної спадкової справи № 72/2025, яка заведена після смерті [PERSON] вбачається, що заяви про прийняття спадщини після його смерті подали позивачі - дружина спадкодавця [PERSON] та його діти [PERSON] і [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Враховуючи те, що [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] є його дітьми, вони відповідно до закону належать до спадкоємців першої черги та мають право на спадкування за законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Як вже встановлено судом, державний нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мітрохіною В.Є. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 червня 2025 року, вихідний номер № 1536/02-31, Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 червня 2025 року, вихідний номер № 1537/02-31, Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 червня 2025 року, вихідний номер № 1538/02-31 - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вищевказаної квартири. Отже, судом вбачається наявність перешкод для оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку. Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно зі статями 355, 356, 368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду») (пункт 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав). Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно саме за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України (постанови від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) та ін., що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про визначення позивачам та спадкодавцю по 1/4 частки квартири [ADDRESS] слід відмовити, оскільки [PERSON] вже помер, а отже відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 1/4 частку спірної квартири за померлими. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивачів, за захистом якого вони звернулася до суду. Беручи до уваги, що будь-якої домовленості між співвласниками (позивачами, померлим [PERSON] ) квартири [ADDRESS] , щодо розміру їх часток не було, а один із співвласників спірної квартири помер, та враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/4 частці кожному. Отже, [PERSON] за життя належала 1/4 частина спірної квартири, яка стала спадковим майном та підлягає спадкуванню його спадкоємцями першої черги - позивачами по справі. Щодо вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/12 частки спірної квартири за кожним із позивачів, суд зазначає наступне. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що в ході судового розгляду судом встановлено рівність часток співвласників спірної квартири, зважаючи на те, що у інший спосіб позивачі позбавлені права оформити свої спадкові права як спадкоємці першої черги на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до складу якої входить 1/4 частина квартири [ADDRESS] , позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, беручи до уваги, що судом визнано кожному право власності позивачів на 1/4 частку спірної квартири в порядку спадкування, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги щодо визначення часток у квартирі [ADDRESS] , визначивши за кожним із позивачів по 1/12 частці спірної квартири. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, виснував про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. З огляду на викладене, на підставі статей 15,16, 357, 368, 370, 392, 1216, 1218, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 15, 76-81, 89, 258, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

Outcome: partial